Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Шепетівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку, посилаючись на те, що до 2001 року проживала у 42/100 частині будинку по [ADDRESS], що належить її батькові [PERSON] З 2001 року по даний час проживає у 23/100 частині будинку, що по [ADDRESS]. У вказаній частині будинку проживала [PERSON], яка померла у 1978 році, спадкоємців у неї не було, міська рада до суду із заявою про відумерлість спадщини не зверталася. Стверджує, що протягом десяти років робила поточний та капітальний ремонт, володіла майном безперервно, добросовісно і відкрито. На даний час означена частина будинку потребує реконструкції. Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши суду, що з 2001 року [PERSON] заселилася з чоловіком та дочкою у частину, що належала померлій [PERSON], робили ремонти, сплачували комунальні послуги, ніхто з співвласників не претендував на цю частину. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що Шепетівська міська рада не претендує на спірну частину житлового будинку, до суду із заявою про відумерлість спадщини не зверталися. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, давнісний володілець повинен довести факти добросовісності заволодіння, відкритості, безтитульності, безперервності і тривалості свого володіння. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] (140/2400), [PERSON] (700/2400), [PERSON] (552/2400), [PERSON] (1008/2400). Частки співвласників не були виділені або поділені в натурі. [PERSON] є батьком позивача та набув право власності на 42% будинковолодіння по [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.04.1974 р. [INFO] року народилася [PERSON], яка проживала з батьками у належній [PERSON] частині будинку по [ADDRESS]. 29.06.1995 року [PERSON] одружилась з [PERSON], від шлюбу є дочка [PERSON], [INFO]. У період з 21.10.1994р. по 15.11.2011р. [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] у своєї тітки, з 20.11.2012р. по 11.10.2013р. - в [ADDRESS], однак фактично за даними адресами не проживала, оскільки з січня 2001 року заселилася із сім'єю у частину будинку, яка належала [PERSON] по [ADDRESS] У період з 15.11.2011р. по 20.11.2012р., з 11.10.2013р. по даний час [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], працює в м. Шепетівка з 2001 року. [PERSON] померла [INFO] року, на день смерті була зареєстрована [ADDRESS], була власником 23% будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.04.1965р. №983. Спадкова справа після її смерті не заводилась. Шепетівська міська рада до суду із заявою про відумерлість спадщини після смерті [PERSON] не зверталася. Рішення про передачу нерухомого майна у комунальну власність як безхазяйного, судом не ухвалювалося. Наведене підтверджується поясненнями сторін та дослідженими матеріалами цивільної справи та матеріалами інвентарної справи. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що зареєстрований [ADDRESS] з 2003 року, але проживає за даною адресою з 2001 року, знає [PERSON], яка в цей же період проживала за адресою [ADDRESS], окремо від батьків. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що працюють в КП «Житлосервіс», входили у склад комісії, яка у 2002 році встановила факт проживання [PERSON] із сім'єю в частині будинку площею 15,5 кв.м. по [ADDRESS]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює в КП «Житлосервіс», їй відомо про факт проживання [PERSON] в частині будинку по [ADDRESS], в якій раніше проживала [PERSON] Допитаний у судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що з 1995 по 2002 р.р. перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], зараз проживають разом однією сім'єю без шлюбу. На початку подружнього життя проживали з батьками дружини, а з 2001 року заселилися в частину будинку в [ADDRESS], де ніхто не проживав з 1978 року, зробили там ремонт, сплачували комунальні послуги. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку 23/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] від 14.01.2015р. вартість цієї частини будинку загальною площею 15,5 кв.м., житловою 7,4 кв.м становить 5044 грн. Відповідно до довідки УК «Житлофонд» від 16.01.2015р. №331, [PERSON] з 2001 року по теперішній час проживає в [ADDRESS] з чоловіком [PERSON], дочкою [PERSON] Таким чином, позивач, протягом всього часу володіння житлом була впевнена, що на це майно не претендують інші особи і отримала це житло з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Отже, позивач довела суду, що заволоділа нерухомим майном добросовісно та не мала титулу (підстави) для виникнення права власності в момент заволодіння. Крім того, позивач довела, що відкрито і безперервно володіла вказаною частиною будинку з 2001 року, а тому наявні всі необхідні елементи набувальної давності, що дає суду підстави для задоволення позову.

Outcome: approved