Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла сестра позивачки - [PERSON] , про що 05.10.2002 виконкомом Вербовецької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області було складено відповідний актовий запис № 30 та видано свідоцтво про смерть від 05.10.2002 серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 1,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вербовецької сільської ради. Зазначена земельна ділянка, належала покійній сестрі позивачки на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №020236 від 01.11.2000 року, виданого головою Вербовецької сільської ради на ім`я [PERSON] , та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності не землю за № 581. За життя [PERSON] заповіту не склала. Спадкоємців першої черги померлої [PERSON] не має. Отже, за відсутності спадкоємців першої черги, єдиним спадкоємцем другої черги є позивач [PERSON] . У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого майна несла позивач. Фактично позивач прийняла спадщину в порядку п.1. ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР. Позивач звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її сестри. Разом з тим, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (державного акту) на нього. Нотаріус рекомендувала звернутись до суду із позовом про визнання за позивачем права власності на вищезазначений будинок, в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] \~ про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно у судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Мелай М.Ю. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх з позивачкою відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Вилоцької селищної ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання заявленого позову. Представник Виноградівської державної нотаріальної контори про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у судове засідання не з`явився. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] померла сестра позивачки - [PERSON] , про що 05.10.2002 виконкомом Вербовецької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області було складено відповідний актовий запис № 30 та видано свідоцтво про смерть від 05.10.2002 серії [NUMBER] (а.с.12). Доказом спорідненості позивачки та померлої, [PERSON] є копія свідоцтва про народження позивачки від 19.08.1954 серії [NUMBER] , де [PERSON] записаний батьком дитини та копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] за №00033139942 від 12.10.2021, копія свідоцтва про смерть батька [PERSON] від 05.02.1993 серії [NUMBER] (а.с.13-14). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 1,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вербовецької сільської ради. Зазначена земельна ділянка, належала покійній сестрі позивачки на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №020236 від 01.11.2000 року, виданого головою Вербовецької сільської ради на ім`я [PERSON] , та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності не землю за № 581. Зазначене підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю, яка надана ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області на адвокатський запит та відповіддю за №29-7-0.202- 6084/2-21 від 18.08.2021, а також довідками виданими Вербовецьким старостинським округом виконавчого комітету Вилоцької селищної ради Закарпатської області за №238 від 09.07.2021 та №450 від 18.10.2021, оскільки оригінал державного акта на право приватної власності на землю сестрою позивачки за життя було втрачено (а.с.16-17). До дня смерті спадкодавця [PERSON] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] проживала, вела спільне господарство та здійснювала догляд, позивач [PERSON] - рідна сестра, а також її мати [PERSON] , що стверджується довідкою виданою Вербовецьким старостинським округом виконавчого комітету Вилоцької селищної ради Закарпатської області за №295 від 18.08.2021 (а.с.20). На момент смерті спадкодавець [PERSON] проживала у будинку матері [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті сестри [PERSON] , позивачка [PERSON] здійснювала її поховання та надалі, здійснює догляд за належною їй земельною ділянкою, обробляє її, що стверджується довідками виданими Вербовецьким старостинським округом виконавчого комітету Вилоцької селищної ради Закарпатської області за №296, №297 від 18.08.2021 (а.с.21-22). За життя покійна сестра позивачки - [PERSON] не залишала заповітного розпорядження на момент своєї смерті. Інших спадкоємців за законом, окрім позивача [PERSON] , покійна сестра (спадкодавець) не мала, що стверджується відповіддю Виноградівського відділу ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області від 10.09.2021 за №949/23.3-26, наданою на адвокатський запит №92 від 27.08.2021 та відповіддю Виноградівського відділу ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області від 12.10.2021 за №1072/23.3-26, наданою на адвокатський запит №100 від 27.09.2021 (а.с.18-19). Таким чином, позивачка [PERSON] - єдиний спадкоємець другої черги за законом, оскільки чоловік покійної сестри [PERSON] - помер, дітей вони у шлюбі не мали, так як прожили у шлюбі всього декілька місяців. Мати [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 23.12.2006 року. Після смерті сестри [PERSON] , позивачка [PERSON] прийняла спадщину в порядку статей 530, 548, 549 ЦК УРСР, так як з народження, разом з спадкодавцем та покійною матір`ю [PERSON] проживала у спадковому будинку, а після смерті сестри продовжує обробляти (орати, засівати, збирати урожай) земельну ділянку, яка належала їй на підставі, державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №020236 від 01.11.2000 року, тобто [PERSON] , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті сестри у встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК УРСР визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.530 ЦК УРСР зазначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд констатує, що позивачка після смерті спадкодавця відповідно до ст.549 ЦК Української РСР спадщину прийняла, оскільки проживала разом з спадкодавцем в житловому будинку, здійснювала за нею догляд, а також після її смерті вступила у володіння спадковим майном, обробляла земельну ділянку. Згідно положень ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність належного правовстановлюючого документу, який підтверджує належність майнових прав покійному спадкодавцю. Така ситуація обумовлена тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачено сестрою позивачки ще за життя. За вказаних обставин державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем, права власності на спадкове майно.

Outcome: approved