Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 15.12.2007 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1222, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені в 2016 році через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та відносини. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спір, щодо розподілу сумісно нажитого майна, відсутній. Також просить стягнути з відповідача на свою користь витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2016 року сторонам по справі, за клопотанням відповідача, було надано строк для примирення терміном один місяць, який сплинув 11.11.2016 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягала і просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що з літа 2016 року по теперішній час вона мешкає разом із іншим чоловіком та має намір створити з ним сім`ю. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, але просив суд взяти до уваги зазначені у його письмових запереченнях факти. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 15.12.2007 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серії 1-ЖС № 046352 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1222 (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем (а.с. 5). Шлюбні відносини між сторонами припинені літом 2016 року, з цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. На даний час позивач мешкає з іншим чоловіком, має намір створити нову сім`ю. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи, що шлюбні відносини між сторонами припинені, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved