Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачка - рідна мати [PERSON], не виконує рішення суду щодо вселення позивачки та не перешкоджанню користуватися власністю позивачці, а також в зв'язку з вищезазначеним унеможливлює спільне проживання в даній квартирі. Позивачка та її представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2012року було залишено без змін рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.04.2012року яким було встановлено, що 19 серпня 2001року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до умов якого, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Даний договір дарування нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі за №3729 від 19.08.2002року. Право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.10.2013року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 05.11.2012року [PERSON] було вселено у квартиру [ADDRESS], а також було зобов'язано [PERSON] не перешкоджати у користуванні власністю позивачці. Згідно актів державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м.Одесі про примусове виконання виконавчих листів №1527/15106/12 [PERSON] була вселена до квартири, отримала примірник ключів, [PERSON] була зобов'язана не перешкоджати у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачка обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на ст.157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно норм ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Однак, позивачем не було надано до суду допустимих та належних доказів перелічених в даній нормі, підстав для виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З викладених у позовній заяві обставин та встановлених у судовому засіданні фактів суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed