Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» про визнання припиненим зобовязання за кредитною угодою, визнання припиненим договору застави, зняття заборони відчуження нерухомого майна та внесення запису про припинення обтяження. Свої вимоги мотивує тим, що 27.12.2000 року між нею та Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжному будівництву, правонаступником якого є відповідач, укладена кредитна угода №0512200000092 про надання прямого, адресного кредиту на будівництво квартири, загальною площею 61,27 кв. м, за адресою: [ADDRESS] у сумі 57049,00 грн. строком на тридцять років. Актом державної приймальної комісії від 14.08.2001 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 16.08.2001 року №1394, було прийнято в експлуатацію багатоквартирний будинок по вул. Келецькій, 136 у м. Вінниці, будинку присвоєно адресу: м. Вінниця, вул. Келецька, 136. Позивач отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. На забезпечення виконання зобовязань по сплаті коштів у сумі 57049,00 грн. за кредитною угодою між сторонами 09.11.2001року було укладено договір застави вказаної квартири. При посвідчені цього договору була накладена заборона відчуження зазначеної квартири до припинення договору застави. Позивач достроково повернула кошти, отримані за кредитом, останній платіж здійснений 15.03.2016 року. У звязку з виконанням своїх зобовязань за кредитною угодою того ж дня звернулася до відповідача з проханням припинити її дію та надати дозвіл на припинення застави. В свою чергу відповідачем повідомлено, що [PERSON] в повному обсязі не виконала своїх зобовязань за кредитним договором та не виконала претензійної вимоги відповідача від 05.12.2011 року №981, зокрема відповідач зазначив про невиконання умов договору щодо подачі довідок про доходи [PERSON]В за 2003-2004 рік та її чоловіка за період січень, лютий 2011 року та січень, лютий, грудень 2015 року, а також умов п. 4.2.5 угоди. Вважаючи таку відмову відповідача безпідставною та незаконною позивач просить визнати припиненими зобовязання за кредитною угодою №0512200000092 від 27.12.2000 року зі змінами та доповненнями, визнати припиненим договір застави від 09.11.2001 року, зняти заборону відчуження квартири [ADDRESS] та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про припинення обтяження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив суду, що зобовязання по поверненню коштів [PERSON] виконані в повному обсязі, а довідки про доходи вона подати не може, оскільки у період 2003-2004 рік перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а чоловік у період січень, лютий 2011 року та грудень 2015 року не працював, в січні-лютому 2015 року перебував на військовій службі, про що міститься відмітка у військовому квитку. При цьому звернув увагу на відсутність затвердженої форми декларації, про яку йде мова в договорі. З приводу стягнення штрафу згідно вимоги відповідача від 05.12.2011 року №981 вважає, що останнім пропущено строк позовної давності по його стягненню. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Пояснив що, [PERSON] не виконані умови кредитного договору щодо надання відомостей про свої доходи та доходи членів сімї, окрім того нею не сплачений штраф за порушення даного пункту договору, не виконана і претензійна вимога Фонду від 05.12.2011 року №981 щодо цього, а тому зобовязання за договору не можуть бути визнані припиненими, а відповідно застава також не є припиненою. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що врегульовані нормами Книги пятої ЦК України, загальними положеннями про зобовязання, зокрема, щодо їх виконання, припинення, забезпечення їх виконання. Судом встановлено, що 27.12.2000 року між [PERSON] та Вінницьким регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву (правонаступником якого є Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву») укладено кредитну угоду №0512200000092 з подальшими змінами та доповненнями, згідно умов якого [PERSON] отримала прямий, адресний (цільовий) кредит на будівництво квартири загальною площею 61,5 кв. м, за адресою: [ADDRESS] у сумі 57049,00 грн. терміном на тридцять років (а. с. 11-22). [PERSON] набула право власності на цю квартиру, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 09.10.2001 року №155, виданим на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.09.2001 року №1743. Право власності зареєстроване КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 502, реєстраційний №1814 (а. с. 23). В забезпечення виконання [PERSON] своєчасної сплати коштів в сумі 57049,00 грн. між сторонами укладено договір застави квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №3643. Окрім того, нотаріусом накладена заборона відчуження квартири до припинення договору застави, зареєстровано в реєстрі за №24 (а.с.24). За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання становлять такі його елементи як субєкти, обєкт та зміст. Субєктами зобовязання є його сторони, обєктом дія, здійснення якої (або утримання від якої) кредитор має право вимагати від боржника. Зміст зобовязання включає субєктивне право і відповідний йому обовязок, тобто зміст зобовязання становлять права та обовязки його сторін. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як слідує із змісту кредитної угоди від 27.12.2000 року за п.п. 4.2.1-4.2.6 [PERSON] зобовязувалася сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів до повного виконання зобовязань, надавати Фонду усі необхідні документи, надсилати Фонду до 15 квітня кожного року декларацію про майновий стан та рівень доходів свій та членів своєї сімї, до повного повернення суми кредиту не надавати позик, не виступати гарантом та поручителем, не заставляти своє майно, у місячний термін подавати відомості про зміну у статусі та складі сімї та ін. Судом встановлено та не заперечується сторонами належне виконання зобовязань [PERSON] по поверненню отриманих коштів у сумі 57049,00 грн., нею своєчасно сплачувалися усі платежі за договором та усю суму коштів позивач повернула достроково. Тобто зобовязання по поверненню коштів виконане належним чином, а відповідно є припинене. Щодо надання декларації про майновий стан, то суд звертає уваги, що умови договору не регулюють форми такої декларації; відповідачем також не було надано відповідних доказів про затвердження такої форми. При цьому судом встановлено, що позичальники надавали різного роду довідки про доходи, в тому числі і [PERSON], про що свідчать матеріали її кредитної справи. [PERSON] не подані довідки про власні доходи за період 2003 рік 2004 рік та 2010 рік, а також про доходи її чоловіка за період січень-лютий 2011 року та січень-лютий, грудень 2015 року, що визнається і самою позивачкою. Пунктом 5.2.2 договору визначено, що за кожний випадок неподання або несвоєчасного подання документів та відомостей згідно п. п. 4.2.3, 4.2.5 позичальник сплачує на рахунок Фонду штраф у розмірі трьох мінімальних заробітних плат в 15-денний термін після предявлення Фонду документа встановленого зразку про стягнення з нього штрафу за допущене порушення умов даного пункту. Згідно положень ч. 1 ст 546, ч. 1 ст.549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Із змісту вказаних норм слідує, що положення п.5.2 договору є відповідальністю позичальника за порушення конкретних умов договору (п.4.2.3, 4.2.5) та в разі його застосування не може розцінюватися як невиконане грошове зобовязання по поверненню коштів, яке забезпечувалося квартирою. За змістом договору застави від 09.11.2001 року в забезпечення своєчасної сплати коштів на суму 57049,00 грн. по кредитній угоді від 27.12.2000 року позивач заставила належну їй квартиру [ADDRESS] ( а. с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 574 ЦК України \~застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною 1 ст. 575 ЦК України визначений окремий вид застави іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже застава є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання. Стаття 593 ЦК України визначає підстави припинення права застави: у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки заставою нерухомого майна забезпечувалося повернення [PERSON] коштів у сумі 57049,00 грн., отриманих за кредитною угодою №0512200000092 від 27.12.2000 року, та з огляду на припинення даного фінансового зобовязання за кредитним договором у звязку з його виконанням, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про припинення права застави у звязку з припиненням зобов'язання, яке забезпечувалося. Відповідно до ч. 2 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяження - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав; державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Як встановлено судом у звязку в укладенням між сторонами договору застави квартири [ADDRESS], нотаріусом накладена заборона відчуження квартири до припинення договору застави, зареєстровано в реєстрі за №24. З огляду на задоволення вимоги позивача про припинення права застави суд також вбачає обґрунтованою вимогу позивача про зняття заборони відчуження квартири [ADDRESS], накладеної приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Водночас позивач також просила внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення обтяження, однак дана вимога не може бути задоволена, оскільки такі дії не відносяться до компетенції суду. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141, це є сферою дії державного реєстратора. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи частковість задоволення позовних вимог [PERSON] на її користь з відповідача необхідно стягнути 1102,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial