Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно набуте за час шлюбу подружжя, в якому просить визнати житловий будинок зі всіма надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину житлового будинку зі всіма надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 26.08.1983 року по 19.01.1999 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час перебування в зареєстрованому шлюбу за спільні нажиті кошти вони придбали будинок в цілому з усіма надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 18.06.1998 року Олевською державною нотаріальною конторою, реєстр №1605, зареєстрованого в Коростенському БТІ та записано в реєстрову книгу №14 під №1527. За час їхнього шлюбу народили двох дітей, дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб було розірвано 19.01.1999 року Олевським районним відділом реєстрації актів громадського стану Житомирської області. [INFO] [PERSON] помер. 10.10.2018 року позивачка звернулася із заявою до приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу про набуття належної їй частки в спільному майні за час шлюбу в період з 26.08.1983 року по 19.01.1999 року з [PERSON] , а саме набутого в спільну власність житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , якої їй виділено не було після розірвання шлюбу, однак їй і усній формі було повідомлено, що вона не входить до кола спадкоємців, так як на момент смерті спадкодавця не перебувала з [PERSON] у шлюбі. Тому, позивачка вважає, що придбаний ними за час шлюбу житловий будинок є спільною сумісною власністю, оскільки колишній чоловік помер, в даний час виникла необхідність у визнанні даного майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спільного майна. Позивачка в підготовче судове засідання надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити на стадії підготовчого судового засідання. Відповідачі в підготовче судове засідання також не з`явилися, але надала до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Таким чином, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 26 серпня 1983 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що у книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис під № 4303 (а.с.7). Від шлюбу позивачка [PERSON] та [PERSON] мають дітей, а саме: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження яких записані батьками дітей (а.с.8,9). 18.05.1998 року подружжя за спільні кошти придбало у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу серії ААМ № 074163 від 18.05.1998 року покупцем за нотаріальним договором був чоловік позивачки [PERSON] Предметом купівлі-продажу був житловий будинок в цілому з усіма надвірними будівлями, що знаходився за адресою: [ADDRESS] , будинок дерев`яний, розмір жилої площі 38,3 кв.м, до будинку належать: сарай Б, сарай Б1, туалет В, криниця К, огорожа№1. Право власності за Покупцем зареєстрованого в Коростенському БТІ та у Державному реєстрі за №1605. (а.с.14) 19 січня 1999 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано Відділом реєстрації актів громадського стану Олевського району Житомирської області за актовим записом №02 (а.с.7). [INFO] року колишній чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.09.2018 року. Так, розірвавши шлюб із [PERSON] , позивачка вибула з числа спадкоємців першої черги, якими на цей час є спільні діти колишнього подружжя: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, у зв`язку з тим, що на момент подачі заяви про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному володінні подружжя шлюб між нею та померлим був розірваний, то статусу подружжя померлий і заявниця не мали, а чинне законодавство не надає можливості видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за заявою колишньої дружини. Отже, вчинити нотаріальну дію з видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не можливо. Заявниця не є пережившею дружиною померлого. Чинним законодавством не надано їй право на отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Аналогічні позиції містять також норми сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 60, 61, 63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 68 СК України вказує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на Ѕ частину житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved