Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою у якій вказує, [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема у виді не отриманої пенсії, яка виплачувалася померлому Волноваським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України. Заявник, будучи спадкоємцем першої черги за законом, звернулася до нотаріальної контори за місцем свого проживання, із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус листом від 02.09.2020 року повідомила її про те, що заявником пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, а документів, що підтверджували б її проживання на момент смерті спадкодавця разом з останнім, [PERSON] не надано. У зв`язку з вищевикладеним, заявник звернулася із заявою до суду і просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] за адресою [ADDRESS] . В судове засідання [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила заяву задовольнити та встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Представник заінтересованої особи Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Донецьк та від народження мала прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Відповідно до вказаного свідоцтва про народження, батьком заявника вказано [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 24.11.1984 року, [PERSON] 24 листопада 1984 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 07.04.1986 року, 07 квітня 1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] вбачається, що 10 грудня 2011 року внаслідок реєстрації шлюбу з [PERSON] . [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]Перелічені докази у своїй сукупності свідчать про наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як дочки та батька. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 16.07.2019 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Донецьк. Після смерті батька позивача, відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, ввійшло право померлого на не отриману ним пенсію. Так як вбачається з матеріалів поданої заяви, зокрема копії паспорта померлого [PERSON] , місцем реєстрації останнього є [ADDRESS] , тобто територія проведення АТО, яка з 2014 року непідконтрольна Україні. У свою чергу, будучи громадянином України, який в тому числі має право на отримання пенсії, [PERSON] для її отримання став на облік у Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України. З метою отримання нарахованої, але не виплаченої пенсії, [PERSON] , яка відповідно до довідки №6514-5000229549 від 13.11.2019 року є внутрішньо-переміщеною особою та фактично проживає на території Чаплинського району Херсонської області, звернулася за місцем свого проживання до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З листа Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області від 02.09.2020 року №725/01-16, вбачається, що заявник звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, поза строком визначеним ст.. 1270 ЦК України, та їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, або надати підтверджуючі документи, що підтвердили б факт проживання її разом зі спадкодавцем на момент смерті. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 25.01.2012 року Ленінським РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області [PERSON] , місцем її реєстрації є [ADDRESS] , що відповідає даним, щодо реєстрації [PERSON] , які зазначено в паспорті громадянина України [NUMBER] , виданого 17.11.1997 року Ленінським РВ УМВС України в м. Донецьк. Крім того, згідно довідки №5526 від 12.12.2019 року, виданого начальником абонентської служби КП «КК Ленінського району м. Донецьк» самопроголошеної республіки ДНР, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з сином, братом та Батьком [PERSON] , який знятий з реєстраційного обліку 04.06.2019 року у зв`язку зі смертю. При цьому, оцінюючи надану довідку, суд виходить з того, що вказаний факт має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав, що враховуючи висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Тобто, з урахуванням думки Європейського суду з прав людини, яка була неодноразово висвітлена у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilasuаnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони, надана заявником довідка в сукупності з відомостями, що містяться в її паспорті громадянина України, та паспорті громадянина України спадкодавця з приводу реєстрації місця проживання свідчить про ту обставину, що [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживала разом з ним на території, де не діють органи української влади за однією адресою, та в силу вимог ст. 1268 ЦК України є таким спадкоємцем що спадщину прийняв. При цьому, суд також зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала з батьком [PERSON] на території самопроголошеної республіки ДНР, за адресою: [ADDRESS] , користувалася речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини заяви - судом не встановлено. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] заяву про відмову від прийняття в порядку ст. 1274 ЦК України подано не було. Згідно відомостей Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області від 02.09.2020 року №725/01-16, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у вересня 2020 року звернулась до державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області з заявою про прийняття спадщини та листом від 02.09.2020 року заявника було повідомлено про неможливість вчинення нотаріальних дій, без підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.) Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації його застосування суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт, що [PERSON] постійно проживала разом із батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Факт має юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення. Таким чином, враховуючи викладені у заяві та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved