Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах [PERSON] та просить визнати втратившими право відповідачів на користування житловим будинком [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №32976219 від 31.01.2015 року. [PERSON] та [PERSON] з 18.12.2014 року фактично не проживають за місцем реєстрації, а тому [PERSON] в інтересах [PERSON] просить у судовому порядку визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим приміщенням, відповідно шляхом зняття їх з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та посилалися на обставини, зазначені в позовній заяві уточнивши, що їх довірителька звертається до місцевого суду в тому числі виходячи із захисту права власності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень; із заявами про розгляд справи в їх відсутності чи про відкладення до суду не зверталися, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечив представник позивача. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], - про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням слід задовольнити виходячи з наступного: Судом установлено, що будинок [ADDRESS] документально перебуває у власності [PERSON]. Дане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №32976219 від 31.01.2015 року, договором дарування від 22.10.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46090680 від 22.10.2015 року. Із акту обстеження матеріально-побутових умов господарства громадянки [PERSON] жительки с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, 08.04.2016 року комісією складі Бісковицького сільського голови Андрущенка В.П., секретаря виконавчого комітету сільської ради Ваврин І.Б.. спеціаліста-землевпорядника сільської ради Гавдьо М.І., заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Кравчишин М.І. відомо, що в [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], 1971р.н., яка являється власником даного будинку; [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у даному будинковолодіння, але з 18.12.2014 року не проживають за місцем реєстрації; вони обидвоє проживають по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні із представлених документів, пояснень представника позивача [PERSON] знайшло своє підтвердження, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають з 2014 року і лише формально залишилися зареєстрованими у будинку [ADDRESS], відтак, позов підставний і його слід задовольнити. Крім наведеного представник позивача наголосив, що його довірителька [PERSON] звернулася до суду виходячи із захисту права власності. А згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved