Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 23.03.2002 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції (актовий запис №200), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з 09.01.2015 року, бажання продовжувати їх відсутнє, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. У судовому засіданні позивач свої вимоги, викладені в позові, підтримала повністю та додатково суду пояснила, що фактично вони з відповідачем однією сім'єю не проживають з 09.01.2015 року. Після розірвання шлюбу вона просила суд відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]», яке було змінене під час державної реєстрації шлюбу. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. На пропозицію суду про надання строку для примирення сторони відмовились. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], виданого 23.03.2002 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, встановлено, що 23.03.2002 року сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за №200 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 06.12.2002 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 24.07.2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.18). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у позивача відсутнє. Відновити шлюб на даний час неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення. На пропозицію суду про надання строку для примирення відповідач також відмовився. У зв'язку з викладеним, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Так як позивач у судовому засіданні просила не стягувати з відповідача сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved