Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якомупросила: - поновити строк звернення до суду для вирішення трудового спору; - визнати незаконним та скасувати наказ №14-к ОС параграф 2 від 10 травня 2017 р. «про припинення трудового договору» про звільнення її з посади інженера-гідротехніка Самбірського управління водного господарства; - поновити її на роботі на зазначеній посаді; - стягнути середній заробіток (виплату) за час вимушеного прогулу з 10 травня 2017 р. по 10 травня 2018 р. в сумі 38 400 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що відповідно до наказу Самбірського управління водного господарства №14-к ОС параграф 2 (розпорядження) від 10 травня 2017 р. «про припинення трудового договору» була звільненаз посади провідного інженера-гідротехніка по п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням штату працівників та неможливістю переведення на іншу роботу. Вважає звільнення з роботи незаконним, так як з наказом про звільнення не ознайомлена, що засвідчується відсутністю її підпису у ньому;відповідачем не наведено аргументів, які вказують на перевірку вимог ст.42 КЗпП України під час попередження її про звільнення з роботи. Крім того зазначає, що незаконним звільненням з роботи їй було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у виявленій до неї зневазі як до працівника, людини, неграмотному та недбалому оформленні документів щодо її звільнення. Вона пережила стрес. Моральні страждання, втратила певні життєві зв'язки з оточуючими, що в значній мірі вплинуло на стан її здоров'я, вимагає додаткових зусиль для організації здоров'я. Після звільнення її з роботи, на її місце було прийнято іншу особу. Постійні переживання (стресовий стан), внаслідок незаконного рішення керівництва щодо звільнення її з роботи, підірвали її здоров'я і вона не мала можливості звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі. Під час судового розгляду [PERSON]. у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того ствердила, щопро скорочення з нею ніхто не говорив, попередження про майбутнє звільнення не отримувала і не знала коли її звільняють.24.02.2017 р. кадровик принесла наказ про скорочення. Тільки в перших числах квітня 2017 р. начальник їй сказав, що вона підпадає під скорочення. 10.05.2017 р. вона розписалася в наказі про її звільнення про те, що ознайомлена з ним; тоді ж отримала трудову книжку. Профспілка надала згоду на її звільнення. Інший працівник [PERSON], яка працювала з нею на рівноцінній посаді і яка залишилась працювати після її скорочення,була молодою перспективною, з вищою освітою - Рівненський інститут водного господарства, і обслуговувала більшу ділянку, ніж позивач. Також підтвердила, що у [PERSON] у підпорядкуванні було 13 осіб, а у неї - 11 осіб. Коли її «вигнали» з роботи, вона захворіла - тиск, до того у неї тиску не було. Продовжує лікування. Щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду із позовом про поновлення на роботі пояснила, що не знала закон, тому і затягла. Однак в кінці червня 2017 р. вона зверталася на гарячу лінію до президента України щодо її звільнення з роботи і відповідь з цього приводу отримала десь до місяця часу. В липні 2017 р. отримала із Самбірськогоуправління водного господарства копії (витяги) всіх документів щодо її звільнення з роботи. Також писала листи в агенство в м. Київ з приводу звільнення. Просилапоновити строк звернення до суду з позовом та задовольнити позов. Представник позивача [PERSON]повністю підтримав доводи та позовні вимоги позивача. Додатково зазначив, що позивач, після того як взнала про звільнення з роботи, пережила сильний стрес, емоційні переживання, не могла спілкуватися з рідними, переживала за сина, який приймав участь в АТО, хоч 10.05.2017 р. син був вдома. В кінці червня 2017 р. позивач прийшла до нього, як до адвоката, з приводу її звільнення з роботи. Він їй був повідомив перелік документів які необхідно зібрати та що для вирішення спору про неправомірне звільнення з роботи їй потрібно звертатись до суду. Після цього, через два місяці вони зустрічались із позивачем, однак позов до суду тоді готувати [PERSON] не просила. Просив поновити строк звернення до суду з позовом та задовольнити позов. Представники відповідача, позов не визнали, подали до суду письмовийвідзив на позовну заяву та пояснили, що на виконання доручення Держводагенства України від 30.01.2017 р. та згідно затвердженого Львівським обласним управлінням водних ресурсів кошторису доходів та видатків на 2017 р. , листа Львівського облводресурсів від 10.02.2017 р. «Щодо оптимізаціїструктури» та у відповідності до ст.40 п.1 КЗпП України, в управлінні було проведено скорочення семи посад з 01 травня 2017 р. На Самбірській дільниці №1 відбулося скорочення однієї одиниці - посади провідного інженера-гідротехніка. На скорочення були подані дві кандидатури: [PERSON] та [PERSON], які займали в дільниці №1 посади провідного інженера-гідротехніка. [PERSON] відмовилася брати повідомлення про можливе майбутнє звільнення із займаної посади у зв'язку із скороченням, що підтверджується відповідним актом. Профспілковий комітет на засіданні 24.02.2017 р. проголосував за кандидатуру [PERSON] для звільнення у зв'язку із скороченням, а 10.05.2017 р., в присутності [PERSON], дав згоду на її звільнення по ст.40 п.1 КЗпП України. З наказом про припинення трудового договору позивач ознайомлена під розпис, трудова книжка їй видана в день звільнення. Перевага для [PERSON] перед [PERSON] для залишення на посаді була надана тому, що продуктивність праці [PERSON]. була краща ніж у позивача, так як по роботі до [PERSON] не було питань, а [PERSON] на нараді оголошувались зауваження. Крім того, у [PERSON] обслуговувала територію площею 7 500 га, а [PERSON]- 6 000 га. Також [PERSON] мала в підпорядкуванні більше людей, ніж позивач. Звільнення позивача відбулось з дотриманням законодавства. Шкода їй у зв'язку із скороченням не була завдана. Позивач пропустила строк на звернення до суду із позовом про поновлення на роботі більше ніж на рік без поважних причин, а тому просив відмовити в поновленні зазначеного строку та в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача, дослідивши письмові докази в справі, оцінивши їх в сукупності,суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу начальника Самбірського управління водного господарства від 30.06.2006 року №59, [PERSON] булопереведено на посаду провідного інженера дільниці №1 з 01 липня 2006 р. 10 травня 2017 року [PERSON]. звільнена з посади провідного інженера гідротехніка Самбірської дільниці №1 Самбірського УВГ, у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників та неможливістю переведення на іншу роботу,по п.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до наказу №14-к ОС параграф 2 (розпорядження) від 10 травня 2017 р. «про припинення трудового договору» начальникаСамбірського управління водного господарства. Із даним наказом позивач ознайомлена 10 травня 2017 р., що засвідчується її особистим підписом в наказі. Дані обставини спростовують твердження позивача, викладені в позові про те, що«звільнення її з роботи є незаконним, так як з наказом про звільнення вона не ознайомлена, що засвідчується відсутністю її підпису у ньому». Крім цього, позивач в судовому засіданні підтвердила, що 10.05.2017 р. вона розписалася в наказі про її звільнення про те, що ознайомлена з ним; тоді ж отримала трудову книжку. Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 28лютого 2017 р. в.о начальника Львівського облводресурсів затверджено штатний розпис Самбірського УВГ, який вводиться з 01.01.2017 р., відповідно до якого, в Самбірському УВГ передбачено 139 штатних одиниць, з яких у Самбірській дільниці №1 - 41 штатна посада, до складу якої входить 2 штатні посади провідного інженера гідротехніка. Листом в.о начальника Львівського облводресурсів№07/0249 від 10.02.2017 року «Щодо оптимізації структури», начальникам УВГ та ГГМЕ Львівського облводресурсів зазначено, що, відповідно до абз.2 п.28 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р. №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», чисельність працівників повинна бути приведена у відповідність до визначеного фонду оплати праці. На виконання доручення Держводагенства України від 30.01.2017 р. № 483/5/5/11-17, враховуючи бюджетні призначення на оплату праці у 2017 р., Львівське облводресурсів довело чисельність працівників організацій згідно з додатком І з 01 лютого 2017 р. (Самбірське УВГ - 98 штатних посади). Разом з тим, з метою забезпечення диференціації заробітної плати працівників, з урахуванням складності та умов виконуваних ними робіт, шляхом встановлення доплат, надбавок та виплати премій, Львівське облводресурсів рекомендувало здійснити подальше зменшення чисельності працівників з 01 травня 2017 р. у відповідності до виділених кошторисних призначень на оплату праці. Згідно наказу начальника Самбірського УВГ від 20 лютого 2017 р. №24 «Про зменшення чисельності працівників», виключено з 01 травня із штатного розпису Самбірського управління водного господарства (загальний фонд) 7 штатних посад, серед яких, зокрема - провідний інженер гідротехнік Самбірської дільниці №1. Наказом начальника Самбірського УВГ від 24 лютого 2017 р. №26 «Про визнання кандидатами на звільнення з роботи», визнано кандидатами на звільнення з роботи серед ряду працівників провідних інженерів гідротехніків - [PERSON] та [PERSON] У відповідності з вимогами ст.49-4 КЗпП України, Самбірським УВГ листом від 20.02.2017 №83проінформовано голову профкому Самбірського УВГ про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися. 24.04.2017 р. в.о начальника Львівського облводресурсів затверджено перелік змін до штатного розпису Самбірського УВГ(загальний фонд) на 2017 р., який вводиться з 01.01.2017 р.,відповідно до якихв Самбірському УВГ передбачено 105 штатних одиниць. Із штатного розпису виключено, зокрема серед інших штатних посад, в Самбірській дільниці №1 - 4 штатні посади: начальника дільниці 1 гр. - 1 од., провідного інженера гідротехніка - 1 од., інженера з організації експлуатації та ремонту 1 кат. - 1 од., інженера гідротехніка 1 кат. - 1 од. Дані обставини свідчать про наявність скорочення штату працівників в Самбірському УВГ. Згідно з ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно з ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Із повідомлення-попередження від 24.02.2017 р. №107 відомо, що Самбірським УВГ було підготовлено повідомлення для [PERSON] про те, що посада провідного інженера гідротехніка Самбірської дільниці №1 буде скорочена з 01 травня 2017 р., а також, що їй пропонується посада оглядача гідротехнічних об'єктів і, в разі відмови від цієї посади, вона буде звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України. Актом про відмову від отримання повідомлення-попередження від 24.02.2017 р., складеним в.о. головного інженера, головою профкому та провідним інженером з підготовки кадрів Самбірського УВГ підтверджуються обставини: - подання 24.02.2017 р. в письмовій формі «повідомлення-попередження» [PERSON] про те, що її посада буде скорочена з 01.05.2017 р.; - відмови від підпису та отримання «повідомлення-попередження» [PERSON] Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що відповідачами були дотримані вимоги ч.1 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України, щодо своєчасного повідомлення про скорочення штату працівників та пропозиції [PERSON] іншої роботи в Самбірському УВГ. При цьому суд відхиляє твердження позивача про те, що попередження про майбутнє звільнення вона не отримувала і не знала коли її звільняють, оскільки воно не відповідає встановленим судом обставинам справи, спростовується поясненнями самої ж [PERSON] в судовому засіданні, згідно яких: «24.02.2017 р. кадровик принесла наказ про скорочення». Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У відповідності із ч.3 ст.43 КЗпП України, подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Із протоколу №4 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського УВГ від 24.02.2017 р. відомо, що профком розглянув подання начальника управління про надання згоди на визнання кандидатами на звільнення з роботи по ст.40 п.1 КЗпП України згідно наказу від 243.02.2017 р.№26 працівників, серед яких були провідні інженери гідротехніки Самбірської дільниці №1 - одна штатна посада : [PERSON] та [PERSON], і вирішив дати згоду на визнання кандидатом на звільнення з роботи по ст.40 п.1 КЗпП України серед інших працівників і [PERSON] 11.04.2017 р. начальник Самбірського УВГ звернувся до профкому Самбірського УВГ із поданням №230 про одержання згоди на звільнення з роботи по ст.40 п.1 КЗпП України наступних працівників, серед яких в п.2 зазначена - провідний інженер гідротехнік Самбірської дільниці №1 [PERSON] Згідно протоколу №7 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського УВГ від 10.05.2017 р. відомо, що профком розглянув подання адміністрації управління від 11.04.2017 р. №230 про надання згоди на звільнення з роботи по ст.40 п.1 КЗпП України провідного інженера гідротехніка Самбірської дільниці №1 [PERSON].і вирішив дати згоду на її звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з 10 травня 2017 р. Позивач [PERSON] була присутньою на даному засіданні профкому. В судовому засіданні позивач підтвердила, що профспілка надала згоду на її звільнення. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивач не оскаржувала рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського УВГ від 10.05.2017 р. щодо надання згоди на її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України через невідповідність прийнятого рішення дійсним обставинам справи, і вказане рішення на даний час є чинним, суд вважає безпідставним посилання [PERSON] на порушення відповідачем вимог ст.43 КЗпП України при її звільненні з роботи. Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП. Як було встановлено судом, згідно наказу начальника Самбірського УВГ від 30.04.2013 р. №24-к параграф 3, [PERSON] переведена з 01.05.2013 р. постійно на посаду провідного інженера гідротехніка дільниці №1 згідно штатного розпису. Згідно витягу із службової записки начальника Самбірської дільниці №1 до наказу про закріплення меліоративно-водогосподарських об'єктів дільниці за ІТП на 2017 р., за провідним інженером гідротехніком [PERSON] було закріплено осушні системи на площі 6 553 га, за провідним інженером гідротехніком, [PERSON] було закріплено осушні системи на площі 7 375 га. Дані обставини, в судовому засіданні підтвердила позивач.Також [PERSON] підтвердила, що при однаковій вищій освіті у обох, у [PERSON] у підпорядкуванні було 13 осіб, а у неї - 11 осіб. Враховуючи встановлені обставини, а також рішення профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Самбірського УВГ від 24.02.2017 р. (протокол №4) про надання згоди на визнання кандидатом на звільнення з роботи по ст.40 п.1 КЗпП України [PERSON]; пояснення представника відповідача щодо того, що «перевага для [PERSON] перед [PERSON] для залишення на посаді була надана тому, що продуктивність праці у [PERSON] була краща ніж у позивача, так як по роботі до [PERSON] не було питань, а [PERSON] на нараді оголошувались зауваження, також [PERSON] у 2016 р. самовільно не поїхала на курси підвищення кваліфікації у м.Київ. Крім того, [PERSON] обслуговувала територію площею 7 500 га, а [PERSON] - 6 000 га. Також [PERSON] мала в підпорядкуванні більше людей, ніж позивач», які частково підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] який займає посаду начальника Самбірської дільниці №1 - в.о. головного інженера Самбірського УВГ, і був безпосереднім керівником [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку, що покликання позивача на«не наведення відповідачем аргументів, які вказують на перевірку вимог ст.42 КЗпП України під час попередження її про звільнення з роботи», а фактично наїї переважне право на залишення на роботі перед [PERSON] є голослівними, нічим не підтвердженими та такими, що були спростовані в судовому засіданні, а тому суд їх не приймає до уваги. Також суд відхиляє покликання позивача на ті обставини, що після звільнення її з роботи (10.05.2017 р.), на її місце було прийнято іншу особу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються наказом начальника Самбірського УВГ №7 -к ОС параграф 1 від 12 травня 2018 р. про звільнення [PERSON] з посади провідного інженера гідротехніка по ст. 36 п.1 КЗпП України (по угоді сторін). За таких обставин, суд вважає, що звільнення позивача було законним і таким, що проведено з дотриманням встановленої законом процедури, тому правові підстави для визнання незаконним та скасування наказу №14-к ОС параграф 2 від 10 травня 2017 р. про звільнення [PERSON] з посади інженера-гідротехніка Самбірського управління водного господарства; поновлення її на роботі на зазначеній посаді; стягнення середнього заробітку (виплати) за час вимушеного прогулу з 10 травня 2017 р. по 10 травня 2018 р. в сумі 38 400 грн., а також стягнення моральної шкодив сумі 20 000 грн., завдання якої позивач пов'язувала ізнезаконним звільненням з роботи- відсутні, а тому позов не підлягає задоволенню, у зв'язку з його безпідставністю.Інших доказів, які б спростовували даний висновок суду позивачем та її представником не надано і в судовому засіданні протилежне не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», роз'яснив, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач [PERSON] 10.05.2017 року була ознайомлена з наказом №14-к ОС параграф 2 (розпорядження) від 10 травня 2017 р. «про припинення трудового договору» про звільненняз посади провідного інженера гідротехніка Самбірської дільниці №1 Самбірського УВГ, що підтверджується наявнимїї підписом в наказі та особистим поясненням в суді.Отже, саме з цього дня у позивача виникло право на звернення до суду, якщо вона вважала своє звільнення незаконним, однак з вищевказаною позовною заявою про оскарження звільнення вона звернулася до суду лише 31.05.2018 р. (відмітка на конверті), яка зареєстрована в суді 01.06.2018 р., тобто з пропуском строку, передбаченого ст.233 КЗпП України, понад 11 місяців. Згідно ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Строки, встановлені ст. 233 КЗпП України, можуть бути поновлені лише при наявності поважних причин. При цьому, поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які можна вважати поважними. В ході розгляду справи позивач [PERSON] зазначала, що: «Постійні переживання (стресовий стан), внаслідок незаконного рішення керівництва щодо звільнення її з роботи, підірвали її здоров'я і вона не мала можливості звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі», а також «що не знала закон, тому і затягла». На підтвердження погіршення здоров'я позивач подала довідку №140 від 21.05.2018 р. про перебування на амбулаторному лікуванні в КЗ Самбірський міський центр первинної медико-санітарної допомоги з 07.06.2017 р. по 13.06.2017 р. з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз. Із пояснень представника позивача [PERSON] в судовому засіданні відомо, що: «Позивач, після того як взнала про звільнення з роботи, пережила сильний стрес, емоційні переживання, не могла спілкуватися з рідними, переживала за сина, який приймав участь в АТО, хоч 10.05.2017 р. син був вдома. В кінці червня 2017 р. позивач прийшла до нього, як до адвоката, з приводу її звільнення з роботи. Він їй був повідомив перелік документів які необхідно зібрати та що для вирішення спору про неправомірне звільнення з роботи їй потрібно звертатись до суду.Після цього, через два місяці вони зустрічались із позивачем, однак позов до суду тоді готувати [PERSON] не просила». Позивач та її представник вважалинаведені причини пропускустроку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі поважними і просили суд його поновити. За таких обставин, суд вважає, що наведені позивачем та її представником причини пропуску строку звернення до суду з позовом у справі про звільнення з роботи не є поважними і такими, що заслуговують на увагу, оскільки суд не вбачає реальних перешкод, які б заважали позивачу вчасно, з дотриманням, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України, місячного строку з дня вручення копії наказу про звільнення звернутися до суду з позовом про оскарження її звільнення з роботи. Суд вважає, що така можливість у позивача була, однак вона нею не скористалася з незалежних від будь-кого крім неї самої обставин. У зв'язку з цим, суд прийшов до висновку, що позивачпропустила строк звернення до суду з позовом у справі про звільнення з роботи без поважних причин, підстави для поновлення цього строку відсутні, а тому в поновленні зазначеного строку слід відмовити. Зав таких обставин суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з його безпідставністю та пропуском позивачем місячного строку, встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП України, на звернення до суду з позовом у справі про звільнення з роботи без поважних на те причин.

Outcome: dismissed