Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог з приводу спору: відділ опіки та піклування Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який зареєстрований та проживає у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що 23.07.2006 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 31.10.2013 відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано, їй було повернуто її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від спільного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З відповідача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі 300 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по несплаті аліментів станом на 07.02.2020 становить 8000 гривень. На даний час вона проживає з дитиною у місті Вінниці. Дитина перебуває на її повному утриманні, так як відповідач не сплачує аліменти. Відповідач проживає у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, не піклується про їхню спільну дитину, про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач не надає дитині ніякого матеріального утримання, висловлює своє небажання щодо утримання дитини, посилаючись на брак коштів та не можливість десь їх заробити. Відповідач фізично здоровий, не являється інвалідом, та не має ніяких травм та патологій, які б заважали йому фізично чи розумово працювати. Відповідач не відвідує навчальний заклад, не цікавиться навчанням та розвитком дитини. Він ніколи не був у доньки в дитячому садочку, не ходив до шкоди. Ніколи не вітав доньку з Днем народження та не дарував подарунки, з дитиною він не спілкується. Увесь час відповідач проявляє байдужість та не бажання приймати участь у вихованні та житті доньки. Тому, позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки не буде суперечити її інтересам. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву за вхід.№1877 від 16.03.2020, в якій просила підготовче засідання провести у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, надав суду письмову заяву за вхід.№1876 від 16.03.2020, в якій просив підготовче засідання провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Просив рішення ухвалити у підготовчому засіданні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу органу опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області - у підготовче засідання не з`явився, про день та час проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомленням, яке міститься у матеріалах справи з відміткою про отримання повістки 28.02.2020 (а.с.33). Про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заява позивача про проведення підготовчого засідання у її відсутність та заява відповідача про визнання позовних вимог та про проведення підготовчого засідання у його відсутність. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання на 16 березня 2020 року (а.с.29-32), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.7) судом встановлено, що позивач народилася [INFO] у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №44152780 від 19.09.2015 (а.с.8) та копії договору дарування квартири від 19.09.2015 (а.с.9-10) судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 31.10.2015 (а.с.11) судом встановлено, що позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка. Із копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2013 №127/23754/13-ц (а.с.12) судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу позивачці змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 26.07.2019 (а.с.13) судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Із копії довідки начальника відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №2141/17.23-25 від 07.02.2020 (а.с.14) судом встановлено, що з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість станом на 07.02.2020 становить 8000 гривень. Із копії Характеристики на ученицю 2-В класу від 12.10.2017 (а.с.15) судом встановлено, що відповідач в школу до доньки не з`являвся, з вчителями щодо навчання своєї дитини не розмовляв та не цікавився досягненнями своєї доньки. Із копії довідки про склад сім`ї від 15.09.2017 (а.с.16) та копії карточки реєстрації судом встановлено, що донька проживає разом із матір`ю, тобто позивачкою у [ADDRESS] . Із копії заяви від 07.02.2020 (а.с.18) судом встановлено, що відповідачем написано заяву в якій зазначено, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , проживаючої у [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Горбоконь О.Г. засвідчено справжність підпису відповідача у заяві. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи заяву відповідача про визнання позовних вимог, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача [PERSON] відносно його доньки. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, які не заперечуються відповідачем, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що знайшло своє підтвердження. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітньої дитини, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання доньки [PERSON] , [INFO] , про що свідчить не надання будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявом інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям, іграшками, розвиваючими матеріалами та засобами, відвідування шкільних та позашкільних програм доньки, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, у той же час відповідачем не приймається будь-яких дій (навіть мізерних) щодо забезпечення та виховання доньки. Зазначена байдужість до виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки також підтверджується написаною відповідачем заявою у приватного нотаріуса та визнання ним позовних вимог. Суд приймає до уваги те, що будь-яких дій щодо інтересу своєї дитини, її розвитку чи забезпечення, відповідачем не приймається. Що є неприпустимим у демократичному суспільстві. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її долею, участі в її вихованні та розвитку не приймає, матеріально їй не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з донькою не робив, тобто відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дитини, тому суд приходить до висновку, що він свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитини, його свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №108 від 11.02.2020, за правилами ст.141 ЦПК України підлягає відшкодуванню із відповідача у сумі 840 гривень 80 копійок, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved