Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 21 червня 2008 року по 18 листопада 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] за час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач матеріально не утримує дитину, а також ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню доньки від самого її народження. При народженні дитини в пологовий будинок не з'явився. Фактично матеріальну допомогу на утримання доньки в період шлюбу надавали батьки позивача. Наразі позивач одружилася з [PERSON], який займається вихованням дитини та ставиться до неї як до рідної. Тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки та стягнути аліменти на її утримання . В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів не заперечували. Проте заперечували проти позбавлення батьківських прав, вважали їх необґрунтованими, оскільки позивач фактично перешкоджає приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно висновку виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, позбавлення [PERSON] є недоцільним. Вислухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що у період з 21 червня 2008року по 18 листопада 2010 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народилася донька - [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. В 2013 році відповідач вніс зміни до свого прізвища, виключивши апостроф, що видно з довідки Амур-Нижньодніпровського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, його паспорту та свідоцтва про народження [PERSON] /а.с. 7, 8, 10/. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] є малолітньою, проживає зі своєї матір'ю, що підтверджується актом КВ ЖРЕП Жовтневого району від 03 жовтня 2014 року /а.с. 9/, потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач на даний час працює, має регулярний заробіток та не відмовляється від сплати аліментів на утримання його малолітньої доньки. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити та стягувати з відповідача - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, на користь матері - [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки з 06 жовтня 2014 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стосовно позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав, суд не знаходить підстав для їх задоволення з наступних підстав. Згідно характеристики дошкільного закладу № 383 від 02 жовтня 2014р. № 11 на дитину [PERSON], [INFO], мати - [PERSON] цікавиться вихованням дитини. У зв'язку з тим, що [PERSON] тільки рік відвідує заклад, важко відстежити відношення батька до неї. У дошкільному закладі з батьком не знайомі /а.с. 15/. На звернення відповідача [PERSON] до голови Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визначення порядку участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, надана відповідь від 25 вересня 2014р. № Л-09/578 /а.с. 73/ про те, що мати - [PERSON] категорично проти його спілкування з дитиною, не бажає вирішувати питання порядку участі у вихованні, не інакше як у судовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює та отримує заробітну плату, два рази надавав позивачці матеріальну допомогу, потім перераховував груші на картку. На підтвердження перерахування коштів надав квитанції, з яких вбачається, що 20 грудня 2011 року 20 січня 2012 року ним перераховано по 300,00 грн. на користь матері [PERSON] - [PERSON], [INFO] перераховано 300,00 грн. [PERSON] /а.с. 90/. Останній раз бачився з дитиною у 2011 році. Алкоголь та наркотичні засоби він не приймає. Позивач перешкоджає його у спілкуванні з дитиною. Як пояснила сама позивач в судовому засіданні, відповідач на її прохання декілька разів давав їй кошти на утримання дитини. Вона дійсно перешкоджає його спілкуванню з [PERSON], щоб не травмувати психіку дитини, оскільки [PERSON] не знає його. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона є матір'ю [PERSON] Батька [PERSON] - [PERSON] бачила останній раз коли їй було два роки. Її донька, перебуваючи на 7-му місяці вагітності, переїхала жити до неї, оскільки знаходилася у скрутному матеріальному становищі. [PERSON] матеріальної допомоги не надавав, до пологового будинку при народженні дитини не з'явився, всі речі для доньки та дитини купувала вона з чоловіком. Їй відомо від доньки, що [PERSON] офіційно не працював. Коли позивач помирилася з відповідачем вона повернулася до нього, однак вони разом проживали місяців 7-8, після чого позивач знов повернулася до батьків, оскільки відповідач не приймав участь у вихованні дитини. Відповідач дійсно перераховував декілька разів грошові кошти на її картку, які витрачались на утримання дитини. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він є вітчимом [PERSON] підтримав пояснення дружини. Додатково вказав, що батько [PERSON] - [PERSON] у нього працював неофіційно трохи менше року, і з отриманої заробітної плати, яка сягала десь 2 000 -3 000 грн. дійсно відповідач перераховував на картку [PERSON] кошти на утримання [PERSON], оскільки [PERSON] не хотіла його бачити та отримувати кошти. У той період, коли донька поверталася до [PERSON] на 7-8 місяців, він працював комендантом, знімав квартиру. Але донька все одно потребувала допомоги, тому вони з дружиною їм матеріально допомагали. Достеменно йому не відомо, чи намагався відповідач спілкуватися з дитиною. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона є матір'ю [PERSON] Подружжя [PERSON] розлучилися, коли доньці [PERSON] було 1,5 роки. Відповідач надавав матеріальну допомогу, коли працював офіційно. З онукою вона спілкувалася з дозволу батьків [PERSON], оскільки сама позивач не дозволяла їм спілкуватися з [PERSON]. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Безспірних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, позивачем не подано. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 26 листопада 2014р. № 5-38-210 після розірвання шлюбу у листопаді 2010 року між [PERSON], [PERSON] залишилась проживати з матір'ю. З того часу та до серпня 2011 року батько бачився з дитиною. До лютого 2012 року [PERSON] перераховував кошти на утримання доньки на картку баби дитини - [PERSON], у зв'язку з тим, що колишня дружина відмовлялась від будь-якої допомоги з його боку. Останній раз [PERSON] бачився з донькою 13серпня 2011року, оскільки [PERSON] начебто просила його не заважати їй створити нову сім'ю. За даними Жовтневого районного відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 31 жовтня 2014р. [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався. На цей час [PERSON] має бажання приймати участь у вихованні та утриманні доньки [PERSON], спілкуватися з нею. В зв'язку з чим органом опіки та піклування прийнято рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, вислухавши думку сторін, допитавши в судовому засіданні свідків, вивчивши та перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість та члена суспільства, який був би не в змозі забезпечити належного виховання дитини або міг би негативно впливати на неї. В судовому засіданні не було встановлено обставин, які свідчили б про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Більш того, матеріалами справи , поясненнями сторін та свідків підтверджений факт надання матеріального утримання доньці. Окрім того, як пояснила сама позивач, вона дійсно перешкоджає спілкуванню з [PERSON]. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, що відсутнє в діях відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме, стягнути аліменти з відповідача у розмірі, що просить позивач, проте у вимогах про позбавлення батьківських слід відмовити. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial