Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 23.02.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №91), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2014 року, бажання продовжувати їх відсутнє, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Їхня спільна неповнолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, відповідач прийматиме участь у її вихованні та утриманні. У судовому засіданні позивач свої вимоги, викладені в позові, підтримала повністю та додатково суду пояснила, що фактично вони з відповідачем однією сім'єю не проживають з червня 2014 року. Їхня спільна неповнолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею, відповідач прийматиме участь у її вихованні та утриманні. Після розірвання шлюбу вона просить залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні, яке відбулось 29.09.2014 року, позов не визнав у повному обсязі та просив суд надати строк для примирення з позивачем, оскільки він хоче налагодити сімейні відносини, намагається вжити всіх заходів для того, щоб відновити подружні стосунки з дружиною. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.09.2014 року сторонам був наданий строк для примирення. Однак, позивач все одно наполягає на розірванні шлюбу, оскільки, на її думку, відновити шлюб неможливо і їх подальше спільне життя з відповідачем може негативно позначитися на їх інтересах та інтересах їхньої неповнолітньої дитини. Заслухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 23.02.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 23.02.2008 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №91 (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у позивача відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Так як позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved