Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за нею право власності на житловий будинок по вул. [ADDRESS] успадкований за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючий документ на будинок. В ході судового розгляду позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що являється єдиним спадкоємцем по закону після смерті батька, так як мати померла у 1988 році, а брат та сестра проживають окремо та не претендують на спадщину, однак нотаріус їй відмовила в оформленні прийняття спадщини, так як відсутній правовстановлюючий документ. Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач прийняла у спадщину за законом майно після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], виданим 24 травня 1950 р. Великолазучинським ЗАГС Базалійського р-ну Кам'янець-Подільської області, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданим 5 вересня 1993 р. Борщівською сільською радою, довідкою Борщівської сільської ради від 9 січня 2014 р. № 5. Крім позивачки, інших спадкоємців померлого [PERSON] немає, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 36298509, виданою 13 січня 2014 р. приватним нотаріусом Теофіпольського райнотокругу [PERSON], та довідкою Борщівської сільради від 13 грудня 2013 р. № 207 та від 9 січня 2014 р. № 6. Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Теофіпольського райнотокругу [PERSON] від 13 січня 2014 року № 3/01-16, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті батька є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно виписок з погосподарських книг Великолазучинської та Борщівської сільрад по господарству [PERSON] в с. Борщівка Теофіпольського р-ну, довідки Борщівської сільської ради від 9 січня 2014 р. № 4, покійний [PERSON] був головою двору з 1967 р. до дня своєї смерті в 1993 р., проживав та користувався будинком. Будинок [PERSON] не являється об'єктом комунальної власності Борщівської сільради, що підтверджується довідкою сільської ради від 13 грудня 2013 р. № 206. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час його смерті, тому позивачка, успадкувавши даний будинок за законом, набула в порядку спадкування право власності на нього, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved