Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору лізингу недійсним та відшкодування завданої шкоди. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що через мережу Інтернет вона дізналася, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» займається продажем товарів. 04 липня 2014 року вона уклала договір фінансового лізингу № 010764 з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», предметом якого є трактор DONG FENG 404D. Згідно умов договору вартість предмета лізингу складає 70000 грн. Нею було сплачено половину вартості трактора у сумі 35000 грн. та нарахування за організаційні заходи на загальну суму 42420 грн. Після сплати вказаної суми представник відповідача запевнив, що трактор буде їй доставлено у найкоротший термін. Однак трактор їй не був переданий та при детальному вивченні договору вона усвідомила, що помилялася щодо правової природи укладення договору та настання тих наслідків, які можуть діяти в порівнянні з тими які вона очікувала. Оскільки відповідач не надав їй повну, достовірну та доступну інформацію відносно предмета договору та умов договору вона неоднарозово зверталася до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» з заявою про розірвання договору фінансового лізингу. На що їй було надано відповідь, що 11.07.2014 року вказаний договір розірваний, оскільки вона не сплачувала кошти за трактор згідно графіку, а сплачені кошти не підлягають поверненню згідно п. 10.12. договору та є штрафом за невиконання умов договору. Вважає, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» з нею було укладено несправедливі умови договору та оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не надала їй трактор та не повернула сплачені кошти, чим порушила її права та вимоги чинного законодавства, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Просить суд визнати договір фінансового лізингу № 010764 від 04 липня 2014 року укладений між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на її користь сплачені нею грошові кошти у сумі 42420 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та уточненні підстав обгрунтування позовних вимог. Просили суд визнати договір фінансового лізингу № 010764 від 04 липня 2014 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь [PERSON] сплачені нею грошові кошти у сумі 42420 гривень. Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в судове засідання не з'явився, але на адресу надіслав письмове заперечення в якому вказав, що підстав для визнання довогору фінансового лізингу № 010764 від 04 липня 2014 року укладеного між [PERSON] таТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не має. Дійсно, 04 липня 2014 року було укладено договір фінансового лізингу з [PERSON], яка ознайомилася з договором, про що свідчить її особистий підпис на кожній сторінці договору та є підтвердженням досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору. Договір укладений у письмовій формі, тобто усі вимоги щодо чинності правочину сторонами було дотримано, оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» здійснює свою діяльність відповідно до норм чинного законодавства. Вважає, те що позивачка не скористалася своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення її ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в оману, і це є лише способом ухилися від виконання взятих на себе зобов'язань. Умовами договору передбачено сплату штрафу лізингоодержувачем за дострокове розірвання договору. Після підписання договору фінансового лізингу 04.07.2014 року позивачка взяла на себе обов'язок по сплаті всіх передбачених договором платежів та виконання усіх встановлених умов, а відповідач в разі належного виконання позивачем умов договору придбати у свою власність бажаний товар та передати його у користування позивачу. На виконання умов договору [PERSON] сплатила комісію за організацію договору в розмірі 7000 грн. та авансовий платіж в розмірі 35000 грн. Відповідно до п. 1.7. Договору предмет Договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмету лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). Оскільки [PERSON] не було виконано умову договору, а саме не було сплачено повністю передбачений договором лізинговий платіж комісію за передачу товару в розмірі 3 % від вартості товару, тому у ТОВ відсутня можливість передати обраний товар у володіння та користування позивачу на сьогоднішній час. Також вказує, що відповідно до п. 10.12. договору у разі розірвання договору після сплати авансового платежу лізингоодержувач має сплатити штраф у розмірі нарахованого авансового лізингово платежу. В такому випадку вказана сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивачку, її представника, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що 04 липня 2014 року було укладено договір фінансового лізингу № 010764 між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», предметом якого є трактор DONG FENG 404D. 04 липня 2014 року [PERSON] сплатила комісію за організацію та оформлення договору фінансового лізингу, що становить 10 % від вартості предмета лізингу у сумі 7000 грн. Протягом 4, 6 та 7 липня 2014 року вона сплатила авансовий платіж, що становить 50 % вартості предмета лізингу в сумі 35000 грн. На неодноразові заяви [PERSON] про розірвання договору фінансового лізингу та доставку їй трактору DONG FENG 404D, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повідомили, що договір фінансового лізингу № 010764 від 04.07.2014 року вважається розірваним 11.07.2014 року, що підтверджено листом ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» № 506 від 06.08.2014 року. При винесенні даного рішення суд вважає за необхідне керуватися слідуючими нормами. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. З пункту 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» випливає, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. З чого випливає, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» надає фінансові послуги, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтею ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачений перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, однак він не є вичерпним. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] свої зобов'язання за договором фінансового лізингу № 010764 укладеного з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», предметом якого є трактор DONG FENG 404D виконала, сплативши на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» комісію за організацію та оформлення договору фінансового лізингу, що становить 10 % від вартості предмета лізингу у сумі 7000 грн. та авансовий платіж, що становить 50 % вартості предмета лізингу в сумі 35000 грн., що підтверджено копіями квитанцій № 981844.75.1 від 04.07.2014 року, № 981844.75.3 від 04.07.2014 року, № 3037.138.1 від 06.07.2014 року та № 4333.147.1 від 07.07.2014 року. В свою чергу відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» не поставила позивачці [PERSON] предмет договору фінансового лізингу № 010764 від 04.07.2014 року - трактор DONG FENG 404D. Відповідно до п. 7 Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців. Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі. За таких умов суд вважає, що договір фінансового лізингу № 010764 від 04.07.2014 рокуукладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» обмежує право споживача, в даному випадку лізингоодержувача та не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», саме тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При подачі позовної заяви до суду, позивачка [PERSON] була звільнена від оплати судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., тому у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, дані витрати підлягають до стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс».

Outcome: approved