Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому просить: визнати припиненим іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №1173 від 30 серпня 2007 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»; зобовязати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з державного реєстру іпотек та зняти заборону щодо відчуження зазначеного у іпотечному договорі зареєстрованого в реєстрі за №1173 від 30 серпня 2007 року нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]; зобовязати з ПАТ «Банк Кіпру» здійснити усі необхідні дії щодо звільнення предмета іпотеки від зобовязань, якими він був обтяжений згідно умов іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №1173 від 30 серпня 2007 року; стягнути з відповідача судові витрати. При цьому посилається на те, що 30 серпня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 1898-н, відповідно до якого [PERSON] повинен був отримати у кредит кошти в іноземній валюті в сумі 106000 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №1898-н від 30 серпня 2007 року між позивачкою та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» було укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №1173 від 30 серпня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира [ADDRESS], що належить позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 27 грудня 2000 року за реєстровим №3724, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної реєстрації обєктів нерухомості 10 січня 2001 року за номером запису 581 на стор 114 в книзі 127 доп; право власності на квартиру зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером 19938282. 27 серпня 2014 року позичальник - [PERSON] помер. Позивачка вважає, що іпотечний договір від 30 серпня 2007 року, який був укладений між нею та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» слід вважати припиненим у звязку із смертю позичальника, що привело до заміни боржника у зобовязанні, та відсутністю у договорі безумовної згоди позивачки, як поручителя, відповідати за нового (іншого) боржника. У звязку з вищезазначеним позивач була вимушена звернувся до суду з даним позовом В свою чергу, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області, відповідно до якої просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1898-н від 30 серпня 2007 року у розмірі 20175,74 дол. США та 1632,72 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також стягнути з [PERSON] суму сплаченого судового збору. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на те, що в звязку зі смертю позичальника заборгованість за кредитним договором №1898-н від 30 серпня 2007 року не погашається та станом на 13 травня 2015 року складає 20175,74 долари США та 1632,72 грн., з яких: заборгованість по основному боргу 19930,79 дол. США; пеня за прострочений основний борг за період з 23.08.2011 р. по 23.08.2014 р. 244,95 дол. США; пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 1632,72 грн. Умовами іпотечного договору, укладеного 30 серпня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в забезпечення виконання кредитного договору №1898-н від 30 серпня 2007 року, передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такому випадку, у звязку з чим Банк вважає, що отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги первісного позову, просив задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував у повному обсязі. Представник ПАТ Державний ощадний банк України» у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічну позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Представник третьої особи за зустрічним позовом - Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася судом належним чином,згідно направленої на адресу суду письмової заяви просить справу розглядати без участі її представника. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», (далі - Банк) та [PERSON] (Позичальник) був укладений Кредитний договір №1898-н (далі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до вимог Кредитного договору Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 106000,00 дол. США та зобовязався своєчасно здійснювати повернення наданого кредиту та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 14% річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором. Так, п. 1.5 Кредитного договору визначено, що Позичальник зобовязаний здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в сумі 1858,00 доларів США, що складає 9382,90 грн. по курсу НБУ на 30.08.2007 р. (5.05 за 1 дол. США), шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший унуїтетний платіж з вересня 2007 року, в подальшому не пізніше останнього робочого числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати процентів здійснити не пізніше 30 серпня 2015 року. У забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязання [PERSON] за вищезазначеним Кредитним договором №1898-н, 30 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] (Іпотекодавець) був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1173, відповідно до якого Іпотекодавець передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під №14 в будинку №17 по вул. Дерибасівській в м. Одесі, загальною житловою площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м.. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 27 грудня 2000 року за реєстровим №3724, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної реєстрації обєктів нерухомості 10 січня 2001 року за номером запису 581 на стор 114 в книзі 127 доп; право власності на квартиру зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером 19938282. Відповідно до умов вищезазначеного іпотечного договору від 30 серпня 2007 року Банк отримав право у випадку невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором №1898-н від 30 серпня 2007 року, отримати задоволення за рахунок заставленого майна Іпотекодавця. 23 серпня 2014 року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 27 серпня 2014 року, складено актовий запис за №568, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-ЖД № 387365. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 523 ЦК, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Згідно ч. 3 ст. 559. ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Відповідно до п. 32 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 - 554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка за первісним позовом [PERSON], не давала згоду відповідати за невиконання зобовязань іншими боржниками, крім [PERSON], у тому числі його спадкоємцями, якщо такі є, або будуть в майбутньому. Відповідно до ст. 608 ЦК зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до Узагальнень судової практики з розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 2010 роки) від 7 жовтня 2010 року «за відсутності в договорі поруки згоди поручителя відповідати за правонаступника боржника у випадку невиконання чи неналежного виконання ним основного зобовязання чи будь-якої іншої особи, покладення на нього такого обовязку є неправомірним». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з тим, що зобовязання позивачки за первісним позовом, які виникли в неї за іпотечним договором від 30 серпня 2007 року припинені у звязку із смертю позичальника [PERSON] і відсутністю відповідної згоди позивачки, як майнового поручителя, щодо переведення на неї боргу. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога первісного позову про визнання припиненим іпотечний договір укладений 30 серпня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №1173, є законною та обґрунтованою, у звязку з чим такою, що підлягає задоволенню. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», а саме щодо зобовязання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з державного реєстру іпотек та зняти заборону щодо відчуження зазначеного у іпотечному договорі зареєстрованого в реєстрі за №1173 від 30 серпня 2007 року нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] та зобовязання ПАТ «Банк Кіпру» здійснити усі необхідні дії щодо звільнення предмета іпотеки від зобовязань, якими він був обтяжений згідно умов іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №1173 від 30 серпня 2007 року, суд повинен розяснити, що стороною позивача за первісним позовом не зазначено та не доведено будь-яких правових підстав для зобовязання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з державного реєстру іпотек та зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна зазначеного у іпотечному договорі зареєстрованого в реєстрі за №1173 від 30 серпня 2007 року. А ні приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], а ні ПАТ «Банк Кіпру», не є стороною по справі, тому рішення суду щодо зобовязання зазначених осіб вчинити будь-які дії може призвести до порушення їх прав. Крім того суд повинен зазначити, що позивачка за первісним позовом не зазначила в чому саме полягає участь ПАТ «Банк Кіпру» в спірних правовідносинах, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ПАТ «Банк Кіпру» є стороною іпотечного договору від 30 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №1173, або будь-яким чином відповідає за накладення та/або звільнення від зобовязань на предмет іпотеки, якими він був обтяжений згідно умов зазначеного іпотечного договору. Також суд повинен зазначити, що оскільки визнання припиненим іпотечного договору укладеного 30 серпня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за №1173, та вимога зустрічного позову щодо стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1898-н від 30 серпня 2007 року у розмірі 20175,74 дол. США та 1632,72 грн., на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», є взаємовиключними, суд вважає, що зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, задоволенню не підлягає. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. На підставі викладеного та

Outcome: partial