Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення коштів за договором банківського вкладу та процентів по ньому. В обґрунтування позову покликається на те, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 10000 доларів США, під 7,75 % річних. 12.07.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору, повернення коштів та процентів по ньому, однак їй було відмовлено. Просить суд розірвати договір № SAMDN01000712352882 від 15.10.2010 року (вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою), укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 10000,00 доларів США, нараховані проценти у сумі 2689,54 доларів США. Просить позов задоволити. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, однак через канцелярію суду подали клопотання, в якому просять розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач явку свого представника у судове засідання повторно не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. 15.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір депозитного вкладу № SAMDN01000712352882 від 15.10.2010 року (вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою), за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США, процентна ставка по вкладу складає 7,75 % річних. Строк депозитного вкладу сторонами погоджено до 15.01.2011 року (п. 1 договору) (а.с.8-9). Відповідно до п.6 договору у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п.1 даного договору. Згідно п.7 договору сторони мають право достроково розірвати даний договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дня до дати розірвання договору. 12.07.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про розірвання вищевказаного договору та просила повернути належні позивачу кошти, що були предметом договору (а.с.13). 18.07.2016 року відповідач своїм листом повідомив позивача, що через політичні події в країні у банку виникли складнощі з обслуговуванням депозитів та рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.14-15). Відповідно до вимог ч.1 ст.1075 ЦК договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено можливість його дострокового розірвання, у разі такого повідомлення іншої сторони за два банківські дні до дати розірвання договору. Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, якою повідомив про свій намір розірвати вказаний договір. Таким чином, враховуючи норми укладеного між сторонами договору, які містять можливість розірвання договору за ініціативою однією з сторін, суд вважає, що позов в частині розірвання договору підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення суми вкладу та процентів суд виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями параграфу 3 глави 71 Цивільного Кодексу України. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1058 ЦК за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою вказаної статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення банківського вкладу, про що свідчить письмовий доказ (а.с.13), але відповідачем всупереч вимогам ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, банківський вклад позивача не повернуто, та не сплачено на користь позивача процентів по ньому. Відповідно до ст.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Суд зазначає, що припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання взятих зобов'язань відповідно до умов договору. Окрім того, згідно ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Кошти - це гроші у національній або іноземній валюті (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно до пп.1.1, 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ №516 від 03.12.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577, вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; Аналіз положень ст.ст.192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дозволяє стверджувати, що при укладенні депозитного договору в доларах чи іншій валюті, а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість банку перед клієнтом за депозитним договором має бути повернута останньому добровільно чи в судовому порядку саме в іноземній валюті вкладу, а не у національній валюті гривні. Тому, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 доларів США підлягає до задоволення, оскільки позивач довів обставини, на які покликається, а у свою чергу представник відповідача не представив суду жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог. Також, суд погоджується з розрахунком суми відсотків, який виконаний позивачем, оскільки вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору (а.с.2), відтак позовна вимога про стягнення 2689,54 доларів США відсотків за договором № SAMDN01000712352882 від 15.10.2010 року підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позову, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за договором «вклад Стандарт» з щомісячною виплатою № SAMDN01000712352882 від 15.10.2010 року суми вкладу з процентами у розмірі 12689,54 доларів США, яка складається з суми вкладу у розмірі 10000,00 доларів США та суми процентів у розмірі 2689,54 доларів США. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3273,91 грн.

Outcome: approved