Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості (далі: центр зайнятості) про припинення трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладеного між [PERSON] та підприємцем [PERSON], та зареєстрованого центром зайнятості 7 квітня 2011 року за № 15021100432 з 16 липня 2014 року. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, дала пояснення, що 1 квітня 2011 року уклала вказаний трудовій договір з відповідачем, працювала на посаді бармену. З 16 липня 2014 року відповідач припинив свою діяльність як підприємець, тому позивачка просить з вказаної дати визнати трудовій договір припиненим. Сам відповідач для оформлення припинення договору до центру зайнятості не зявляється. Відповідач у судове засідання викликався належним чином, але не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 1 квітня 2011 року між позивачкою та відповідачем був укладений трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрований центром зайнятості 7 квітня 2011 року за № 15021100432. Згідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців фізична особа підприємець [PERSON] припинив діяльність з 16 липня 2014 року. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Дослідженими доказами встановлено, що з 16 липня 2014 року припинена діяльність відповідача як підприємця, а тому відповідно до вищезазначених норм припинений й договір між позивачкою та відповідачем. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо припинення трудового договору обґрунтовані і повинні бути задоволені у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України та стягує їх на користь належного позивача.

Outcome: approved