Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою у будинку [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] В позовній заяві зазначено, що позивачці на праві власності належить вищезазначене нерухоме майно. Відповідно до довідки, виданої 21.07.2015 р. МКП ЖЕК № 12, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (з 15.07.2003р.), [PERSON] (з 15.07.2003р.), [PERSON] (з 16.09.2009 о.) та [PERSON] (16.01.2011р.). 23 червня 2003 року [PERSON] придбав вказану квартиру по договору купівлі-продажу у [PERSON] (договір купівлі-продажу від 23.06.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. та зареєстрований КП «ВООБТІ» 25.06.2003 р. за №668/44537). 04 липня 2003 року [PERSON] уклав договір дарування вказаної квартири з [PERSON] (посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. та зареєстрований КП «ВООБТІ» 04.07.2003 р.за № 668/44537). Таким чином, з 04 липня 2003 року припинилось право власності [PERSON] на спірну квартиру, а отже припинилось і його право на користування цією квартирою. За змістом ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна. Через декілька тижнів [PERSON] виселився зі спірної квартири, змінив місце постійного проживання і разом з гр. [PERSON], з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах, почав мешкати за адресою: [ADDRESS], забравши всі свої особисті речі. Факт відсутності відповідача в [ADDRESS] понад встановлені законом строки підтверджується Актом від 15 листопада 2010 року, складеним за участю мешканців сусідніх квартир, підписи яких посвідчені начальником МКП ЖЕК-10, 18 листопада 2010 року та Актом від 21 липня 2015 року, складеним мешканцями сусідніх квартир та посвідченим начальником МКП ЖЕК №12. Із довідки №12877/09-37/11 від 30 липня 2015 року, виданої державним виконавцем Казьміруком О.В. вбачається, що аліменти на своє утримання відповідач з 23 серпня 2010 року отримував за адресою: [ADDRESS]. Позивачу достеменно відомо, що догляд за [PERSON] здійснювала гр. [PERSON], з якою він перебував у фактичних шлюбних відносинах, оформила на своє ім'я отримання допомоги по догляду за відповідачем. Державна соціальна допомога виплачувалась [PERSON] також за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач не є членом сім'ї позивача, не пов'язаний спільним побутом, не проживає в квартирі без поважних причин та створює позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні спірною квартирою на власний розсуд позивача, участі в утриманні житлового приміщення та оплаті комунальних платежів не бере. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно облікових даних по м. Вінниці станом на 29 грудня 2012 року [PERSON], 1947 року народження, мав 51/100 частку будинковолодіння по [ADDRESS], яку продав 23.06.2003р., що підтверджується довідкою №3504 від 19.08.2015р. виданої КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації». За отриманні кошти від вищевказаного продажу [PERSON] відповідно до договору-купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. за реєстровим №1669 була придбана однокімнатну квартиру за [ADDRESS]. 04 липня 2003 року між дарувателем - [PERSON] та обдарованим - його сином [PERSON] був укладений договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. за реєстровим №1863 щодо дарування квартири за [ADDRESS]. Відповідно до усних домовленостей між дарувателем - [PERSON] та обдарованим - його сином [PERSON], [PERSON] продовжуватиме проживати у подарованій квартирі. [PERSON] за станом свого здоров'я потребував постійної сторонньої допомоги, не міг самостійно пересуватись. [PERSON] відмовив в наданні будь-якої допомоги батькові, тому позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання. Так як [PERSON] не міг самостійно пересуватись через руйнування суглобів та потребував цілодобового нагляду через хворобу серця, сестра позивача [PERSON] знайшла [PERSON] доглядальницю [PERSON], яка проживала неподалік. З часом, для забезпечення цілодобового догляду, [PERSON] більшу частину тижня знаходився в приміщені де проживала [PERSON] В цей час відповідач по справі [PERSON] вмовив позивача поселити в спірну квартиру квартирантів, які б оплачували комунальні послуги, а гроші за проживання пішли б на оплату ліків та доглядальниці. Так з 2009 року в квартирі стали проживати квартиранти. Кошти від їх проживання [PERSON] забирав собі. Після проведеного лікування та операції в травні 2015 року, позивач почав самостійно ходити, та отримав можливість самостійно себе обходити та звернувся до сина з проханням повернутись до спірної квартири для подальшого проживання. Однак [PERSON] відмовив [PERSON], заявивши, що «здасть його в будинок пристарілих». 10.08.2015 року [PERSON] повернувся до квартири, але його ключі не підійшли, вхідні замки на дверях були змінені, до квартири де [PERSON] зареєстрований його не пустили. Останній вимушений був викликати міліцію, що підтверджується талоном повідомлень. Іншого житла [PERSON] не має, тому відмова в проживанні в спірній квартирі, де він зареєстрований з 2003 року, стало підставою для звернення до суду за захистом його порушених прав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2015 року вищевказані цивільні справи були об'єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 11.11.2015 року у даній справі замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON]. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити, заперечували щодо задоволення зустрічного позову, просили суд у його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити, вимоги первісного позову не визнала, у його задоволенні просила суд відмовити. Вислухавши думку позивача-відповідача, представника позивача-відповідача та представника відповідача-позивача, а також свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку про задоволення первісного та відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2003 року [PERSON] купив квартиру за номером 8 (вісім), що знаходиться в будинку, розташованому за [ADDRESS] (а.с.6). 04.07.2003 року [PERSON] подарував [PERSON] однокімнатну квартиру за номером 8, що знаходиться в житловому будинку, розташованому за [ADDRESS] відповідно до договору дарування квартири (а.с.7). Згідно договору дарування квартири, 15.07.2015 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.10). З акту від 21.07.2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не проживає по даній адресі з 16.11.2010 року по даний час (а.с.11). Відповідно до акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 15.11.2010 року, [PERSON] [INFO] не проживає в спірній квартирі з 13.03.2004 року по даний час (а.с.12). Згідно із розрахунку заборгованості із сплати аліментів, боржник [PERSON], проживає [ADDRESS], а стягувач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], станом на 01.07.2015 року заборгованість по аліментам відсутня. Переплата становить 563, 16 грн. (а.с.13). З довідки від 21.07.2015 МКП ЖЕК № 12, вбачається що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: [PERSON], з 15.07.2003 р., [PERSON] з 15.07.2003 р., [PERSON] з 16.10.2009 р. та [PERSON] з 10.05.2010 р. (а.с.14). Відповідно до довідки МКП ЖКУ № 7, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 1 особу: [PERSON], [INFO] з 04.01.2002 року (а.с.15). Згідно із довідки виданої [PERSON], [ADDRESS] він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення з 04.01.2010 року по 01.06.2015 р. призначено допомогу особам, які надають соціальні послуги на [PERSON] Догляд здійснювала [PERSON] (а.с.40). Свідок [PERSON] повідомила суду що вона є сусідкою [PERSON], остання проживає в спірній квартирі з 2008 року, [PERSON] взагалі не знає. Свідок [PERSON] була дільничним лікарем, за адресою де проживав [PERSON] з [PERSON] [PERSON] не піднімався з ліжка. Свідок [PERSON] повідомила суду, що починаючи з 2010 року в спірній квартирі проживає [PERSON] з чоловіком та донькою. Свідок [PERSON] повідомив, що він є братом відповідача по первісному позову, [PERSON], взагалі не знає. З 2009 року його брат проживав у [PERSON], яка його доглядала. В спірній квартирі проживали квартиранти аж до 2015 року. Свідок [PERSON] повідомила, що з 2009 року у спірну квартиру переїхала жити позивач по первісному позову з чоловіком. Крім них більше там ніхто не проживав. Свідок [PERSON] - мати позивачки, повідомила, що з 2009 року проживає [PERSON] А [PERSON] постійно проживав [PERSON] в громадському шлюбі. З 2003 по 2009 роки в квартирі фактично ніхто не проживав. Свідок [PERSON] - сусід [PERSON] повідомив що [PERSON] доглядала за [PERSON], переїхав останній до неї десь в 2009-2010 роках. З'їхав від неї в 2015 році. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] почав проживати у [PERSON] у 2009-2010 роках, вона за ним тільки доглядала. Свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] є його дядьком. [PERSON] збирався проживати у спірній квартирі. З 2003 року по 2009 року проживав у вказаній квартирі. У 2009 році переїхав до [PERSON], остання лише доглядала його. Згідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В пункті 39 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі вищевикладеного вбачається, що право власності на спірну квартиру належить позивачу за первісним позовом [PERSON] При цьому суд зазначає, що матеріалами цивільної справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що між сторонами у розумінні статті 156 ЖК Української РСР, було досягнуто домовленості про порядок користування квартирою. Покази свідків зі сторони відповідача по первісному позову суд вважає за необхідне не приймати до уваги, оскільки вони є не однозначними та суперечливими, а тому рішення суду не може ґрунтуватись на таких показах свідків. Крім того, власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування квартирою. При цьому, втрата права користуванняжитловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. З огляду на те, що матеріалами справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що [PERSON] є членом сім'ї позивача за первісним позовом, тобто дійсно підтримує родинні стосунки з [PERSON], не проживає у спірній квартирі понад рік а саме з 2003 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог первісного позову, усунувши перешкоди в користуванні квартирою, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Відмовляючи у вимозі зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом не може бути визнано беззаперечними доказами довідку від 29.07.2015 року видану гр. [PERSON] про те, що останній зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS], а також показання свідків зі сторони відповідача за первісним позовом як такі, що підтверджують обставину проживання [PERSON] у спірній квартирі, а також ту обставину, що він є членом сім'ї власника житла, тобто дійсно підтримує родинні стосунки з [PERSON] Суд зазначає, що вимога позовної заяви про усунення перешкод в користуванні житлом, що належить позивачам за первісним позовом, шляхом вселення є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки обставина, яка б підтверджувалась належними та допустимими доказами про незаконне виселення [PERSON] із зазначеного приміщення, судом не встановлена. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту що [PERSON] є членом сім'ї [PERSON], а також те, що [PERSON] не проживав у вказаній квартирі з незалежних від нього обставин у зв'язку із чим в задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити. При цьому суд зазначає, що матеріалами цивільної справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого, у розуміння статті 156 ЖК Української РСР, було досягнуто домовленості про порядок користування будинковоліднням. З огляду на те, що не знайшли свого підтвердження ті обставини, якими обґрунтовує [PERSON] свої вимоги за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог первісного позову, усунувши перешкоди в користуванні квартирою, що розташована у [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач за первісним позовом [PERSON] судові витрати просила залишити за нею. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved