Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні 1/2 частиною сараю та виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування від 23 липня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 767, їй належить 30/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Після отримання у власність 30/100 часток домоволодіння в житловому будинку А-1, приміщення 1-2,1-3; в прибудові А-1 приміщення 1-1, веранди а-1, крильця-а, огорожі та споруди №1,2,4,І, вона відремонтувала, благоустроїла, провела газ та водопостачання. Однак, відповідач [PERSON] самовільно зайняла її 1/2 частину сараю Б та погріб під сараєм Б та вчиняє перешкоди в користуванні зазначеним майном. Також, на її неодноразові звернення до [PERSON], щодо звільнення вказаного майна, вона категорично відмовляється , посилаючись на те, що 1/2 частина сараю Б та погріб під сараєм Б є її власністю. У зв'язку з зазначеним змушена звернутись до суду та просить виділити в натурі 1/2 частину сараю Б з урахуванням її права власності на погріб під Б та усунути перешкоди в користуванні 1/2 частини сараю Б, погребу під Б, розташованих на території домоволодіння [ADDRESS], шляхом виселення та зобов'язати [PERSON] не чинити в подальшому перешкоди у користуванні 1/2 частиною сараю Б та погребу під Б розташованих на території домоволодіння [ADDRESS]. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Дніпропетровської міської ради в частині поділу домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками, виділ в натурі 30/100 частин домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] та виділ в натурі 1/2 частини сараю Б з урахуванням права власності на погріб під Б розташованих на території домоволодіння [ADDRESS] - залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з'явилась. Про день місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, письмових заяв від неї не надходило. Суд вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи , вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування частини домоволодіння від 26 грудня 2000 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №911, укладеного між [PERSON] та [PERSON], котра діяла за себе та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], було подаровано 30/ 100 частин домоволодіння [ADDRESS]. 30/100 вказаного домоволодіння належало [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2000 року, згідно якого за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на 30/100 часток домоволодіння по [ADDRESS], що складається з: в житловому будинку А-1, приміщення І-І, веранди а-1, крильця а, 1/2 частина сараю Б, погребу під Б, сараю Е, вбиральні Г, огорожі та споруди №І;2,4,, І./а.с.59-60/. Цим же рішенням суду було визнано право власності на 56/100 частин домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON], що складається з: в житловому будинку А-1 приміщення 2-3, 2-4, 2-5, прибудова А2I, прибудови А3-I, веранди а3, навіс а, ? частини сарая Б, сарая Д, гаража Ж, огорожі №5,9,10. В загальному користуванні: огорожі та споруди: №I, 2, 4, I. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно нотаріально посвідченого договору дарування частини домоволодіння від 23 липня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за №767, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 07 вересня 2012 року, реєстраційний №24632890, [PERSON] отримала від [PERSON] у власність 30/100 часток домоволодіння [ADDRESS] з господарчими та побутовими будівлями та спорудами./а.с.12/. Виходячи з вищевикладеного позивачка [PERSON], стала власником 30/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в тому складі, що було раніше визначено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2000 року. Разом з тим, відповідачка [PERSON], самовільно зайняла 1/2 частину сараю Б та погребу під Б, що належить на праві власності [PERSON] та чинить перешкоди в користуванні власністю. На неодноразові звернення позивачки до відповідача [PERSON], щодо звільнення належної їй 1/2 частину сараю Б та погребу під Б категорично відмовляється, посилаючись на то, що ? частину сараю Б та погрібу під сараєм Б вона придбала у попереднього власника. Але будь-які докази, в підтвердження переходу права власності на ? частину сарая Б та погрібу під сараєм Б, з боку відповідачки [PERSON] суду не надано. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст..321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено , власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу Враховуючи, що позивачка [PERSON] за договором- дарування від 23 липня 2012 року правомірно набула право власності і з моменту державної реєстрації цього непухомого майна, є його власником, якій належать непорушні права володіння,користування та розпорядження цим майном,в тому числі і 1/2 частиною сараю Б, погребу під Б, розташованих на території домоволодіння[ADDRESS],а тому позовні вимоги в частині усунення перешкоди у користуванні 1/2 частиною сараю Б, погрібу під Б, розташованих на території домоволодіння [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON], не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні 1/2 частиною сараю Б та погрібу під Б, розташованих на території домоволодіння [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно з Державних будівельних норм України, затверджених Наказом Держбуду України від 18.05.2005 року №80 вбачається, що житловим приміщенням є опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання. Нежитловим приміщенням є приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду та є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. З аналізу норм житлового законодавства вбачається, що виселення є наслідком добровільного або примусового припинення права користування саме житловим приміщенням, що допускається на підставах, установлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придані для постійного проживання в них. Отже, виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги в частині виселення з сараю Б, погребу під Б розташованих на території домоволодіння [ADDRESS], не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі . На основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 2 541,09 грн. На підставі ст.ст. 15,16, 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial