Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Хмельницький міський відділ управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням вказавши, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року придбала в [PERSON] 13/50 частки в праві власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 13.10.2014 року у дані квартирі зареєстровано двоє людей, а саме: [PERSON], яки є її чоловіком та відповідач. Відповідач наданий час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично з дня придбання нею домоволодіння та по даний час не проживав та не з'являвся. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином. Представник третьої особи направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року придбала в [PERSON] 13/50 частки в праві власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 13.10.2014 року у дані квартирі зареєстровано двоє людей, а саме [PERSON], яки є її чоловіком та відповідач. Відповідач наданий час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично з дня придбання нею домоволодіння та по даний час не проживав та не з'являвся. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.. 383 ЦК України - власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України , з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім»ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім»ї на користування цим будинком. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім»ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того за змістом ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV рішення суду про позбавлення [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON] є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved