Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] у якій, уточнивши позовні вимоги, просить суд: визнати договір дарування частки квартири - 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений 10 грудня 2007 року між нею та [PERSON], посвідчений 10 грудня 2007 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-4403, удаваним правочином; визнати цей договір дарування частки квартири договором довічного утримання; розірвати вищезазначений договір дарування частки квартири укладений 10 грудня 2007 року між нею та відповідачем, у зв'язку із його невиконанням. В обґрунтування позову позивачкою зазначається, що 15 листопада 1993 року вона набула право сумісної власності на вищевказану квартиру разом зі своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] 12 травня 2005 року її чоловік помер, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 678. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 березня 2006 току, його частка квартири була розділена між його членами сім'ї. У 2007 році відповідач [PERSON] зробив їй пропозицію, відповідно до якої він, [PERSON] буде забезпечувати їй належні умови життєдіяльності, зокрема купуватиме продукти харчування, допомагатиме у побуті (в тому числі проведенням необхідних ремонтних робіт у квартирі), а також допомагатиме сплачувати комунальні платежі. Взамін на це [PERSON] запропонував їй передати йому 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS]. Вона, як особа, яка потребує соціальної захищеності, погодилась з вищезазначеною пропозицією старшого сина. [PERSON] наполіг на тому, щоб вищезазначена домовленість була оформлена саме як договір дарування 1/3 частки квартири. Вона будучи юридично не обізнаною, а також довірившись сину [PERSON], погодилась на такі умови юридичного оформлення досягнутої домовленості. 10 грудня 2007 року вона подарувала [PERSON] 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що було укладено договір дарування частки квартири. Проте, починаючи з моменту укладення договору дарування, всупереч фактичної досягнутої домовленості, [PERSON] не виконував взяті на себе зобов'язання утримувати її та доглядати за нею. Зокрема, вона не отримує від старшого сина майнової допомоги на придбання харчових продуктів та продуктів першої побутової необхідності. Крім того, після укладення договору дарування частки квартири відповідач не брав участі у ремонті квартири (в тому числі й тієї частки що була йому подарована). Окрім того вона, не отримуючи від [PERSON] підтримку у сплаті комунальних платежів, сплачує їх самостійно. Приблизно в кінці 2010 року або в 2011 року вона прийшла додому до [PERSON] з проханням допомогти їй грошима. Проте старший син не тільки відмовив у проханні, але й всупереч вищезазначеній домовленості, так і загальноприйнятим у суспільстві нормам поведінки буквально виштовхав її зі свого житла. Після цієї події вона остаточно переконалась що невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо її догляду є наслідком не тимчасових майнових проблем та зайнятості [PERSON], а його свідомого небажання виконувати умови домовленості. Відповідно до умов вищезазначеної домовленості вона зобов'язалась передати [PERSON] у власність частину квартири, а той взамін на це зобов'язався забезпечувати її доглядом та утриманням. Вищезазначене співвідношення зобов'язань, будучи юридично оформлене як договір дарування частки квартири, насправді не відповідає природі та змісту договору дарування. Річ у тому, що за договором дарування дарувальник передає обдарованому майно у власність саме безоплатно. Натомість, умовою «дарування» квартири відповідачу було утримання та догляд без зазначення граничного строку, тобто довічно. Іншими словами умови досягнутої між нею та [PERSON] домовленості повністю підпадають під умови передбаченого в ст. 744 ЦК України договору довічного утримання. Таким чином, між нею та відповідачем насправді встановлювались інші правовідносини ніж ті, які були юридично оформлені як договір дарування частки квартири. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили пред'явлену позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування заяви посилалися на викладені у ній обставини. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили у пред'явленому позові відмовити у повному обсязі посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог. Просили застосувати строки позовної давності до вимог [PERSON] Відповідач пояснив, що матір в свій час саме подарувала йому свою частку квартири, оскільки мала на меті урівняти їхні з братом частки у вказаній квартирі, щоб вони з братом мали рівні права на це майно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані сторонами і їхніми представниками письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.12.2007 року між сторонами було укладено договір дарування частки квартири відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв, як дарунок 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п. 2 договору дарування). Вказана частка квартири належала дарувальникові на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.03.2006 року Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-904, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 14017972, в реєстровій книзі № 41п за реєстровим № 25, та на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.11.1993 року виконкомом Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням № И-2909, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі № 41п за реєстровим № 25. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що вона на час укладання вказаного оспорюваного правочину, розуміла значення своїх дій, могла керувати ними, розуміла зміст та наслідки правочину. Нотаріусом їй було роз'яснено умови договору та положення закону. З умовами договору вона погодилася та не мала жодних зауважень до змісту договору та його наслідків. В судовому засіданні із пояснень сторін встановлено, що спір між сторонами фактично виник з-за того, що [PERSON] (молодший син позивачки та рідний брат відповідача), проживаючи разом зі своєю сім'єю в одній квартирі з позивачкою, не погоджується із вказаними договором дарування, про який йому деякий час не було відомо, та висловлював матері незгоду з таким правочином, бажаючи усунути відповідача від права власності, можливості користуватися та розпоряджатися будь-якою часткою у спірній квартирі. Позивачка вказала в судовому засіданні, що їй немає життя з-за конфліктів, що трапляються між нею та старшим сином з-за укладеного договору та незгоди з цим договором молодшого сина [PERSON]. Спірна квартира на теперішній час належить [PERSON] у розмірі 1/9 частки, [PERSON] у розмірі 4/9 частки та [PERSON] у розмірі 4/9 частки. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування є одностороннім правочином. Статтею 202 ЦК України передбачено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання і а про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно під час укладання договору дарування необхідно дотримуватись загальних вимог необхідних для чинності правочину, визначених ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. З ч. 1 ст. 229 ЦК України вбачається, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення крім випадків, встановлених законом. Удаваним, відповідно до приписів ст. 235 ЦК України, є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був чинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Досліджені в судовому засіданні докази, надані позивачкою та її представником, не свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] насправді вчинили договір довічного утримання. [PERSON] мала можливості розуміти природу правочину, права та обов'язки сторін, та наслідки договору дарування, а в судовому засіданні підтвердила, що нотаріус їй роз'яснювала права та обов'язки, зміст договору та його наслідки. Вона розуміла, що підписує саме договір дарування частки квартири. Твердження позивача та її представника про те, що сторонами для приховання договору довічного утримання фактично було укладено догорів дарування частки квартири не приймається судом, оскільки такі заяви належними та допустимими доказами не підтверджуються. Натомість в судовому засіданні встановлено, що поміж [PERSON] та його молодшим Братом [PERSON] існує спір з приводу розподілу часток у спірній квартирі, яку вони мають намір та бажання продати, купивши матері меншу квартиру, але [PERSON] разом із позивачкою на теперішній час не бажають, щоб часка відповідача у спірній квартирі становила 4/9, та вважають що той має право лише на 1/9 частину у квартирі. Окрім того, заслуговує на увагу заява представника відповідача про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка, вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed