Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила розірвати договір побутового підряду № 14/8/2 від 14.08.2014 року, укладений між [PERSON] та ФОП «Кусняк Юлією Петрівною», розірвати договір споживчого кредиту № 401643824 від 14.08.2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», зобовязати ФОП [PERSON] повернути ПАТ «Альфа-Банк» отримані за договором кошти у розмірі 4670 грн., стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] 7326,32 грн., стягнути з відповідачів судовий збір. В уточненій позовній заяві [PERSON] просила стягнути на її користь з ФОП «[PERSON]П.» 4670 грн.. В обґрунтування позову посилалася на те, що 14.08.2014 року [PERSON] звернулася до ФОП «[PERSON]П.» з метою замовлення міжкімнатних дверей, того ж дня був укладений письмовий договір підряду № 14/8/2. Під впливом обману та навязування послуг, позивач була вимушена укласти договір споживчого кредиту з ПАТ «Альфа-Банк» за № 401643824, зі страхування життя. Повна, належна, своєчасна та достовірна інформація відповідачем не була надана та замість обіцяних 4670 грн., вартість договору майже двічі перевищила розмір, кредитні кошти позивач на руки не отримала, вони були перераховані ПАТ «Альфа-Банк» на банківський рахунок ФОП «[PERSON]П.». 15.08.2014 року позивач зверталася до ФОП «[PERSON]П.» з метою розірвання договору проте офіс був зачинений. Крім того, ФОП «[PERSON]П.» не виконала умов договору підряду, оскільки виконавець зобовязалася виготовити вироби протягом 14 робочих днів з моменту укладення Договору, але ФОП «[PERSON]П.» не виконала своїх зобовязань. 25.09.2014 року позивачка звернулася із заявою до чергової частини Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, в якій просила вжити заходів до ФОП «[PERSON]П.», яка не виконує умови договору підряду. 07.11.2014 року позивачка письмово звернулася до Голови правління ПАТ «Альфа-Банк» з проханням розглянути питання про розірвання кредитного договору через те, що ФОП «[PERSON]П.» не виконує свої обовязки, місцезнаходження якої встановити неможливо. 19.11.2014 року позивач отримав відповідь від Голови правління ПАТ «Альфа-Банк», в якій зазначається, що немає правових підстав для задоволення її вимог. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення. ФОП «[PERSON]П.» в судове засідання не зявилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не подала. Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засіданні не зявився, були надані заперечення відповідно до яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В запереченнях зазначалося, що ПАТ «Альфа-Банк» не підписували договір підряду, а отже вони не несуть жодної відповідальності за виконання/невиконання умов такого договору підряду. Крім того, ПАТ «Альфа-Банк» умови кредитного договору виконав в повному обсязі та належним чином, перерахувавши грошові кошти у сумі 7\~650,85 грн. на поточний рахунок ФОП «[PERSON]П.». Крім того, ПАТ «Альфа-Банк» на момент перерахування коштів мав всі підтверджуючи документи, а саме: специфікацію товару, виданого згідно рахунку фактури від 14.08.2014 року, в якій вказано перелік товару та відповідну суму до сплати. Крім того, на даному документі стоять підпис позичальника в графі «товар отримано». Суд, вислухавши позивачку, свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з ФОП «[PERSON]П.» на її користь 4670 грн., то дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 14.08.2014 року між ФОП «[PERSON]П.» та [PERSON] укладено договір № 14/8/2 відповідно до якого [PERSON] замовила у ФОП «[PERSON]П.» роботи по виготовленню та передачі деревяних конструкцій у кількості 2 штуки, вартість виробів - 4720 грн., завдаток складає - 50 грн.. Замовник зобовязався сплатити вартість виробів, тоді як виконавець зобовязався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 14 робочих днів з моменту укладання договору. У разі, як що вироби мають нестандартну комплектацію строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів. Також 14.08.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 401643824, згідно з умовами якого Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума та валюта кредиту - 7650,85 грн., процента ставка за користування кредитом 0,1% (п.п. 1,2 договору). Кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком у загальній сумі 4670 грн., шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП «[PERSON]П.». Грошові кошти були перераховані на поточний рахунок ФОП «[PERSON]П.», що підтверджується матеріалами справи. Судом вставлено, що ПАТ «Альфа-Банк» на поточні рахунки ФОП «[PERSON]П.» перераховані грошові кошти в сумі 4670 грн.. За твердженням позивача, яке відповідачем\~ФОП «[PERSON]П.» не спростовано, остання не виконала своїх зобовязань за договором\~виготовлення дверей. В судовому засіданні допитана, в якості свідка [PERSON], підтвердила факт не отримання позивачкою, яка є її матірю, деревяних дверей, які замовляла у ФОП «[PERSON]П.». Тобто, станом на теперішній час, після спливу терміну виконання робіт, підрядник роботу не виконав, у звязку з чим позивачка зверталася до правоохоронних органів та суду. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України). За договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.ч.1,2 ст. 837 ЦК України). Згідно ст. 849 ЦК України, якщо підрядчик своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1\~ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною 1\~ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено право споживача відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.3\~ст. 651 ЦК України\~у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або\~законом, договір є розірваним. Оскільки ФОП «[PERSON]П.» не надано жодних доказів на спростування доводів позивача, суд вважає доведеним факт невиконання даним відповідачем договірних зобовязань не виготовлення деревяних виробів, що є підставою для розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача, сплачених за цим Договором грошових коштів, оскільки позивачкою надано квитанції, з яких вбачається, що вона повернула на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти (4670 грн.), сума яка була перерахована ПАТ «Альфа-Банк» на розрахункові рахунку ФОП «[PERSON]П.», тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про розірвання договору споживчого кредиту, стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» на її користь 7326,32 грн., зобовязання ФОП «[PERSON]П.» повернути ПАТ «Альфа-Банк» отримані за договором кошти у розмір 4670 грн., то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Як вже зазначалося судом, 14.08.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 401643824, згідно з умовами якого Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума та валюта кредиту - 7650,85 грн., процента ставка за користування кредитом 0,1% (п.п. 1,2 договору). Листом від 19.11.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» повідомляли позивачку на її звернення, що згідно з умовами кредитного договору № 401643824 він набирає чинності з моменту підписання позичальником, уповноваженими особами кредитора і діє до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобовязань та реалізації прав за цим договором. Підписання кредитного договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обовязки, визначені у договорі. ПАТ «Альфа-Банк» належним чином виконав зобовязання щодо надання кредиту в рамках кредитного договору. На даний момент у Банку немає правових підстав для задоволення прохання щодо розірвання кредитного договору. Для закриття кредитного договору необхідно сплатити всю існуючу заборгованість. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено заборону нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно до правової позиції, яка викладена у п. п. 5, 6 постанови Пленуму Верховного суду України 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Умови при укладені кредитного договору, були дотримані. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мали право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та могли відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Умови кредитного договору в момент його укладення сторонам були відомі та зрозумілі, вони з ними погодились, підписавши вказаний договір. Тобто, факт підписання позивачем умов кредитного договору №401643824 від 14.08.2014 року, свідчить про вільне волевиявлення позивача, перед підписанням договору позивач могла ознайомитися з умовами та кожною сторінкою підписаного нею договору. Згідно до п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживчих властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. При цьому позивач не довела, що при укладенні договору позивачка не мала змоги прочитати договори, які нею були підписані, а Банк діяв з умислом ввести її в оману. Виходячи з загальних засад цивільного законодавства, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, передбаченої у ст. 6 ЦК України презумпції правомірності правочину, якщо не доведено інше, вважається, при укладенні договору сторони діють розумно і добросовісно.\~\~ Жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження факту введення в оману, чи застосування неї примусу (фізичного чи психологічного) під час підписання договору та його подальшого виконання позивачем не надано і відсутність цих обставин позивач визнала. Зміст кредитного договору є зрозумілий для звичайного громадянина і вичерпно врегульовує всі істотні умови договору, цієї обставини позивач не заперечувала, належних і допустимих доказів на їх спростування до справи не надавала. \~ \~\~ \~\~Стаття 1054 ЦК України\~передбачає: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. \~Як вбачається із змісту ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~договір кредиту, на відміну від договору позики, який згідно до ч. 2\~ст. 1046 ЦК України\~є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, - належить до консесуальних, а не реальних договорів. Внаслідок цього договір кредиту є укладений після досягнення сторонами угоди зі всіх істотних умов у передбаченій законом письмовій формі, навіть якщо передання грошових коштів ще не відбулося. Таким чином, згідно закону неможливо вирішити заявлені позивачем вимоги про визнання належним чином укладеного договору кредиту неукладеним, такі вимоги є неналежними і тому суд їх обґрунтовано відхилив. Позивачка зазначала, що відповідно до п.3 розділу 2 споживчого кредиту зазначалося, що Банк надає позичальнику кредит не пізніше наступного робочого дня Банку з дати набуття чинності цим договором та за умови надання позивальником Банку документів, що підтверджують передачу товару позичальнику і плату ним авансу за товар (у випадку його наявності). Проте дане твердження спростовується доказами, які надані Банком, а саме специфікацією товару № 401643824, яка підписана [PERSON], крім того, вищевказаний пункт договору передбачає передачу товару, у випадку його наявності. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказиподаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, якими не можуть вважатися висловлені позивачем припущення, про те, що вказаний кредитний договір був підписаний з порушенням його істотних умов, вимоги про розірвання кредитного договору, стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів, задоволенню не підлягають.

Outcome: partial