Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на дитину щомісяця з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є батьком сина [PERSON] , [INFO] , матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає. Син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. В ході судового розгляду позивач змінила позовні вимоги, а саме просила суд стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, при цьому пояснили, що позивач офіційно працює, поряд з тим заявлений позивачем розмір аліментів жодним чином не обґрунтований і такий може бути визначений в розмірі 1/4 частини від заробітної плати. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.06.2016 року. Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, сина [PERSON] , [INFO] , залишено на виховання матері. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Також судом встановлено, що відповідно до довідки № 30143 від 17.08.2016 року [PERSON] перебуває на військові службі за контрактом у військовій частині пп [NUMBER] , м. Мукачево. Крім того, згідно з довідкою ВЧ [NUMBER] № 2108 від 05.09.2016 року заробітна плата [PERSON] за період з березня 2016 року по серпень 2016 року становить 50919,30 грн. Відповідно до службової характеристики [PERSON] характеризується позитивно. Одночасно судом встановлено, що відповідно до довідки Мукачівської ЦРЛ № 688 від 14.09.2016 року [PERSON] працює в Мукачівськійї ЦРЛ та її заробітна плата з березня 2016 року по серпень 2016 року становить 11370,54 грн. Крім того згідно з довідкою ЦПМСД м. Мукачево № 93 від 23.09.2016 року дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку з діагнозом ЧТХ, респіраторний алергоз. На протязі року дитина перехворіла бронхітом та три рази ГРВІ. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: partial