Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради 18.08.1994 року № 7-3473, частка квартири квартири [ADDRESS] , в розмірі 794/3000 в рівних долях належала [PERSON] , яка є бабусею позивачки, [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, та [PERSON] , який є братом позивачки. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті її донька, яка є матір`ю позивачки - [PERSON] фактично прийняла спадщину відповідно до вимог статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки після смерті спадкодавця вступила у володіння її речами, але не оформила це офіційно. [INFO] померла [PERSON] . Та позивачка була передана на виховання до Будинку дитини № 3 в м. Одесі. В 2009 році головний лікар Будинку дитини № 3 в м. Одесі Зброжек О.П. звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , Одеської міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2009 року по цивільній справі № 2-4290/09 за [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування за законом на 794/9000 частки квартири [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Вказаним рішенням не було вирішено питання про право власності на частку квартири, яка залишилася після смерті [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року по цивільній справі № 522/14289/19 визнано [PERSON] , 1990 року народження, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, позивачка просить суд визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на 794/9000 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , та після її смерті була прийнята у спадщину [PERSON] у фактичне користування; та визнати за нею у порядку набувальної давності право власності на 794/9000 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] і якою позивачка користується більше 10 років. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивача надав заяву про проведення судового засідання згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Відзив до суду не надавав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. заперечень до суду не надавала. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2009 року по справі № 2-4290/09 за позовною заявою головного лікаря Будинку дитини № 3 [PERSON] опікуна малолітньої вихованки [PERSON] до [PERSON] , Одеської міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування: - визнано за неповнолітньою [PERSON] у порядку спадкування за законом на 794/9000 частки квартири [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як передбачено частиною 4 статті 82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час вирішення справи № 2-4290/09 за позовною заявою головного лікаря Будинку дитини № 3 [PERSON] опікуна малолітньої вихованки [PERSON] до [PERSON] , Одеської міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування, Приморським районним судом м. Одеси було встановлено, зокрема, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 1994 року, 397/1000 частини квартири [ADDRESS] в рівних частках належать [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , місцезнаходження якого не відоме. Згідно довідки ОМБТІ від 18.12.08 року [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] , належать на праві приватної власності 794/3000 частини квартири [ADDRESS] , згідно Свідоцтву про право власності на житло, виданому УЖКГ Одеської міської ради 18.08.1994 року № 7-3473 на підставі Розпорядження № 43990 від 18.08.1994 року. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Як встановлено частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцям першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як передбачалось частиною 1 статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що [PERSON] , яка померла [INFO] , вступила у володіння спадковим майном, що лишилося після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , її належить вважати такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року). За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість визнання за позивачкою у порядку спадкування за законом право власності на 794/9000 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23569405 від 13.08.2009 року [PERSON] належить 794/9000 частки квартири [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року по цивільній справі № 522/14289/19 визнано [PERSON] , 1990 року народження, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Як передбачено приписами частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів для спростування встановлених судом обставин, які належним чином обґрунтовані. Відповідно до частини 2 статті 89 ЦПК Українижодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved