Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , посилаючись на те, що вона проживає за адресою [ADDRESS] , разом із зятем [PERSON] , [INFO] , донькою, внуками та чоловіком. Протягом останнього року [PERSON] зловживає спиртними напоями та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння систематично вчиняє домашнє насильство щодо неї, а саме: висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, застосовує фізичне, економічне та психологічне насильство. У зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] , вона неодноразово зверталася до поліції, а саме: 09.04.2021 р., 14.07.2021 р., 29.07.2021 р. За наслідками реагування на вказані звернення працівниками поліції неодноразово складалися щодо [PERSON] протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 - 2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування). За наслідками розгляду протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 - 2 КУпАП, [PERSON] неодноразово притягувався Шевченківським районним судом м. Чернівці до адміністративної відповідальності, а саме постановами суду від 30.04.2021 р. та 07.05.2021 р. Однак, вказані судові рішення ніяк не вплинули на поведінку [PERSON] , належних висновків він для себе не зробив та продовжує вчиняти домашнє насильство щодо неї. Враховуючи неодноразові випадки притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, вважає, що слід прийти до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому вона, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Посилаючись на порушення своїх прав, просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: - заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] - у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити 27.07.1981 року народження наближатися на відстань до 1 км до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримали. Просили встановити обмежувальний припис Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, вважаю за можливе провести розгляд справи у відсутності [PERSON] . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 350-5 ЦПК України- неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Главою 13 розділу IV Цивільного-процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до Чернівецького ВП ГУНП у Чернівецькій області із заявами про вжиття мір впливу відносно [PERSON] , який вчиняв відносно неї дії психологічного та фізичного насилля, що виражалися у висловлюванні нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою. Відповідно відносно [PERSON] було складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.(а.с.5) За наслідками розгляду протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 - 2 КУпАП, [PERSON] неодноразово притягувався Шевченківським районним судом м. Чернівці до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.7-8). У п.п. 1, 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких є інші особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю. Згідно ч.ч.2, 3 ст.26 вказаного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання(перебування)з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу,якщо вона за власним бажанням перебуває у місці,невідомому кривднику,переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК Україниу заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2019 року по справі №363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04 грудня 2019 року по справі №607/10122/19. Відповідно до ст. ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] . Визначаючи заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків, суд враховує, що останній зареєстрований за адресою [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрована заявниця [PERSON] . Заявниця звертаючись до суду з цією заявою, доказів про те, хто є власником помешкання, що знаходиться за адресою. [ADDRESS] , в якому зареєстрована і вона і заінтересована особа, не надає. Та не надає доказів про те, чи заінтересована особа - [PERSON] має інше житло і може проживати в іншому місці. З даного приводу суд зазначає, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 754/11171/19 від 28.04.2019 року. З наведеного слідує, що у випадку наявності у заінтересованої особи частки у власності в житлі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] можуть бути задоволені вимоги постраждалої особи щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] . В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial