Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Олександрійської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки, які відповідач не сплачує. Відповідач з дитиною не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи. Заявою від 28 вересня 2017 року він відмовився від батьківських прав відносно своєї дочки [PERSON] та надав дозвіл на її усиновлення іншою особою. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що з моменту розірвання шлюбу з 2015 року вона переїхала жити разом з дочкою до м. Кропивницького. За час окремого проживання відповідач з'являвся до дитини лише 4 рази. Долучені до матеріалів справи фотокартки, саме з дня їх останньої зустрічі в день народження дочки. Ініціатором припинення спільного проживання був відповідач. Агресії з боку відповідача ні до неї, ні до дитини ніколи не було. Він не з'являвся в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння. Оскільки, за дитячі гроші вони купили комп'ютер, то він повертав ці кошти, а не сплачував їх в рахунок аліментів. За весь час він перерахував близько 5 000,00 грн. Перешкод у спілкуванні дитини та відповідача вона не чинила. На даний час вона разом зі своєю дочкою та матір'ю проживає по [ADDRESS]. До цього часу, близько півтора роки вони проживали в м. Кропивницькому. До органів опіки та піклування з приводу змушення відповідача займатись виховання дитини вона не зверталась. З кінця 2015 року вона проживає з іншим чоловіком, дитина його називає батьком, зараз постало питання про позбавлення відповідача батьківських прав з метою усиновлення дитини чоловіком, з яким вона планує вступити у шлюб. Відповідач зустрічався з дитиною 2 рази у 2015 році - на день народження дитини та перед Новим роком. На день народження він подарував дочці велику м'яку іграшку «Ведмедя», а на Новий рік - солодощі. Коли востаннє домовилися про його зустріч з дитиною, то в неї розрядився телефон і вони не зустрілися. Просить позов задовольнити. В судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для позбавлення батьківських прав. Дитина в 4 роки фактично не знає свого батька. Крім того, у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. Він не цікавиться життям, здоров'ям та розвитком дитини - жодного разу не звертався ні в дитячий заклад, який відвідує дитина ,ні до медичного закладу. За три роки батько лише 5 разів зустрічався з дочкою. Тобто, самоусунувся від утримання та виховання дитини. До органів опіки та піклування з приводу визначення часу спілкування з дитиною відповідач не звертався. Намірів змінити своє ставлення до дитини, навіть після отримання позову про позбавлення батьківських прав, відповідач не виявив. Вона надавала консультацію сторонам у справі, як адвокат у вересні 2017 року. Сторони у справі разом приходили на консультацію, де вона обом пояснювали наслідки позбавлення відповідача батьківських прав. Питань у відповідача на той час не виникало. Він особисто, розуміючи наслідки, підписав заяву про відмову від дитини. Заявила, що може бути допитана як свідок з приводу цих обставин, проте такого клопотання не подавала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що з лютого 2015 року вони не проживають разом з позивачем. Коли позивач проживала в м. Олександрії він 2-3 рази на тиждень відвідував дочку, надавав матеріальну допомогу, його матір також допомагала. Зателефонувавши перед черговою зустріччю з дитиною, відповідач повідомила, що дочка хвора, запропонувала відкласти зустріч, так було декілька разів, потім захворів він. Так вийшло, що вони тривалий час не бачились. Потім він, не попередивши пішов до них додому, але там ніхто не відчинив, сусідка повідомила, що вони переїхали, про що його ніхто не повідомляв. Через деякий час він дізнався їх нову адресу в м. Кропивницькому. Постійно перераховував кошти на утримання дитини, але чеки зберігав не завжди. Крім того, його матір також надавала матеріальну допомогу - купувала речі, іграшки та продукти. Він на 8 місяців їздив на роботу до Росії. Коли приїздив у відпустку, то телефонував позивачу щоб домовитися про зустріч, але зустрічі так і не було, хоча він разом з матір'ю пів дня прочекали позивача в м. Кропивницькому. Коли її телефон був вимкнений, то матір зателефонувала матері позивача, яка повідомила, що позивач з дитиною проживає в м. Кропивницькому. Хоча раніше вони домовлялися зустрітися в м. Кропивницькому і разом поїхати в с. Українку до матері позивача. До підписання заяви про відмову від дитини, позивач його повідомила, що це не його дитина, а тому перебуваючи під впливом цієї новини він підписав згоду на позбавлення його батьківських прав. Вона хоче виїхати з дитиною за кордон, а для цього необхідно мати його дозвіл. Йому було роз'яснено, що це заява для подання позову про позбавлення його батьківських прав. Складнощів у спілкуванні з дитиною в нього не було, коли позивач разом з дитиною проживала в м. Олександрії. А коли переїхали до м. Кропивницького, то зустрічалися рідко. Були випадки коли він у справах був у м. Кропивницькому, телефонував позивачу з приводу зустрічі з дитиною, та отримував відмову. 28 вересня 2017 року також дитину не бачив, позивач пояснила тим, що вона на деякий час відпросилась лише з роботи і не встигне забрати дочку з дитячого закладу, а йому дитину ніхто не віддасть. На останній зустрічі дочка називала його батьком. Визнав, що спілкувався з дитиною рідко. За матеріальною допомогою на лікування дитини позивач до нього не зверталась. Після отримання позовної заяви про позбавлення батьківських прав одного разу телефоном спілкувався з позивачем, наступного разу вона не відповідала на його дзвінки. Позивач та її матір не хотіли, щоб він приїздив до них додому. Він хотів би бачити дочку частіше. Просив відмовити в позові та не позбавляти його батьківських прав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснив, що через особистий конфлікт між батьками страждає їх дитина. При задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав дитина буде позбавлена батьківського піклування. Відповідач намагається спілкуватися з дочкою. Перед усім батьки повинні захищати інтереси дитини, а дитині потрібна участь у її вихованні обох батьків. Просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради Яковлєв Ю.О. повідомив, що органом опіки і піклування ухвалено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, на підставі досліджених матеріалів позовної заяви з додатками та пояснень відповідача. Враховано, що він періодично спілкується з дитиною, надає матеріальну допомогу. Позбавлення батьківських прав є останньою мірою, що може бути застосовано до батьків, які не виконують батьківських обов'язків Під час ухвалення рішення про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав служба насамперед захищала інтереси дитини. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, [INFO] у них народилась дочка [PERSON] (а. с. 6). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 липня 2015 року, також за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2015 рокуз відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) (а. с. 7, 10). Згідно з довідкою Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 10 жовтня 2017 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], не працює, має на утриманні дочку [PERSON], [INFO] ( а. с. 8). Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №17 «Орлятко» комбінованого типу від 09 вересня 2017 року, [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний заклад з червня 2016 року, вихователь жодного разу батька не бачила (а. с. 13). З довідки-розрахунку ВДВС вбачається, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням суду на дочку [PERSON] (а. с. 11, 51, 52). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою матері позивача з 2011 року, але жодного разу не бачила відповідача. Часто відвідувала родину позивача, добре знає дитину. [PERSON] ніколи не розповідала про батька [PERSON]. Батьком називає співмешканця позивача - [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю відповідача та бабусею дитини. Вони завжди намагалися спілкуватися з дитиною та надавати їм матеріальну допомогу. Син тривалий час працював за кордоном, коли позивач зверталася до неї за допомогою жодного разу не відмовили. Постійно передавали їй «сумки, а в кишеню ложила гроші, на таксі». Постійно намагалися зустрітися з дитиною. Приїздила до них на свята - Святого Миколая, Новий рік, день народження дитини. Коли їхали до онуки заздалегідь домовлялися про зустріч. Завжди купувала дитині речі, продукти харчування і іграшки, передавали консервацію. Під час святкування дня народження [PERSON], дитина раз називала батьком [PERSON], а раз [PERSON] - співмешканця позивача. Востаннє коли їхали на зустріч до онуки, то так і не зустрілися, телефон позивача був вимкнутий, а її матір повідомила, що позивач з дитиною там не проживають. Телефоном вона запитала у позивача, скільки її син заборгував по аліментним платежам, то вона повідомила, що хоче його позбавити батьківських прав. На її запитання чи його це дитина, позивач відповіла, що ні. Під час спільного проживання сторін у справі неприязних стосунків в них не було, відповідач виконував батьківські обов'язки. Після отримання позовної заяви чекали суду, щоб просити позивача не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною. Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у постановах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо та тягне за собою серйозні правові наслідки для батька, так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу та переїзду позивача з донькою до м. Кропивницького в 2015 році відповідач відвідував доньку декілька разів на рік, при цьому обов'язково відвідував доньку на її день народження, дарував їй подарунки, що не оспорюється сторонами, та підтверджується фотокартками (а. с. 53 - 56). Крім того, сторони не оспорювали наявність між ними певних неприязних стосунків, про що також свідчить факт зустрічей відповідача з донькою виключно на нейтральній території та залежність відповідача від бажання позивача надати можливість у спілкуванні з дитиною. Відповідач частково погасив заборгованість за аліментами в розмірі 9 000,00 грн., що підтверджується довідками ВДВС про заборгованість за аліментами станом на 01.11.2017 року та 01.12.2017 року (а. с. 50 - 52). Виходячи з пояснень позивача, метою позбавлення батьківських прав відповідача є те, що вона планує в подальшому укласти новий шлюб з іншим чоловіком, який має намір усиновити її доньку. 28 вересня 2017 року [PERSON] підписав письмову заяву про відмову від батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та надав згоду на її усиновлення іншою особою, однак ця заява не є підставою для позбавлення батьківських прав (а. с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач як на підставу для задоволення позову послався на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Як в позовній заяві, так і судовому засіданні позивачем та її представником не наведено, які саме конкретні винні дії відповідача свідчать про його навмисне ухилення від виконання батьківських обов'язків та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України наявність заборгованості за аліментами при відсутності доказів про ухилення відповідача від їх сплати не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Сторони пояснили, що питання про позбавлення батьківських прав, розглядалось органом опіки та піклування за відсутності позивача. 11 грудня 2017 року орган опіки і піклування виконкому Олександрійської міської ради ухвалив висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], мотивуючи тим, що на засіданні комісії відповідач пояснив, що має бажання спілкуватися з дитиною, дуже любить доньку, надає матеріальну допомогу на її утримання, що підтверджується фіскальними чеками (а. с. 58). Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов'язками стосовно доньки та ухилення від її виховання та утримання, а складні стосунки між батьками не повинні впливати на інтереси дитини. Оскільки, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження навмисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд під час судового розгляду не знайшов підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК для задоволення позову. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed