Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 27 березня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис за № 26. Від шлюбу вони (сторони) мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею (позивачем) та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося у зв`язку із тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, внаслідок чого постійно виникають сварки. З 22 травня 2019 року між ними (сторонами) припинено спільне проживання та ведення спільного господарства. Позивач, як мати [PERSON] , вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з нею. Відповідач в добровільному порядку з 22 травня 2019 року по 17 грудня 2019 року надавав матеріальну допомогу на утримання сина, але позивач вважає, що в подальшому відповідач буде ухилятись від матеріального утримання дитини. [PERSON] просила: - розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; - стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2019 року і до повноліття сина; - визначити місце проживання [PERSON] разом з нею (позивачем). У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. У судове засідання представник служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки до суду не повідомив. У судове засідання представник органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи без його участі. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила змінити їй прізвище на дошлюбне. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положенням статей 150-157 СК Кодексу передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. З акту обстеження умов проживання від 3 лютого 2020 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації ( а.с. 16) вбачається, що [PERSON] , 2014 року народження проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створені необхідні умови для виховання та розвитку дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 серпня 2021 року щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. З копії свідоцтва про народження (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір`ю, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві та актом обстеження умов проживання від 3 лютого 2020 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду доказів про те, що він надає матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просила стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2019 року і до повноліття сина. Однак, в цій частині рішення підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення необхідно здійснювати від дня пред`явлення позову, тобто з 20 січня 2020 року.\~ Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1 681,60 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1, 17). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 681,60 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Крім цього, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial