Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя. Вони припинили фактичні шлюбні відносини та близько шести місяців проживають окремо. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає із нею. Відповідач мешкає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та розірвати шлюб. [PERSON] просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надав. Суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Перевіривши доводи позивачки, встановивши обставини справи, дослідивши надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 11.06.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження дитини (а.с.8). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони тривалий час не підтримують фактичних шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Статтею 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та наведені положення матеріального закону, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати , задовольнивши позов в цій частині. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем. Вирішуючи питання стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зважає на таке. З доводів позивачки вбачається, що неповнолітня дитина проживає із нею, а відповідач не надає належної допомоги на її у тримання. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК). В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , згідно Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини. При цьому, суд погоджується з доводами позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За таких обставин підлягає задоволенню повністю. За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи висновки суду щодо необхідності задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 сплачений нею до бюджету при поданні позову. Крім цього, з відповідача на користь бюджету необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. в частині майнових вимог щодо стягнення аліментів, від сплати якого позивачка була звільнена при подання позову в силу Закону.

Outcome: approved