Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» у якому просить, відповідно до уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати сум при звільненні за період з 08.09.2015 року по 30.05.2016 року в сумі 11800,94 грн., мотивуючи тим, що він працював на Запорізькому державному підприємстві «Кремнійполімер» з 24.09.1999 року. Наказом №136 від 12.03.2010 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. При розрахунку в день звільнення не виплатили заробітну плату в сумі 1471,9 грн. 26.04.2013 року Заводський районний суд м. Запоріжжя наказав рішенням стягнути з ЗДП «Кремнійполімер» заборгованість по заробітній платі в сумі 1471 гривень 90 копійок. Рішеннями Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2015 року та 16.10.2015 року з відповідача стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки в період з 12.03.2010 року по 25.04.2013 рік в сумі 50998 грн. 50 коп., та за період з 26.04.2013 року по 07.09.2015 року в сумі 39050,28 грн. На теперішній час рішення судів не виконані, а виконавчі документи по примусовому виконанню рішень судів знаходяться на виконанні. Відповідач надав заперечення на позов у яких вказав, що судовий наказ від 26.04.2013 року виданий на користь позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 1471,9 грн., та виконавчий лист за рішенням Хортицького районного суду від 24.03.2015 р. в теперішній час відділом примусового виконання рішень головного управління юстиції у Запорізькій області, виконано та сума заборгованості по заробітній платі сплачена позивачу у повному обсязі у розмірі 1471,9 грн. ЗДП «Кремнійполімер» є державним підприємством, але самостійним господарюючим субєктом, що повністю позбавлений будь-якого зовнішнього фінансування включаючи державне. Підприємство не мало змоги розраховуватися із боргами у тому числі і по заробітній платі тому, що у 2007 року наказом Фонду державного майна від 01.10.2007р. №19-ДП «Про прийняття рішення щодо приватизації обєкта» відносно підприємства розпочата процедура приватизації, яка в подальшому не відбулася, однак підприємство не мало змоги, тобто мало відповідні обмеження відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна» щодо можливості погашення будь-якої заборгованості у тому числі і по заробітній платі. Наявні чинники на які підприємство не могло вплинути, тобто відсутня вина підприємства як така щодо затримки виплати заробітної плати. Заробітна плата на підприємстві починаючи з кінця 2008 року по 2015 рік, виплачувалася частково та не в повному обсязі, не з вини роботодавця, а її виплата залежала від діючого законодавства України та від інших чинників, на які роботодавець жодним чином не впливав. Розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен бути співмірним відносно розміру суми заборгованості та може бути стягнутий у разі наявності вини роботодавця. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині виплати середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] перебував з відповідачем в трудових відносинах, працював на Запорізькому державному підприємству «Кремнійполімер» апаратником синтезу з 24.09.1999 року по 12.03.2010 року. 12.03.2010 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням в звязку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, за ст. 38 КЗпП України, наказ №136 від 12.03.2010р. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В день звільнення, відповідачем позивачеві не виплачено заробітну плату в розмірі 1471,9 грн. Відповідно до довідки управління державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень, на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу від 15.05.2013 року Заводського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ЗДП «Кремнійполімер» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 1471,9 грн. Платіжним дорученням № 1405 від 30.05.2016 року [PERSON] сплачено заборгованість. Згідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2016 року, виконавче провадження ВП №38192990 закінчено. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2015 року на користь [PERSON] з відповідача ЗДП «Кремнійполімер» було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.03.2010 року по 25.04.2013 рік в сумі 50998,50 грн. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2015 року на користь [PERSON] з відповідача ЗДП «Кремнійполімер» було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.04.2013 року по 07.09.2015 рік в сумі 39050,28 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Конституцій Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, зазначив, що саме по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати у разі його невиконання не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП. Рішеннями Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2015 року та від 16.10.2015 року встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] на ЗДП «Кремнійполімер» складала 97,14 гривень. Середньомісячна кількість робочих днів складає 14. Затримку виплати розрахунку при звільнені необхідно вираховувати з 08.09.2015 року, враховуючи рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2015 року по 30.05.2016 року, тобто по день фактичного розрахунку, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2016 року, за виконавчим провадженням ВП №38192990. Таким чином, середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком у розмірі, передбаченому ст.117 КЗпП України складає суму в 11800,94 грн. виходячи з наступного розрахунку: 97,14 грн.(середньоденна заробітна плата)Х (112 днів(кількість робочих днів з 08.09.2015 року по 08.05.2016 року) = 10879,68 грн., за період з 09.05.2016 року по 30.05.2016 року сума складає 921,26 грн.(21 днів\\31 днів(кількість днів у травні)Х 14 днів(кількість робочих днів в місяць)Х 97,14 грн.(середньоденна заробітна плата). Суд не приймає до уваги заперечення представникам відповідача викладені у письмовій формі так як 02.07.2014 року на засіданні Судової палати у цивільних справах Верховним Судом України було переглянуто справу № 6-76цс14 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. ВСУ дійшов висновку, що порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами ДВС, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником з виплати компенсації за невикористану відпустку в порівнянні з сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved