Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000,00 грн.,але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім того, просить стягнути судові витрати на оплату послуг адвоката. В обґрунтування позовних вимог вказала, що станом на сьогоднішній день між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина. Фактично весь тягар по утриманню дитини повністю покладений на неї. Ухвалою Рівненського міського суду від 30 листопада 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його довірительки, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. Відповідач, в судовому засіданні вказав, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів, оскільки й так надає кошти на утримання дитини, однак розмір аліментів у розмірі 3000 грн для нього є не підйомним, а відтак просить зменшити. Суд, заслухавши відповідача, проаналізувавши докази по справі прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Рівненського міського суду від 27 квітня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 2875. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність заумов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно дост. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі з січня 2021 року 2395 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто на даний час 1197,50 грн). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (тобто 2395,00 грн.). При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, те, що відповідач офіційно не працює, має на утриманні матір похилого віку, якій він допомагає матеріально, про що надав суду довідку про склад сім`ї, нерухомого майна в особистій приватній власності у нього не має, відтак суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідач має достатній заробіток та витрати, що перевищують його заробіток (дохід), а позивачем не надано суду належних тадопустимих доказів, які б підтверджували обставини, які є предметом доказування у даній справі. Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою та може виконувати обов`язок по утриманню дитини та сплачувати аліменти, розмір яких забезпечував би необхідний життєвий процес та розвиток дитини. За статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її здоров`я та гармонійного розвитку, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та вважає доцільним стягнути аліменти із відповідача на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде відповідати розумності та справедливості та буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення витрат на професійну допомогу, то суд зазначає таке. При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно частини третьої зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 09 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до ордеру серії РН 002 № 001. Крім того, до матеріалів справи позивач долучив роздруковану на аркуші А4 у форматі Word квитанцію про оплату послуг адвоката від 09.11.2020 року, зміст якої швидше за все відповідає розписці про передачу коштів, що не передбачено вимогами ЦПК України. У постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року по справі №466/2631/16-ц, зазначено, що «На підтвердження цих обставин (витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомога оформлені у встановленому законом порядку». А тому, надана квитанція про оплату послуг адвоката від 09.11.2020 року не є належним доказом, який підтверджує понесення витрат на правову допомогу. Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому позовні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Отже, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з наданням їй правової допомоги в сумі 1500 грн. слід відмовити за недоведеністю. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved