Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 19.05.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 213, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені через зневажливе ставлення [PERSON] до неї, який останнім часом зловживає алкогольними напоями, влаштовує скандали. Зазначила, що вона намагалася зберегти сім`ю, але, як наслідок її стосунки з чоловіком прогрішились, спільне життя стало нестерпним. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. На даний момент позивач з чоловіком продовжують жити в одному помешканні, але спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не формують. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спір, щодо розподілу сумісно нажитого майна, відсутній. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила суду, що з моменту подачі до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, а саме з лютого 2014 року, вона разом із дочкою переїхала жити до своїх батьків, з чоловіком не спілкується. При розірванні шлюбу бажає залишити собі прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від [PERSON], відповідно до якої, останній просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. На пропозицію суду про надання строку для примирення позивач категорично відмовилася, так як вважає, що відновити шлюб неможливо. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 19.05.2001 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, 19.05.2001 року було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено актовий запис № 213 (а.с. 7). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю. Шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2014 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (2 місяця) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved