Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок. В своєму позові позивач зазначає, що з 2008 року вона проживає разом із своєю сім'єю в житловому будинку №21 по вулиці Садова, в селі Сергіївка Братського району Миколаївської області. Весь цей час [PERSON] користується житловим будинком, господарськими спорудами, земельною ділянкою, сплачує комунальні платежі, робить необхідний ремонт у будинку та інших будівлях домоволодіння. Фактично вона в 2008 році домовилася з [PERSON] щодо купівлі-продажу вказаного житлового будинку за 10000(десять тисяч) гривень. Кошти позивачкою були передані [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується розпискою, а остання віддала документи на будинок. У нотаріальній конторі договір купівлі-продажу сторони не посвідчили, хоча виконали умови договору в повному обсязі. На сьогоднішній день [PERSON] мала намір приватизувати земельну ділянку біля будинку, але під час з'ясування обставин за яких вона може це зробити, виявилося, що будинок не належить взагалі ні їй, ні [PERSON], а власником будинку є [PERSON] [PERSON] на питання як таке можливо, пояснила, що її знайома [PERSON] лише мала прописатися в будинку, із особистих мотивів, вона навіть ніколи не проживала за цією адресою. В даний час позивачка фактично є власником зазначеної нерухомості, нею користується, але в зв'язку з тим, що не може оформити документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися, користуватися та володіти вказаним нерухомим майном. Позивач до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідачі до початку судового засідання звернулися із письмовими заявами, в яких визнали позовні вимоги в повному обємі та просили справу слухати без їх участі. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що з 2008 року [PERSON] проживає разом із своєю сім'єю в житловому будинку №21 по вулиці Садова, в селі Сергіївка Братського району Миколаївської області. Весь цей час [PERSON] користується житловим будинком, господарськими спорудами, земельною ділянкою, сплачує комунальні платежі, робить необхідний ремонт у будинку та інших будівлях домоволодіння. Фактично вона в 2008 році домовилася з [PERSON] щодо купівлі-продажу вказаного житлового будинку за 10000(десять тисяч) гривень. Кошти позивачкою були передані [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується розпискою, а остання віддала документи на будинок. У нотаріальній конторі договір купівлі-продажу сторони не посвідчили, хоча виконали умови договору в повному обсязі. На сьогоднішній день [PERSON] мала намір приватизувати земельну ділянку біля будинку, але під час з'ясування обставин за яких вона може це зробити, виявилося, що будинок не належить взагалі ні їй, ні [PERSON], а власником будинку є [PERSON] [PERSON] на питання як таке можливо, пояснила, що її знайома [PERSON] лише мала прописатися в будинку, із особистих мотивів, вона навіть ніколи не проживала за цією адресою. В даний час позивачка фактично є власником зазначеної нерухомості, нею користується, але в зв'язку з тим, що не може оформити документи, не має можливості повноцінно розпоряджатися, користуватися та володіти вказаним нерухомим майном. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з моменту передання, тобто з 2008 року, мені належить вищевказаний житловий будинок. Відповідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом У відповідності з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: approved