Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІСМЕТІЗ» та просить стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату за січень 2018 року, компенсацію за невикористані частини основної відпустки у розмірі 28 591 гривень 95 копійок, компенсацію за невикористані додаткові відпуски працівникам які мають дітей віком до 15 років, у розмірі 11 855, 20 грн., заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 476 гривень 32 копійок за один робочий день затримки розрахунку (на дату подання позовної заяви складає 18100 грн. 16 коп.), обґрунтовує позовні вимоги тим, що17 липня 2007 року позивач влаштувалась за трудовим договором до ТОВ «АВІСМЕТІЗ», і 31 січня 2018 року згідно наказу № 1 від 31.01.2018 року була звільнена з посади менеджера по персоналу, за угодою сторін. Проте в порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі з позивачем в день звільнення не було проведено. Також, інформації щодо належних їй до виплати сум не надали. В подальшому лише 28 лютого 2018 року після неодноразових дзвінків та листів на електронну пошту, на картковий рахунок було зараховано 2000 гривень. З усної розмови з директором позивач зрозуміла, що останній відмовляється виплачувати компенсацію за невикористані частини основних відпусток та додаткових відпусток працівникам які мають дітей, що повинні були бути надані до 2015 року. Розрахунковий лист так позивачу і не надано. 03 березня 2018 року на картковий рахунок було зараховано ще 2000 гривень, а 06 березня 2018 року 1000 гривен, що в загальній сумі 5000 грн. Навіть не відповідає заробітній платі за січень 2018 року. Звернувшись до пенсійного фонду України позивач отримала витяг з індивідуальної відомості про застраховану особу (додається) відповідно якого в січні 2018 року [PERSON] нараховано всого 12 254 гривні 15 копійок, що також не відповідає дійсній заборгованості. До судового засідання позивач [PERSON]В, не зявилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вказала, що 31.03.2018 року їй було нараховано недоплачену заробітну плату за січень 2018 року. Відповідач ТОВ «АВІСМЕТІЗ» в судове засідання свого представника не направив повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та відзив на позов не подали, у разі заперчення проти позову. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, факт перебування сторін у трудових правовідносинах, підтверджено копією трудової книжки [PERSON] серії АК № 121639, відповідно якої [PERSON] прийнятий на роботу до ТОВ «Авісметіз» 17.07.2007 року на посаду менеджера з персоналу , 13.08.2007 року переведена на посаду помічника менеджера з персоналу, 13.09.2007 переведена на посаду менеджера з персоналу. 31.01.2018 року [PERSON] звільнено з роботи за угодою сторін, наказ № 1 від 31.01.2018 року, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії АК № 121639 . Також, факт перебування сторін у трудових правовідносинах підтверджено довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5. Від 15.03.2018 року Суми доходу позивача підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу ПФУ від 15.03.2018 року. Відповідно до розрахунку компенсації за невикористані частини основної щорічної відпустки, сума компенсації становить 28 591, 95 гривень. Згідно розрахунку компенсації за щорічну додаткову відпустку жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 року, сума компенсації становить 11 855, 20 гривень. Крім того відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 18 100,16 грн.( 476,32 ( середньоденна заробітна плата) х 38к( кількість робочих днів у лютому та березні) = 18100, 16 грн. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14 та № 6-2912цс16 від 18.01.2017 р. Згідно ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, судом встановлено, що 17 липня 2007 року позивач була прийнята на роботу в ТОВ «Авісметіз» та 31.01.2018 року позивач за угодою сторін була звільнена з посади менеджера персоналу. При цьому при звільненні позивачу не було виплачено заробітну плату за січень 2018 року. Разом з тим 31.03.2018 року заробітна плата була виплачена, отримання вказаної виплат позивачем не заперечується, тому в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити. Разом з тим, відповідачем в порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП остаточний розрахунок з позивачем при звільненні проведено з затримкою, лише 31.03.2018 року, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та компенсація за невикористані частини основної відпустки та додаткові відпустки працівникам, які мають дітей віком до 15 років підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП та

Outcome: partial