Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], 08.04.2012р.н., у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, а також 800,00 грн. додаткових витрат на лікування дитини щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14.01.2014р. у справі №296/8794/13-ц розірвано шлюб між сторонами. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], 08.04.2012р.н. Відповідач добровільно грошової допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість. Дитина перебуває під наглядом невролога та гастроентеролога, у звязку з чим виникають витрати на придбання медикаментів та проїзд. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі. Вказала, що 11.11.2015р. зареєстрованою шлюб між [PERSON] та [PERSON], на підтвердження чого надала копію свідоцтва про шлюб серії І-ТП №131906, а тому позивачка просила вказати її прізвище «Рогальська». Відповідач в засідання суду не з'явився, судова повістка, направлена на його адресу, зазначену в довідці адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, повернена відділенням поштового зв'язку з відміткою «за закінчення терміну зберігання». Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14.01.2014р. у справі №296/8794/13-ц розірвано шлюб, укладений між Добранською [PERSON] та [PERSON], малолітню дочку [PERSON] залишено проживати з матірю (а.с.6). Відповідно до ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка просить стягувати з відповідача 800,00 грн. додаткових витрат на лікування дитини щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування вимог про стягнення додаткових витрат позивачка надала суду копії квитанцій на придбання ліків, амбулаторної картки та медичні заключення щодо стану здоровя дитини. Вбачається, що дитина часто хворіє та поставлено діагноз: диспенсія кишечника, синдром ліквородинамічних та рухових порушень внаслідок гіпоксично-ішемічного враження ЦНС, зовнішня гідроцефалія. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених вище норм свідчить, що до особливих обставин, які потребують додаткових витрат на дитину, можуть бути віднесені захворювання, для лікування якого необхідна значна сума коштів, випадок, що спричинив каліцтво, а також необхідність розвитку здібностей дитини, яка їх має. Розмір додаткових витрат повинен обґрунтовуватися відповідними документами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Позивачкою не надано суду розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат, пов'язаних з лікування дитини. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат підлягають до часткового задоволення в сумі 800грн., оскільки позивачем дійсно були понесені витрати на лікування дитини. Однак, враховуючи, що майбутні витрати не підтверджені та їх розрахунок суду не надано, суд відмовляє у вказаній частині вимог.

Outcome: partial