Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником частини житлового будинку по [ADDRESS] . У будинку зареєстрований також відповідач, який є сином позивача, однак останній за вказаною адресою не проживає більше п`яти років, не сплачує комунальні послуги, не здійснює інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а також не бажає у добровільному порядку знятись із реєстрації, чим порушуються права та інтереси позивача. З огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача адвоката Кравчука В.І. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за не запереченням позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 та 2 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 43/100 будинку [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім позивача, у вказаному будинку також зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою за вих. №887 від 10.07.2020 року, виданою директором ТОВ «Керуюча Компанія «ДОМКОМ Житомир» [PERSON] . Відповідно до змісту акту від 30.11.2020 року, складеного працівниками ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир», відповідач не проживає за місцем реєстрації із 2014 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у будинку [ADDRESS] ) та його фактичне не проживання в ньому без поважних причин із 2014 року, на підставі чого суд приходить до висновку, що реєстрацією місця проживання відповідача у будинку, який належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що вимоги останньої підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. Враховуючи викладене,

Outcome: approved