Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що [INFO] на тимчасово окупованій території України у м. Донецьку померла її матір - [PERSON] , про що було видано довідку про причину смерті до форми № 106/у № 1045 від 03.03.2020 та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2020. Однак вказані документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». На теперішній час свідоцтво про смерть українського зразка [PERSON] потрібно заявнику для заведення спадкової справи у строк до 02.09.2020 в Першій запорізькій державній нотаріальній конторі щоб у подальшому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію та квартиру, що належала померлій. Зважаючи на те, що зазначені вище документи є такими, що не створюють правових наслідків, адже видані на тимчасово окупованій території України, єдиним шляхом захисту прав родичів та спадкоємців померлої є звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , яка настала [INFO] . Заявник [PERSON] просить встановити факт смерті її матері [PERSON] у м. Донецьку. Заявник до судового засідання не з`явилась, про час та місце його проведення була повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представники заінтересованих осіб до судового засідання також не з`явились. Від Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) надійшов лист про розгляд справи у відсутності представника вказаної установи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території Українипідлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 293, п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Положеннями ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4 ст. 313 ЦПК України). Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] є донькою померлої [PERSON] , [INFO] . На підтвердження родинних зв`язків померлої та заявника судом досліджено такі документи: - копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.09.1964, видане Кежемською сільською радою Братського району Іркутської області, актовий запис № 133 (а.с.13), згідно якого матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] ; - копія свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 29.10.1983 Заводським бюро ЗАГС м. Запоріжжя, серія [NUMBER] , актовий запис № 481 (а.с. 14), відповідно до якого [PERSON] , [INFO] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Також судом встановлено, що вказаний шлюб було розірвано 20.10.1988, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Заводським відділом ЗАГС м. Запоріжжя від 20.10.1988. Після розірвання шлюбу дружина залишила прізвище « [PERSON] » (а.с.15). У довідці, виданій на тимчасово окупованій території України зазначена причини смерті [PERSON] , 1939 року народження, яка померла [INFO] (а.с. 8). Також на тимчасово окупованій території України - у м. Донецьку було видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] 80 років у м. Донецьку (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про поховання № 43533 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] похована на [ADDRESS] (а.с.11). Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», м. Донецьк, де померла [PERSON] , на даний час є тимчасово окупованою територією. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р з змінами та доповненнями, м. Донецьк віднесено до населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, тому всі видані на тимчасово окупованій території України документи є недійсними та такими, що не створюють юридичних наслідків. У зв`язку із неможливістю виконання повноважень відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції, їх повноваження здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за межами цих територій. Кожен громадянин України, який переселився з району проведення антитерористичної операції, має право звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану на його вибір для вирішення питань, що входять до їх компетенції. В той же час, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН, зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Loizidou v.Turkey, 18.12.1996» обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Cyprus v. Turkey, 10.05.2001» та «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», 23.02.2016 він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває і це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно зі ст. 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Забезпечення органів державної реєстрації актів цивільного стану бланками свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Порядок ведення обліку і зберігання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та звітності про їх використання встановлюється Міністерством юстиції України. В свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Згідно з п. 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 року №1064, у разі державної реєстрації смерті, запис в реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього таких відомостей, як, зокрема, місце смерті померлої особи. Отже, окрім встановлення факту смерті, заявнику необхідно встановити місце смерті [PERSON] , яким є м. Донецьк, Україна. Таким чином, за результатом надання правової оцінки представленим доказам, суд дійшов висновку щодо доведеності заявником факту смерті [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . З огляду на наведене, а також, зважаючи на те, що вказаний факт у позасудовому порядку встановити неможливо, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved