Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні, розпорядженні нерухомим майном. В судове засідання адвокат Бондаренко Г.Є., яка діє в інтересах [PERSON] не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просив не здійснювати, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду не надавав. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних трудящіхся від 18.01.1978 року за №65, [PERSON] було видано ордер за [NUMBER] від 25.01.1980 року. Відповідно до ордеру, разом із [PERSON] вселились [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука). У зв`язку зі смертю [PERSON] , фінансово - особовий рахунок було переоформлено на [PERSON] , який приходився померлій - зятям. [INFO] [PERSON] помер про, що 28.09.2006 року було складено відповідний актовий запис за №610, відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. [PERSON] приходився позивачці - рідним батьком. [INFO] [PERSON] померла, про що, 02.11.2010 року було складено відповідний актовий запис за №701, відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. [PERSON] приходилась позивачці - рідною матір`ю. На підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 22.03.2012 року за №179, фінансово - особистий рахунок на квартиру за [ADDRESS] було переоформлено на [PERSON] Даний факт підтверджується довідкою від 23.03.2012 року за № В - 468/715. У 2019 році позивачка виявила бажання приватизувати квартиру в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зібравши увесь пакет документів, із інформаційної довідки з ЄДРП на нерухоме майно та їх обтяження стало відомо, що у 1999 році на квартиру накладено арешт на підставі ухвали Білгород-Дністровського міського суду від 17.11.1999 року б/н. В інформаційній довідці зазначено, що власником квартири є [PERSON] Звернувшись до КП «Білгород-Дністровського БТІ! Позивачкою було отримано відповідь від 02.04.2019 року за №435. Із відповіді вбачається, що станом на 31.12.2012 рік [PERSON] ні коли не був власником квартири за [ADDRESS] . Відповідач є власником Ѕ частини житлового будинку за [ADDRESS] . Крім того, у матеріалах справи інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] взагалі не міститься ухвала суду від 17.11.1999 року. На підставі адвокатського запиту із Одеського Державного нотаріального архіву було отримано відповідь від 08.04.2019 року за №1238/01-20. Разом із відповіддю було отримано копію ухвали Білгород-Дністровського міського суду від 17.11.1999 року по справі №2-2658/1999. Арешт було накладено на майно [PERSON] ,підстава: справа 2 - 33 розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори, за 1999, стор. 88. Реєстр для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок та іншого нерухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно слідчим та судовими органами Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори за 1999 рік. На адвокатський запит із Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС надійшла відповідь від 23.05.2019 року за №27778/26 - 15. Із відповіді вбачається, що в провадженні Відділу ВП за виконавчим листом по справі №2 - 2658/1999 не перебувало. Отже, відповідач не мав та не має жодного відношення до квартири за [ADDRESS] . Натомість, наявний арешт перешкоджає позивачу у можливості зареєструвати за нею право власності на вище вказану квартиру в порядку приватизації, розпоряджатися нею на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень статей 379, 382ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст. 391,396ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті71,72,116,156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на те, що відповідач наразі не має жодного відношення до квартири, не проживає у вказаній квартирі, а тому вимоги позову про усунення перешкод у здійсненні позивачем права володіння, користування та розпорядження своїм майном підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved