Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що з 11 жовтня 2009 року по 16 квітня 2019 року позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем. У даному шлюбі [INFO] в них народився син [PERSON] . Зважаючи на те, що відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки має постійну роботу та стабільний дохід, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у заяві про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнав повністю. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6). Як вбачається з рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 квітня 2019 року (а.с. 10) сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2009 року по 16 квітня 2019 року. Дитина перебуває на повному утриманні матері, що встановлено з довідки Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 27.05.2019 року № 2281 (а.с. 8). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з позивачкою. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи, що відповідач має постійний дохід, враховуючи обраний позивачкою спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище, наявність інших утриманців, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», визначає аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved