Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання правовстановлюючого документа втраченим, якою просить суд визнати втраченим сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 24.07.1997 року на підставі рішення № 464/97. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2017 року по справі № 495/8955/16-ц за [PERSON] було визнано право власності на земельну частку (пай) розміром 3,5 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСГП «Розквіт» с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області. В подальшому, заявник звернулась до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, виготовити технічну документацію не вдалось можливим, зважаючи на те, що вищезазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. В газеті «Торнадо» від 06.06.2019 року за № 23 [PERSON] було розміщено відповідне оголошення про визнання сертифікату втраченим. У зв`язку з викладеним, заявник звернулась до суду за захистом свої[ прав шляхом визнання правовстановлюючого документа втраченим. 05.07.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. 21.08.2019 року [PERSON] надала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи Білгород-Дністровської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся, причини неявки суду невідомі. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (пай) розміром 3,5 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСГП «Розквіт» с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. 23 червня 2010 року спадкодавець склав на ім`я заявника заповіт, посвідчений секретарем Староцаричанської сільської Білгород-Дністровського району Одеської області ради, зареєстрований в реєстрі за №118. Згідно листа нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 31.10.2016 року №2270/02-17 заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні правовстановлюючі документи та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. Так, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2017 року по справі № 495/8955/16-ц було встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді земельної частки (пай) 3,5 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСГП «Розквіт» с. Стара Царичанка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Визнано за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) розміром 3,5 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСГП «Розквіт» с. Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 5). Надалі, виникла необхідність в оформленні технічної документації на вказану земельну частку (пай), у зв`язку з чим заявник звернулась до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, виготовити технічну документацію не вдалось можливим, зважаючи на те, що вищезазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений. Судом встановлено, що на підтвердження втрати документу, заявником було розміщено відповідне оголошення в газеті «Торнадо» від 06.06.2019 року за № 23 «Про визнання сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 24.07.1997 року на підставі рішення № 464/97 втраченим» (а.с. 7-8). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам- власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини як визначено у ст.81 ч.1 Земельного кодексу України Згідно із нормами ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об`єктом спадкування. Відповідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно змісту 3 ЦК України випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, а саме те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 24.07.1997 року на підставі рішення № 464/97, дійсно був втрачений, а аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, то в даному випадку доцільним буде визнати його втраченим, а отже заява про визнання правовстановлюючого документа втраченим є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved