Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнення аліментів в зміненому розмірі розпочати з дня набрання рішенням по даній справі законної сили; припинити стягнення аліментів по виконавчому листу, виданому Городенківським районним судом Івано-Франківської області на виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області по справі № 342/1380/17 від 12.03.2018 з моменту набрання рішенням по даній справі законної сили за умови відсутності заборгованості по ньому. В позові позивачка покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, після розірвання шлюбу її прізвище [PERSON] . Відповідач є батьком їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з позивачкою, перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач коштів на проживання та утримання дитини не дає, нічим не забезпечує, не турбується про життя та здоров`я сина, а зароблені кошти витрачає на свої потреби. Позивачка самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати всі інші, покладені на неї законом, обов`язки. В кінці 2017 року позивачка звернулася до Городенківського районного суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Рішенням суду по справі № 342/1380/17 від 12.03.2018 присуджено стягнення з відповідача на її користь аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації відповідно до закону. Стягнення аліментів розпочато з 19.12.2017. Вказане рішення суду відповідач не виконує, заборгованість по сплаті аліментів станом на 03.06.2020 становить 22543,5 грн. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивачка бажає, щоб з відповідача щомісячно стягували аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент звернення до суду з даним позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати неповнолітнього сина. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився із невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується оголошенням про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, розміщеним на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило, також ним не подано відзив на позовну заяву. Дії позивачки не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2010 року по справі № 2-285 2010 р., яке набрало законної сили 26 квітня 2010 р., розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , реєстрований 25 травня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 60. Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 41 від 08 квітня 2010 р.; після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за № 59 від 09 серпня 2010 р. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2018 року по справі № 342/1380/17 (провадження № 2/342/191/2018), яке набрало законної сили 23 квітня 2018 р., ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 1000 (одній тисячі) грн. з проведенням індексації відповідно до закону, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнення аліментів розпочати з 19.12.2017 і проводити до досягнення дитиною повноліття; рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На виконання згаданого судового рішення Городенківським районним судом Івано-Франківської області позивачці 30 березня 2018 року видано виконавчий лист. Із розрахунку заборгованості по аліментах, виданого старшим державним виконавцем Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мазуркевич Л.І., вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 342/1380/17, виданого 30.03.2018 Городенківським районним судом, станом на 03.06.2020 становить 22543,50 грн. У зв`язку із утвореною заборгованістю зі сплати аліментів старшим державним виконавцем Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мазуркевич Л.І. 12.03.2019 винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 342/1380/17, виданого 30.03.2018 (ВП № 56338771). Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам частини 3 статті 181 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.182 СК України, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та зміни способу стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved