Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи це тим, що позивачка являлася членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області на момент розпаювання землі, переданої у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе, однак не була включена до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю. Зважаючи на вказані обставини, [PERSON] не був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), про що позивачці стало відомо у 2016 році, коли вона вирішила виготовити Державний акт на право власності на землю. В звязку з тим, що позивачка не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), [PERSON] позбавлена можливості отримати земельну ділянку в натурі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені у позовній заяві вимоги підтримала. Представник відповідача Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій до суду письмовій заяві просив справу розглядати за відсутності представника Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, проти заявлених вимог не заперечував. Допитавши позивачку, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За нормами ст. 21 Конституції України\~усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно п. 16 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. \~386 Цивільного Кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 1 Указу Презідента України від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Земля була передана у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області 23 листопада 1995 року, що підтверджується копією Державного акта на право колективної власності на землю ХМ № 14 виданого Лютарською сільською радою 24 листопада 1995 року. Згідно п. 2 Указу Презідента України від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. [PERSON] являлася членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області з 01 січня 1985 року по 13 жовтня 1997 року, що підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника, архівною довідкою № 404-М від 23 травня 2016 року, копії яких додані до матеріалів справи. Вказана обставина в ході судового розгляду спростована не була. Згідно копії Державного акта на право колективної власності на землю ХМ № 14 та доданого до вказаного Державного акта списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства прізвище [PERSON] відсутнє. [PERSON] не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай), що підтверджується поясненнями позивачки, проти чого не надійшло заперечень від інших учасників процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Таким чином, враховуючи викладене, слід визнати право позивачки на земельну частку (пай). Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За вимогами ст. 17 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 14 від 03 лютого 2015 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18 лютого 2015 року № 177/26622, видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) не відноситься до компетенції Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області. Враховуючи те, що Ізяславська районна державна адміністрація Хмельницької області не вправі видавати сертифікати на земельну частку (пай), відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог щодо зобовязання Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області видати позивачці сертифікату на право на земельну частку (пай).

Outcome: partial