Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 20 червня 2006 року померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 49 по вул. Духновича в с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Оскільки вона фактом спільного проживання із спадкодавцем прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити та не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Представник Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 20 червня 2006 року померла матір позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 037604, виданим виконкомом Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 20 червня 2006 року (а. с. 9, 17-18, 19, 20). Також встановлено, що згідно довідки виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 536 від 01 березня 2018 року, виданої відповідно до даних погосподарської книги № 3 за 2006-2010 роки, [PERSON], яка померла 20 червня 2006 року, була головою домогосподарства № 49 по вул. Духновича в с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської області (а. с. 22). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що за законом матиме право, заповіла своїй доньці [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 16 серпня 2005 року, посвідчений секретарем Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 476 (а. с. 16). Згідно довідки виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 535 від 01 березня 2018 року на момент та протягом шести місяців після смерті [PERSON] в будинку № 49 по вул. Духновича в с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської області була зареєстрована та проживала [PERSON], [INFO] (а. с. 21, 23). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51434952 від 30 березня 2018 року та повідомлення Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області вих. № 178/02-26 від 04 квітня 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 20 червня 2006 року, відсутня (а. с. 28-29, 36). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 27/01-16 від 19 березня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла 20 червня 2006 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 49 по вул. Духновича в с. Туря-Пасіка Перечинського району, відсутній (а. с. 24). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 21, 23, 34-35, 36), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0.0.991489453.1 від 20 березня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 1 590 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 1 590 грн. стягненню з Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved