Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чаплинського районного суду Херсонської області із заявою, в якій просила суд встановити факт трудових відносин між нею та колгоспом «Завет Ильича» Нижньогірського району АР Крим в період з 12.02.1985 року по 21.05.1988 року на посаді ветеринарного лікаря. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що на даний час досягла пенсійного віку та почала збирати підтверджуючі трудовий стаж документи. З метою отримання довідок, що підтверджували її трудовий стаж в період з 1985 по 1988 року, звернулася до відповідної сільської ради Нижньогірського району АР Крим. Однак вказує, що довідки від 14.09.2021 року видані нелегітимними органами ТОТ АР Крим та не мають жодних правових наслідків для неї та не приймаються органами пенсійного фонду України для підтвердження відповідного періоду роботи, тому звернулася до суду з даною заявою, у якій просила встановити факт перебування її у трудових відносинах з колгоспом «Завет Ильича» Нижньогірського району АР Крим в період з 12.02.1985 року по 21.05.1988 року на посаді ветеринарного лікаря, що відображено в її трудовій книжці. Заявник [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила суд заявлені вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи Чаплинського відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом [PERSON] народилася [INFO] в с. Катеринівка Веселиновського району Миколаївської області, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданого 20.03.1996 року. Відповідно до копії трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , заявник 01 квітня 1983 року прийнята до колгоспу «Росія» Чаплинського району де на її ім`я заповнено трудову книжку. Відповідно до відомостей трудової книжки, [PERSON] 01 серпня 1984 року звільнена з членів колгоспу «Росія» Чаплинського району за власним бажанням, а 12.02.1985 року прийнята в члени колгоспу «Заповіти Ілліча» Нижньогірського району АР Крим де працювала до 21 травня 1988 року. На підставі наказу №9 від 30.05.1988 року вийшла з членів колгоспу за власним бажанням. На даний час [PERSON] досягла пенсійного віку. У зв`язку з досягненням пенсійного віку почала збирати необхідні документи для призначення пенсії, в тому числі для підтвердження трудового стажу. Звернувшись до уповноваженого органу за місцем знаходження підприємства в Нижньогірському районі АР Крим, нею 14.09.2021 року отримано довідки №700, 701, 702 в яких відображено трудову діяльність заявника в колгоспі «Заповіти Ілліча» за 1985-1988 роки. У свою чергу, як вбачається з даних довідок, такі були видані органами окупованої території АР Крим та в силу ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово-окупованій території України» не створюють для неї будь яких наслідків та є недійсними. Оскільки вказані довідки не визнаються органами державної влади України, а в іншому порядку підтвердити факт трудових відносин у вказаний період неможливо, дані обставини перешкоджають їй у подальшому скористатися своїм правом оформлення пенсії та стали підставою звернення її до суду. Так, статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Як встановлено судом, в трудовій книжці [PERSON] належним чином відображено періоди її роботи, вірно зазначені відомості про прізвище ім`я та по-батькові особи, якій її видано та відомості про час, місце та періоди роботи. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~315\~ЦПК України,\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року зроблено висновок про те, що записи у книгах обліку трудового стажу, заробітку колгоспника, у розрахунково-платіжних відомостях нарахування заробітної плати є правовстановлюючими документами (справа № 545/1472/17). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] просить суд встановити факт перебування її в трудових відносинах з колгоспом «Заповіти Ілліча» Нижньогірського району АР Крим в період з 1985 по 1988 роки та з даною метою отримала довідки про трудовий стаж, заробітну плату та архівну довідку, які видані 14.09.2021 року адміністрацією Зоркінського поселення Нижньогірського району АР Крим. Згідно із приписами статей 1, 3 Закону України від 15.04.2014р. №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII), тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону № 1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. На підставі частини 1 статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно з статтею 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII. Положеннями частин 1 - 3 статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, заявником дійсно подано довідки, які видані розташованим на тимчасово окупованій території органом, який не був створений відповідно до законодавства України. При цьому у довідці про трудовий стаж №701 від 14.09.2021 року та довідці про заробіток для нарахування пенсії вказані відомості про [PERSON] та про суми заробітної плати, періоди, за які вона була нарахована, а також первинні документи, на підставі яких заробітна плата була нарахована і виплачена їй та які були створені задовго до початку збройної агресії Росії проти України в Криму та тимчасової окупації Російською Федерацією АР Крим. При цьому, період та характер роботи [PERSON] підтверджено записами її трудової книжки та співпадають з відомостями зазначених вище довідок. З матеріалів справи вбачається, що неможливість подання [PERSON] належно оформленої довідки не залежить від її волі, оскільки така неможливість спричинена збройною агресією Росії проти України в Криму та тимчасовою окупацією Російською Федерацією АР Крим та міста Севастополя, під час якої на території АР Крим та міста Севастополя залишились всі первинні документи стосовно отримуваного нею доходу. Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». Слід наголосити, що при цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тобто не прийняття до уваги документів виданих окупаційною владою означає порушенням прав громадянина, у тому числі на призначення та отримання пенсії. Неможливо створювати умови, коли через незалежні від особи обставини міждержавного конфлікту можуть бути порушені законні права та соціальні гарантії. Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав [PERSON] на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення як громадянину, який досяг пенсійного віку. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що відсутність у заявника можливості надати відповідну довідку внаслідок знаходження архіву на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляє права на отримання пенсії, а тому суд дійшов висновку що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом встановлення відповідно факту. На підставі викладеного, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved