Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 15410 гривень, з яких : 13680 гривень - сума основного боргу та 1730 гривень - відсотки за користування грошовими коштами. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 17.07.2012 року відповідач [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти в сумі 3800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 17.07.2012 року становило 30 362 гривні, які зобов'язався повернути до 25 липня 2012 року, що підтверджується написаною відповідачем власноручно борговою розпискою. Проте, станом на 25 липня 2012 року відповідачем у добровільному порядку було повернуто лише 2600 доларів США. Посилаючись на те, що [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення боргу станом на 05.05.2014 року не виконав, відмовляється в добровільному порядку повертати решту грошових коштів в сумі 1200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 05.05.2014 року становить 13 680 гривень, а також посилаючись на норми ст.ст.202,207,525,526,625,1046,1047,1048,1049 ЦК України позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики від 17.07.2012 року в розмірі 15410 грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста десять гривень), з яких : 13680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень) - сума основного боргу та 1730 грн. (одна тисяча сімсот тридцять гривень) - нараховані на підставі ст. 1048 ЦК України відсотки за користування грошовими коштами. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. На адресу суду 19.08.2014 року від позивача надійшла заява в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 17.07.2012 року [PERSON] надала у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 3800 доларів США, які [PERSON] зобов'язався повернути в строк до 25.07.2012 року , що підтверджується борговою розпискою написаною власноручно відповідачем, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні та приєднано до матеріалів справи /а.с. 6/ Як вбачається із змісту позовної заяви, відповідачем [PERSON] станом на 25 липня 2012 року у добровільному порядку було повернуто лише 2600 доларів США, а решту грошових коштів в сумі 1200 доларів США , відповідачем станом на 05.05.2014 року не повернуто. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики , є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, дослідивши оригінал розписки в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що факт отримання відповідачем [PERSON] в борг грошової суми у позивача [PERSON] підтверджено. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте відповідач [PERSON] станом на 05.05. 2014 року не виконав свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення грошових коштів і його борг становить 1200 доларів США. Вирішуючи дану справу, суд також враховує положення ч.1,2 ст.533 ЦК України, які встановлюють, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст.536 вказаного Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Так як між відповідачем та позивачкою відсутні будь-які договірні відносини щодо безпідставного збереження грошових коштів після спливу строку їх повернення, у тому числі і щодо розміру процентів за таке збереження, даний розмір повинен би бути встановлений законом або іншим актом цивільного законодавства. За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначеного розміру процентів за користування та збереження чужих грошових коштів викладена у постанові Верховного Суду України від 24.01.06 року у справі №14/130. З наданого позивачкою розрахунку вбачається, що розмір процентів, які повинен сплатити відповідач на користь позивачки за користування належними їй грошовими коштами розрахований за період з 25.07.2012 року по 05.05.2014 року з розрахунку розміру облікової ставки НБУ що діяла в період за який нараховуються проценти і становить 1 730 гривень , і наданий розрахунок суд визнає обгрунтованим. /а.с. 5/ Так як своїх зобов'язань [PERSON] не виконав належним чином, то у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення решти коштів в сумі 1200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 05.05.2014 року ( 1 долар США = 11 ,40 гривень ), що становить 13 680 гривень та сплати нарахованих процентів за користування грошовими коштами. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] згідно боргової розписки від 17.07.2012 року суму боргу в розмірі 15410 грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста десять гривень), з яких : 1200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 05.05.2014 року становить 13 680 гривень (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень) - сума залишку основного боргу та 1730 грн. (одна тисяча сімсот тридцять гривень) - нараховані відсотки за користування грошовими коштами підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved