Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що січня 2012 року вона працює в КП «Теплоенерго» на посаді начальника юридичного відділу. Наказом № 290 від 06 жовтня 2015 року вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за недодержання трудової дисципліни, яке виразилось у неповідомленні керівника підприємства про ситуацію з виконавчою службою. Даний наказ вважає не законним та просить його скасувати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на законність винесеного наказу. Вислухавши сторони, допитавши свідка, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом позивач з 27 січня 2012 року працює у відповідача начальником юридичного відділу, що підтверджується наказом № 31к від 27 січня 2012 року /а.с. 7/. Наказом № 290 від 06 жовтня 2015 року позивачу оголошено догану за недодержання трудової дисципліни, яка виразилась у неповідомленні керівника підприємства про ситуацію з виконавчою службою /а.с. 8/. КП «Теплоенерго» є підприємством паливно - енергетичного комплексу, яке на підставі ліцензій здійснює виробництво, транспортування, постачання теплової енергії. У зв'язку з тим, що підприємство не в повному обсязі розраховувалось з газопостачальником за спожитий природний газ, господарським судом Дніпропетровської обл. в період 2012 2015 p.p. винесені рішення про стягнення з КП «Теплоенерго» на користь ДК «Газ України», НАК «Нафтогаз України» заборгованості за спожитий природний газ. Згідно п. 3.7. ст. З Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», всі виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень були зупиненні до 01 вересня 2015 p.. У зв'язку з припиненням з 01 вересня 2015 р. дії процедур погашення заборгованості підпри\-ємствами ПЕК, на виконання доручення, наданого [PERSON] заступником директора [PERSON], 21 вересня 2015 р. позивач прибула до державного виконавця Жовтневого ВДВС [PERSON] для проведення звіряння виконавчих проваджень. Як пояснила в судовому засіданні позивач процесуальні документи, пов'язані з поновленням виконавчих проваджень, вжиттям заходів примусового характеру, необхідністю надати інформацію в встановлений строк державний виконавець Крайняк М. С. їй не вручав, на адресу підприємства ці документи також не надходили, однак 28 вересня 2015 р. їй стало відомо, що постановою від 23 вересня 2015 р. державного вико\-навця Жовтневого ВДВС [PERSON] в рамках поновленого зведеного виконавчого прова\-дження накладено арешт на кошти КП «Теплоенерго», які містяться на всіх рахунках, відкри\-тих підприємством в банківських установах. Окрім того позивач пояснила, що вона зверталася до директора з пропозицією оскаржити дії державного виконавця, однак він не підтримав її. Судом встановлено що ні постанова про поновлення зведеного виконавчого провадження ні постанова про арешт коштів КП «Теплоенерго» від Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на адресу КП «Теплоенерго» не надходили, що підтверджується журналом вхідної кореспонденції /а.с.14-17/, а отже позивач ніяким чином не могла знати про їх існування та доповісти про їх наявність директору КП «Теплоенерго». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є директором КП «Теплоенерго», про існуючий мораторію до 01 вересня 2015 року йому дійсно позивач повідомляла, та він дійсно не вимагав від [PERSON] ніякого звіту по існуючу ситуацію з виконавчими провадженнями. Після того коли він дізнався про існування постанови про арешт їхніх коштів, позивач дійсно пропонувала йому оскаржити їх дії, однак він не надав на це згоди. Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 ( зі змінами та доповненнями) розяснено, що судам необхідно зясовувати, в чому конкретно проявлялось порушення, що стало приводом для дисциплінарного стягнення, чи враховувались ступінь тяжкості вчинено проступку і заподіяна шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Положеннями ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про скасування догани, та враховуючи, що відповідачем не надано жодного доказу, на підставі яких позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суд приходить до висновку, що спірний наказ було видано з порушеннями діючого законодавства України, у звязку з чим позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, отже такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved