Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області про зняття арешту та заборони на його відчуження. Свої вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення з неї кредитної заборгованості в розмірі 88\~063 грн. та судовий збір в розмірі 880 грн. 63 коп. 06 серпня 2015 року державним виконавцем першого відділу ДВС Луцького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/161/1001/ від 25.03.2015 року, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення заборгованості. Відповідно до постанови серії ВП № 48342975 на все майно, яке належить їй на праві приватної власності накладено арешт. 25.08.2016 року заступником начальника першого відділу ДВС м. Луцька [PERSON] винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника майна, виконавчий лист повернуто стягувачу. Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав від 11.06.2012 року № 34439648 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок № 47 по вул.. Баранова, в м. Луцьку (частка 17/100). Оскільки на її майно накладено арешт державним виконавцем, то вона немає можливості розпоряджатися даним майном. З врахуванням викладеного, просить суд зняти арешт з усього майна та заборону на його відчуження, що накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби м. Луцька ГТУЮ у Волинській області серії ВП № 48342975 від 06.08.2015 року, номер запису обтяження 10828462. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, хоча відповідач належним чином був повідомлений про судове засідання. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з\~ст. 280 ЦПК України\~справа розглянута судом заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 76, ч. 1,\~2\~ст. 77, ст. ст. 79\~і\~80 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1 і 2 ст. 57 Закону України «Про\~виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» \~88 063 грн. 37 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № R53700436819В від 27.06.2013 року та 880 грн. 63 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат. Державним виконавцем першого відділу ДВС Луцького МУЮ [PERSON] 06 серпня 2015 року винесена постанова серії ВП № 48342975, відповідно до якої відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2/161/1001 від 25.03.2015 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області. Крім того, було накладено арешт на все майно [PERSON] Дана обставина зазначена в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 107996658 від 18.12.2017 року, постановою ВП № 48342975 від 06.08.2015 року першого ВДВС Луцького МУЮ накладено арешт на невизначене майно, все майно, що належить [PERSON] (а.с. 16-17). Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.08.2016 року виконавчий лист № 2/161/1001 від 25.03.2015 року повернуто стягувачу ПАТ «ВТБ Банк», відповідно до вимоги п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав від 11.06.2012 року № 34439648 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок № 47 по вул.. Баранова, в м. Луцьку (частка 17/100). Оскільки на її майно накладено арешт державним виконавцем, то вона немає можливості розпоряджатися даним майном. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст.\~321\~ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частинами 1 і 2 ст. 40 Закону України «Про\~виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Судом встановлено, що в звязку з наявністю накладеного в межах виконавчого провадження, яке з 25 серпня 2016 року є завершеним, арешту на нерухоме майно позивач, як власник, позбавлений права розпоряджатися вказаним майном, що належить йому на законних підставах. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідності їх задоволення.

Outcome: approved