Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з нею. Вимоги мотивує тим, що вона 18.05.2013 року зареєструвала шлюб з громадянином Латвійської Республіки [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Останнім часом подружні стосунки фактично припинені, а спільне господарство не ведеться. Відповідач влаштовує безпідставні сварки та конфліктні ситуації, вдається до погроз та піднімає руку на неї, через що двічі їй прийшлося викликати поліцію задля свого захисту. У зв'язку з тим, що сімейні стосунки з відповідачем фактично припинені, вона 26 січня 2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва подала позовну заяву про розірвання шлюбу. З відповідачем існує спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини. Наразі вона з малолітнім сином [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] Періодично до них приїжджає відповідач. Квартира у якій вони проживають складається із трьох кімнат та належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, оскільки набута у власність в період шлюбу. Квартира відремонтована, повністю облаштована і складається з роздільних кімнат. Кімната у якій вони проживають із сином облаштована меблями, дитячим ліжком та іншими необхідними предметами побуту та інтер'єру для повноцінного життя та успішного подальшого навчального процесу. [PERSON] зростає в цілковитій любові, її батьки досить часто відвідують їх, вони разом відзначають свята та різноманітні сімейні традиції. Позивачка зазначає, що вона відповідальна мама, піклується про дитину, приділяє йому достатню увагу як фізичному, так і духовному розвиткові, розвиває природні дані дитини, вживає належних заходів для обстеження [PERSON] та в разі необхідності лікування, згідно з рекомендаціями спеціалістів. Зважаючи на те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, відповідач допомагає в утриманні дитини. Відповідач на території України займається підприємницькою діяльністю, дуже часто перебуває за кордоном, а враховуюче те, що основна його підприємницька діяльність здійснються у Латвії, тому він і проводить більшість свого часу в цій країні. З огляду на це, відповідач позбавлений можливості приділяти достатньої уваги сину, а тим більше постійно проживати з ним. Крім того, останнім часом відповідач дозволяє собі досить агресивну поведінку, що ставить під загрозу нормальний психічний розвиток їхньої спільної дитини. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги та обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки позивачки вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації суду надала лист з проханням розглянути справу без участі їхнього представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, надала висновок про визначення місця проживання [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення позивачки та представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.05.2013 року (а.с. 6). Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5). З пояснень позивача шлюб з відповідачем розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2016 року. За заявленими вимогами позивачка просить визначити з нею місце проживання дитини [PERSON]. Відповідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За нормою ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного співробітниками Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації 07.04.2016 року, квартира [ADDRESS] є трикімнатною, кімнати житлові та службові використовуються за призначенням. У квартирі прибрано, розміщено сучасні меблі та побутову техніку. Дитині відведено окрему кімнату із сучасним ремонтом та меблями, зокрема, розміщено іграшки, ліжко, меблі для збереження сезонних речей та речей повсякденного вжитку, стосунки в сім'ї доброзичливі, для проживання, відпочинку та розвитку дитини створені всі необхідні умови. Позивачка суду пояснила, що відповідач на території України займається підприємницькою діяльністю, дуже часто перебуває за кордоном, у м. Київ приїздить періодично, має своє житло, окрім у м. Києві, також у Криму та Латвії, є громадянином Євросоюзу, проживає з іншою жінкою, до дитини [PERSON] ставиться добре, перевідує сина, надає йому матеріальну допомогу, проте відносно неї поводиться агресивно, останній час не спілкується, ігнорує та не контактує з нею, погрожував забрати дитину та вивезти без її відома у невідомому напрямку. Син з нею проживає постійно, вона стала на чергу для влаштування на осінь 2016 р. дитини в дитячий садок, сама вийде на роботу, на даний час вона не працює, отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною, матеріально їй допомагають її батьки, має заощадження. Перешкод у зустрічах з сином вона відповідачу не чинить. Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При визначенні місця проживання дитини враховуються всі обставини, що мають істотне значення, а саме від шкідливих звичок обох батьків до умов проживання дитини в майбутньому та матеріального становища батьків. Сімейним законодавством визначено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я, сімейний стан батьків та інші обставини, що мають істотне значення. За повідомленням Дитячого медичного центру «Добробут» від 13.04.2016 року, малолітній пацієнт [PERSON], [INFO], обслуговується у вказаному медичному закладі з 04.02.2014 року, супровід дитини та оплату послуг медичного закладу здійснює мати [PERSON] Відповідно висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 21.04.2016 року № 101-3839/03, матір дитини [PERSON], [INFO] р.н., [PERSON] виконує у повному об'ємі свої батьківські обов'язки, приділяє належну увагу вихованню та розвитку сина. Питання можливості визначення місця проживання [PERSON] з одним із батьків виносилось 14.04.2016 року на розгляд комісії з питань захисту прав дитини, на засіданні якої були присутні обоє батьків. Під час обговорення вимог, які порушено у позові, комісією встановлено, зі слів [PERSON], що він не заперечує проти проживання сина [PERSON] з матір'ю [PERSON] З метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування Дарницького району м. Києва вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO] р.н., з матір'ю [PERSON] З матеріалів справи убачається, що позивачка опікується сином, приділяє йому багато уваги, його навчанню, розвитку, слідкує за станом здоров'я сина, взаємовідносини матері і дитини доброзичливі, люблячі. Беручи до уваги вищезазначені обставини та вік дитини, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини [PERSON] місцем проживання дитини слід визначити проживання з матір'ю, так як дитина потребує більшої материнської турботи. Позивачка має постійне місце проживання, належним чином піклується, дбає про сина, дає йому все необхідне і спроможна надати належне виховання і утримання, до того ж не перешкоджає та не заперечує проти участі батька у вихованні і забезпеченні сина, а рівень доходів не є визначальним, адже дитина має право на одержання утримання від обох батьків. У спростування викладеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Враховуючи вищезазначене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved