Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна, стягнення аліментів, в якому просила: визначити місце проживання внука [PERSON] , [INFO] , разом із (бабусею) - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном внука [PERSON] , [INFO] . Стягувати із відповідача [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та перераховувати аліменти на особистий рахунок [PERSON] , [INFO] у відділенні Державного ощадного банку України. Стягнути з відповідача сплачені судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до повторного свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між нею (на той час) [PERSON] , було розірвано та після державної реєстрації розірвання шлюбу їй було присвоєно дівоче прізвище « [PERSON] ». В подальшому 07.05.1993 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] померла її донька [PERSON] . Повторним свідоцтвом про народження доньки [PERSON] , народилась [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області. В графі батьки вказано батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу її донька [PERSON] , [INFO] 02.12.2010 зареєструвала шлюб з відповідачем по справі та змінила своє дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області народився її внук [PERSON] . В графі батьки зазначено батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . Позивач зазначила, що сім`я доньки за її життя складалась із відповідача по справі [PERSON] , та сина (її внука) [PERSON] , [INFO] . З моменту народження, внук проживав разом з донькою та відповідачем по справі. Після смерті доньки - з [INFO], так як відповідач постійно їздив у пошуках роботи, внук переїхав до неї і з того часу постійно проживає разом із нею. Позивач вказала, що на час народження внука, донька, ще не зареєструвала офіційно шлюб з відповідачем, а тому мала прізвище - « [PERSON] », яке вказано в свідоцтві про народження дитини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 позивач є власником квартири по [ADDRESS] . На праві спільної сумісної власності також вказана квартира належить померлій доньці, її померлому чоловікові та синові (який проживає окремо). Починаючи з [INFO], після смерті доньки по теперішній час, вони з внуком удвох проживають в квартирі за вищевказаною адресою, загальною площею 65,4 кв.м. З цього часу, також внук перебуває на її повному утриманні та вихованні, так як з цього часу відповідач як поїхав з м.Ямпіль Вінницької області, ніяких відомостей про себе не дає, вихованням, утриманням [PERSON] не займається. Крім того, банківська карточка з рахунком про отримання допомоги знаходиться у відповідача по справі, якою він користується до цього часу. Тобто, відповідач повністю самоусунувся від надання допомоги та виховання свого сина [PERSON] , і це стало підставою звернення з цією заявою до суду. Відповідач інтересами і вихованням сина взагалі не цікавиться, ні матеріально ні морально не допомагає, до дитини не приїздить, з дитиною не спілкується, повністю самоусунувся від виховання сина як батько. Відповідач з 2012 року лише один раз приїхав та бачився з сином. Після похорону доньки відповідач на своє ім`я оформив пенсію по втраті годувальника і жодної копійки із цієї пенсії на свою дитину не виділяє. Відповідач отримує кошти на карточку, на які перераховується пенсія по втраті годувальника, всю пенсію отримує одноосібно, хоча за законом відповідач взагалі не має права на отримання цієї пенсії, а єдиним хто має право на її отримання це [PERSON] , який перебував на утриманні своєї матері до дня її смерті. Внук [PERSON] проживає із позивачем в одному будинку та повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Дитина відвідує ЗОШ І-ІІІ ступенів ім.Богуна м.Ямпіль Вінницької області. За час навчання, відповідач жодного разу не поцікавився навчанням свого сина, не спілкувався з учителями, не забирав дитину додому. Відповідач жодного разу не з`являлася на батьківські збори, не з`являвся на шкільні свята сина, на дні народження сина не був. За весь час подарунків дитині не купляв. Відповідач ніде не працює, веде розгульний і аморальний спосіб життя. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами і досягненнями, не цікавиться станом здоров`я сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Також зазначила, що відповідач не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом дитину, не надає дитині батьківської ласки і турботи, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює жодних умов для отримання освіти дитиною. Вищевикладені обставини свідчать, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина і ці обставини у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Окрім цього, внук постійно доглянутий, нагодований, гарно виховується, забезпечений необхідним одягом, харчуванням та всіма іншими необхідними речами для повноцінного виховання і навчання, тобто у неї є всі належні умови для проживання та виховання внука, що зокрема підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. Внук і в подальшому бажає та схильний проживати разом із позивачем. Дитина з 1-го класу відвідує школу, а відповідач проживає в іншому населеному пункті та в іншому районі. За таких обставин вважає за необхідне просити суд визначити місцем проживання внука [PERSON] разом зі нею по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що після смерті доньки, її неповнолітній син залишився проживати з батьком [PERSON] Син рік прожив з батьком, після чого вона забрала його до себе, так як його батько одружився і почав вживати спиртні напої. Батько спочатку добре відносився до сина. Він отримував від держави грошову допомогу на утримання сина. Пізніше в опікунській раді [PERSON] віддав їй картку на яку приходили кошти від держави. Він рідко приїжджав до сина, невідомо яким чином він знімав кошти з картки і залишав тільки 400 гривень. На зв`язок не виходиться, перестав спілкуватися з сином. Невідомо місце його знаходження. Неповнолітній [PERSON] ніде не зареєстрований, фактично немає місця проживання. Неповнолітній онук вже протягом семи років проживає з нею. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи відзиву на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Представник органу опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області Ільїн О.О., який діє на підставі довіреності вих.№01-01.18/1 від 02.01.2020 у судовому засіданні пояснив, що позивачка постійно з`являлася та приймала участь у вихованні дитини, відповідач жодного разу на засідання комісія не з`являвся. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина. Заяви, клопотання: клопотання позивача про виклик свідків (а.с.33); заява позивача про проведення підготовчого засідання без її участі (а.с.34); відмова позивача від допиту в якості свідка [PERSON] . Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання на 18.11.2019 (а.с.24-27); закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 11.12.2019 на 10 годину 00 хвилин, виклик свідків (а.с.36-39); про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами, зміна обсягу доказів, про що постановлено ухвалу без виходу суду до нарадчої кімнати. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що відповідач не являється до дитини вже більше одного року. Не бере участі у вихованні сина. Вказав, що дитина проживає з бабусею, яка займається його вихованням та матеріально забезпечує його. Батько дитини не відвідує сина, до дитини не телефонує. Матеріально не забезпечує. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні судом встановлено, що вона є сусідкою позивачки. Дитина проживає з бабусею більше п`яти років. Неповнолітній [PERSON] не отримує від держави допомоги, так як невідомо хто знімає кошти з картки, на якій залишається приблизно 400 гривень. Позивачка займається матеріальним забезпеченням онука, займається його вихованням. Протягом останнього року батько не телефонує до сина, не підтримує його матеріально. В школу до дитини він не приходив, не приймав участі у вихованні. Батько дитини раніше купляв іграшки. Однак, більше року відповідач не бере участі у вихованні сина. Позивачка кожен раз оплачує все, що потрібно в школі. Відповідача останній раз бачила рік тому. Він ніколи не цікавився дитиною. Дитина завжди проживає з бабусею. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні судом встановлено, що вона є сусідкою позивачки. Відповідач до сина попередні роки частіше приїжджав, спілкувався з [PERSON] , однак більше року відповідач не приїздив до сина. Чому відповідач відмовився від сина ніхто не знає. Коли відповідач жив біля сина, то він купляв йому все, а останній рік нічого не допомагає, пенсію яку отримує його син він і ту забирає. Позивачка хворіє, але все одно продовжує працювати, аби забезпечити дитину всім необхідним. Син позивачки теж допомагає у забезпеченні дитини. Дитина проживає постійно з бабусею. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він проживає із бабусею та дядьком [PERSON] , який працює в Р. Польща. Пояснив, що батько приїжджав на Новий Рік і після того зник. Він до батька телефонував, але телефон був вимкнений. Зазначив, що він на даний час навчається у 7 класі. Раніше займався футболом, волейболом, однак на даний час не продовжує заняття, так як не вистачає часу, багато треба вчити уроків. Також вказав, що в школу ходить тільки бабуся. Пояснив, що батько приїздив коли він закінчив 6 клас, тобто через тиждень після Останнього дзвінка. Вказав, що коли мати була жива, то батько возив їх на море. Раніше купив планшет, гіроскутер та скейтборт. Зазначив, що одяг йому купляє бабуся, а також дає гроші в школу. Висловив думку та бажання проживати разом із бабусею [PERSON] . Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.6) судом встановлено, що позивач народилася [INFO] у селі Підлісівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована по [ADDRESS] . Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 08.10.2019 (а.с.7) судом встановлено, що 25.08.1989 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 07.05.1993 (а.с.8) судом встановлено, що позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.10.2019 (а.с.9) судом встановлено, що [INFO] в місті Ямпіль Вінницької області народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . Із копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 08.10.2019 (а.с.10) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 02.12.2010 у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29.11.2012 (а.с.11) судом встановлено, що [INFO] в селищі Березина Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] . Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.03.2007 (а.с.12) судом встановлено, що [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Із копії свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 (а.с.13) судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Із копії акту (а.с.14) судом встановлено, що по [ADDRESS] разом із [PERSON] , 1957 року народження, дійсно вже 5 років проживає її онук [PERSON] , [INFO] . Для дитини створені всі необхідні умови для проживання і навчання. Із копій довідок виданих Ямпільською районною поліклінікою Вінницької області вих.№75, 70 від 18.07.2019 (а.с.15) встановлено, що [PERSON] , 1957 року народження, жителька [ADDRESS] на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває і за медичною допомогою не зверталася. Із копії медичної довідки від 18.07.2019 (а.с.16) судом встановлено, що [PERSON] , 1957 року народження, на момент обстеження у лікарів - здорова. Із копії довідки виданої Ямпільським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) головного управління ПФУ у Вінницькій області вих.№3241/02-2719/3241 від 25.07.2019 (а.с.17) судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в Ямпільському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) головного управління ПФУ у Вінницькій області та з січня 2019 по червень 2019 отримала 8982 грн. пенсії по інвалідності. Із копії довідки серії ІАА № 1062672 (а.с.18) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Підлісівка Ямпільського району Вінницької області на території України станом на 13.08.2019 до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.55) судом встановлено, що Ямпільська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування на території Ямпільського району вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із висновку про можливість громадянки [PERSON] виконувати обов`язки опікуна №01-01.10/21 від 08.01.2020 судом встановлено, що позивачка має можливість виконувати обов`язки опікуна. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, заслухавши показання свідків, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача [PERSON] відносно його дитини. При вирішенні питання про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із бабусею [PERSON] , [INFO] , суд виходить із наступного: Відповідно до ч.3 ст.161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Судом встановлено, і ця обставина підтверджена поясненнями позивача, дитини, показаннями свідків, а також дослідженими письмовими доказами, що дитина проживає разом із позивачем, яка створила йому всі необхідні умови. Позивач відповідально ставиться до своїх обов`язків, діє в інтересах дитини і бажає, щоб він проживав із нею. Дитина прихильна до позивача та бажає проживати разом із нею. Також судом встановлено, що відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, виховання дитини. Беручи до уваги встановлені обставини під час вирішення цього спору, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини разом із нею, оскільки такі вимоги ґрунтуються на положеннях ч.3 ст.161 СК України. Суд має підстави постановити рішення про визначення місця його проживання із бабусею [PERSON] , яка створила всі необхідні умови для проживання, відпочинку та загального розвитку дитини, бажає, щоб дитини проживала разом із нею та не чинить перешкод дитині підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти із його батьком. Передача дитини бабусі не призведе до розірвання сімейних зв`язків та позбавлення дітей їх коріння, адже дитина залишається проживати в своїй біологічній родині. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і має підстави для задоволення цієї частини позову. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, пояснення дитини [PERSON] , суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що підтверджено показаннями свідків та висновком про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітнього сина, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить залишення сім`ї відповідачем, а також не надання будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявом інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, і.т.ін. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його долею, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, не цікавиться здоров`ям та розвитком дитини, не забезпечує та не утримує дитину взагалі, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив (як на це вказували під час судового засідання позивач, свідків та сам неповнолітній), тобто відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям сина, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно сина, яка знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду, тому суд приходить до висновку, що він свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати сина, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина. При вирішенні питання про встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] його опікуном, суд виходить із наступного: Відповідно до ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми - сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч.2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. З огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи психологічний стан дитини та його думку, суд вважає за можливе призначити позивача опікуном над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і має підстави для задоволення цієї частини позову. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При вирішенні питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує матеріальне становище сторін: позивача, на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина та відсутні відомості про наявність у неї доходів, окрім пенсії по інвалідності, а також відповідача, щодо якого відсутні відомості про наявність інших утриманців. А тому суд вважає суму аліментів у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, такою, що може належно забезпечити повноцінне харчування, одяг, розвиток та виховання дитини, придбання необхідних товарів для дитини цього віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 09.10.2019 за вхід.№7176, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 09 жовтня 2019 року. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанціями №4 від 09.10.2019 та №7 від 17.10.2019, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2305 гривень 20 копійок, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2305 гривень 20 копійок. Відповідно до ст.ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів до суду, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved