Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 12.06.2007 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому реорганізовано в ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступник на даний час - AT «АЛЬФА-БАНК») та [PERSON] уклали договір кредиту № 895/06-034-410, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 41000 доларів США зі сплатою 12,5% річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіка, з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2022 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється помісячними платежами. В той же день в забезпечення вказаного кредиту між сторонами укладено Іпотечний договір № ІД895/06-034-410, предметом якого є будинок [ADDRESS] . 12.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 18999 за вище вказаним кредитним договором та стягнено борг за період з 25.03.2015 року по 12.09.2017 року, який складався з: 13184 доларів США - строкова заборгованість; 24624 доларів США - прострочена заборгованість; 33485,34 доларів США - строкова заборгованість по нарахованих %; Загальна сума боргу - 71616,80 доларів США. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. В даному випадку сума заборгованості, яка визначена у виконавчому написі від 12.09.2017 року № 18999 не є безспірною, а вимоги стягувача є необґрунтованими. Вказане обґрунтовується наступним. Частиною 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси ввід 19.06.2018 року по справі № 712/14251/17 позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19682,36 доларів США, що еквівалентно 524338,07 грн. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25.10.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2018 доку скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В своєму рішенні апеляційній суд Черкаської області констатував безпідставність вимог Банку до [PERSON] про стягнення боргу, штрафних санкцій та процентів, які виникли після набрання законної сили заочним рішенням Черкаського районного суду від 09 грудня 2009 року по справі № 2-1291/2009. Оскільки банку відомо було про порушення зобов`язання з 2009 року, відповідачем пропущено строк, передбачений ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), протягом якого нотаріусом може бути вчинено виконавчий напис, оскільки до нотаріуса за вчиненням відповідної нотаріальної дії він звернувся 12.09.2017 року. З огляду на викладене, вважає доведеним той факт, що виконавчий напис нотаріуса № 18999 не підлягає виконанню. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 12.09.2017 року № 18999.Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання про проведення судового засідання 15.12.2020 за відсутності представника Ат «Альфа-Банк» у зв`язку з відсутністю технічної можливості для проведення відео конференції. Проти задоволення позову заперечує повністю. Представником відповідача до суду надано відзив, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що12.06.2007 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому реорганізовано в ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступник на даний час - AT «АЛЬФА-БАНК») та [PERSON] уклали договір кредиту № 895/06-034-410, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 41000 доларів США зі сплатою 12,5% річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця згідно графіка, з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2022 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється помісячними платежами. В той же день в забезпечення вказаного кредиту між сторонами укладено Іпотечний договір № ІД895/06-034-410, предметом якого є будинок [ADDRESS] . 12.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 18999 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту № 895/06-034-410 від 12 червня 2007 року за період з 25.03.2015 року по 12.09.2017 року, який складався з: 13184 доларів США - строкова заборгованість; 24624 доларів США - прострочена заборгованість; 33485,34 доларів США - строкова заборгованість по нарахованих %. Загальна сума боргу - 71616,80 доларів США. Постановою приватного виконавця Плесюком О.С. від 04.12.2019 року відкрито виконавче провадження № 60771302. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2009 року, яке вступило в законну силу 19.12.2009 року, позов АКБ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 895/06-034-410 від 12 червня 2007 року на користь АКБ «Укрсоцбанк» на земельну ділянку площею 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Веліковим А.І. (номер у державному реєстрі правочинів 2147173), та жилий будинок з надвірними спорудами (житловий будинок з прибудовами А-1, літня кухня Б, сарай-кухня Д, сарай В, сарай Г, погріб Е, гараж З, вбиральня Ж, огорожа № 1-2, колодязь № 3), розташований у [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Веліковим А.І. (номер в державному реєстрі правочинів 2147133) шляхом продажу указаного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. 26 травня 2010 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області роз`яснено рішення Черкаського районного суду Черкаської області по цивільній справі № 2-1291/2009 за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки від 09 грудня 2009 року, вказавши, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено з метою забезпечення погашення заборгованості [PERSON] перед АКБ «Укрсоцбанк», яка виникла за договором кредиту № 895/06-034-410 від 12 червня 2007 року у розмірі 388547 гривень 33 копійки. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником задоволено. Замінено сторону у виконавчому провадженні її правонаступником за виконавчим написом №18999 від 12.09.2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за період з 25.03.2015 року по 12.09.2017 року, а саме: строкова заборгованість 13184,00 дол. США, прострочена заборгованість 24624,00 дол. США, строкова заборгованість по нарахованих відсотках 323,46 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих відсотках 33 485,34 дол. США, що на загальну суму становить 71616,80 дол. США, а саме стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2018 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19682,36 доларів США, що еквівалентно 524338,07 грн. Стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 5243,38 грн. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 25 жовтня 2018 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від\~19 червня\~2018 року\~\~скасовано. Ухвалено нове рішення яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] судові витрати в сумі 43548 гривень 93 копійки. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 25.10.2018 встановлено: «Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата\~неустойки; відшкодування збитків та\~моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої цієї статті за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.9 (сплата процентів), 3.3.10 (своєчасна та в належному\~розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Вказані в пункті 4.5 кредитного договору умови зміни зобов`язання, щодо строку користування кредитом наступили в 2009 році, внаслідок чого, позивач звернувся до суду з позовом про дострокове повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, і вимоги позивача були задоволені. Вказані обставини підтверджуються копією заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 9 грудня 2009 року (а.с.26) та копією позовної заяви (а.с.82-84), тому в силу статті 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, позивачу відомо було про порушення зобов`язання з 2009 року, однак з даним позовом він звернувся в листопаді 2017 року, пропустивши строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України. Про застосування строку позовної давності відповідачем була подана заява (а.с.49), а тому на підставі частини 4 статті 267 ЦК України, в цій частині позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи спір в частині стягнення процентів по кредиту після строку кредитування, суд виходить з висновків Великої Палати Верховного Суду викладених в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 Провадження № 14-10 цс 18. Судом встановлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо\~інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий з врахуванням змін, які наступили внаслідок невиконання договору. Відтак, у межах строку кредитування, який змінився, відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Після зміни зобов`язання, внаслідок його неналежного виконання відповідачем, остання мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до\~дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до зазначених норм нотаріус, перш ніж вчиняти виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який мова йдеться в Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлених Кабінетом Міністрів України, чи оформлені ці документи належним чином, чи підтверджується подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язань, чи не виник спір між зацікавленими особам, чи не минув встановлений строк для вчинення виконавчого напису. Отже, оскільки банку про порушення зобов`язання було відомо з 2009 року, відповідачем пропущено строк, передбачений ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», протягом якого нотаріусом може бути вчинено виконавчий напис, оскільки до нотаріуса за вчиненням відповідної нотаріальної дії він звернувся 12.09.2017 року, суд вважає, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем виконавчий напис від 12.09.2017 року, зареєстрований в реєстрі № 18999, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст.\~79 ЦПК України\~\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~до стягнення\~з Акціонерного\~товариства «АЛЬФА-БАНК» підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved