Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про скасування арештів на майно. Свої вимоги мотивує тим, що звернувшись до приватного нотаріуса Машіка О.М. для прийняття спадщини за померлим, [INFO] чоловіком [PERSON], їй стало відомо про те, що спадкове майно знаходиться під арештом на підставі постанов про арешт майна Мукачівського МВ ДВС. Звернувшись до працівників відділу ДВС їй стало відомо, що арешти накладені на підставі рішення Виноградівського районного суду від 02.10.2009 року по справі № 2-841/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 254277,80 грн. та 2542,80 грн. судового збору, 250 грн. витрат на ІТЗ та 1040 грн. витрат на правову допомогу. Додатково їй було повідомлено, що арешт не знято оскільки державний виконавець вже не працює. Відповідно до результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП визначено, що на виконанні Мукачівського МВ ДВС перебувало виконавче провадження по стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал», яке є завершене, однак, відповідно до інформаційної довідки виданої приватним нотаріусом Машіка О.М., на нерухоме майно накладено арешти: постановою - 5 № 15919858 від 18.11.2009 року, постановою № 12-247 від 24.02.2010 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 5-1130 від 03.12.2012 року накладених МВ ДВС Мукачівського МРУЮ. Посилається на те, що оскільки існують заборони на арешт всього нерухомого майна вона позбавлена можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини за померлим чоловіком. Таким чином, враховуючи вищезазначене просить скасувати арешти нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON], накладені: постановою - 5 № 15919858 від 18.11.2009 року, постановою № 12-247 від 24.02.2010 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 5-1130 від 03.12.2012 року у зв'язку з прийняттям спадщини дружиною [PERSON] Ухвалою суду від 03.08.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення від сторін щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.05.2015 року [PERSON] помер 25.05.2015 року. Відповідно до інформаційної довідки виданої приватним нотаріусом Машіка О.М. від 26.11.2015 року, на все нерухоме майно, що належить [PERSON] накладено арешти постановою - 5 № 15919858 від 18.11.2009 року, постановою № 12-247 від 24.02.2010 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 5-1130 від 03.12.2012 року накладених МВ ДВС Мукачівського МРУЮ. Згідно із постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2018 року № 51927477, виконавче провадження на підставі виконавчого листа 2-1037/10 виданого 27.01.2011 року, Мукачівським міськрайонним судом про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 180684,08 грн. закінчено у зв'язку з повним виконання виконавчого документу. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем, на підтвердження позовних вимог, додано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51927477 від 29.05.2018 року по виконанню виконавчого листа № 2-1037 виданого 27.01.2011 року, при цьому жодних підтверджень щодо закінчення решти виконавчих проваджень, у яких накладено арешти суду не надано. Крім того, відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Отже, у справах про зняття арешту з майна належним відповідачем є не орган державної виконавчої служби, а боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed