Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначала, що 18.07.17 по вул. Народного Ополчення у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобілів: тролейбуса, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мазда», н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобілю було завдано механічні пошкодження. Винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.17, визнано [PERSON] . Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження від 21.08.17 розмір відновлювального ремонту автомобіля складає 32 847 грн. 43 коп. Крім того, нею були понесені витрати на проведення експертизи у розмірі 1 000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 24.11.17 розмір відновлювальних робіт автомобіля склав 32 060 грн. Крім матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано моральну шкоду, розмір якої складає 2 000 грн. 26.12.17 вона звернулася до відповідача з вимогою про відшкодування завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Однак, 11.01.18 відповідачем їй було відмовлено в задоволенні її вимог. Посилаючись на те, що відповідачем було незаконно відмовлено їй у відшкодуванні шкоди, просила стягнути з відповідача на її користь 33 060 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У відзиві на позов, представник відповідача вказував на те, що звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди та наряд-замовлення, надані позивачем на обґрунтування її позовних вимог не можуть бути належними доказами у справі, оскільки позивачем не надано договору про проведення оцінки майна, укладеного з експертом. У нараді-замовленні від 24.11.17 відсутні будь-які печатки та штемпелі, а тому наряд не може бути належним доказом. До того ж, доказів того, що позивачу було задано моральну шкоду, останньою надано не було. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 05.06.19 на адресу суду надійшла заява [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн. Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, представник відповідача у доповненнях до відзиву вказав на те, що разом з першою заявою по суті спору сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла або очікує понести, позивачкою такого розрахунку подано не було, а сам розмір витрат на правову допомогу є завищеним та необґрунтованим, оскільки договір про надання правової допомоги між позивачкою та адвокатом був укладений після відкриття провадження у справі. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22.08.18 до участі у розгляді справи було залучено в якості третьої особи [PERSON] . У судове засідання 04.02.21 представник позивача та представник відповідача не з`явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представників позивача та відповідача. Третя особа - [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належний, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності [PERSON] , оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 18.07.17 по вул. Народного Ополчення у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобілів: тролейбуса, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «Мазда», н.з. [NUMBER] , автомобіля «Сузукі», н.з. [NUMBER] (а.с. 5). Власником автомобіля «Мазда», н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.17 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] (а.с. 6). Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.08.17 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда», н.з. [NUMBER] складає 32 8457,43 грн. (а.с. 7-23). Відповідно до квитанції від 21.08.17 вартість експертизи складає 1 000 грн. (а.с. 24). Згідно з нарядом-замовленням (акт виконаних робіт) від 24.11.17 № 0191117 та товарним чеком від 24.11.17 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 32 060 грн. (а.с. 25-26). 26.12.17 [PERSON] звернулася до відповідача з вимогою про відшкодування завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 33 060 грн. та моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. (а.с. 34). 11.01.18 КП «Київпастранс» було відмовлено [PERSON] у відшкодуванні матеріальної шкоди та моральної шкоди (а.с. 35). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Обґрунтовуючи позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 33 060 грн. позивач посилалася на звіт експерта від 21.08.17, наряд-замовлення від 24.11.17 № 0191117, вказавши на те, що відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту. Відповідач заперечуючи проти позову в цій частині вказав на те, що зазначений звіт не є допустимим доказом по справі. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон) оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Частинами 1, 2 ст. 11 Закону договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в статті 8 цього Закону. Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Як установлено судом, звіт про визначення вартості матеріального збитку від 21.08.17 був складений суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] на підставі договору, укладеного між ним та [PERSON] від 16.08.17 (а.с. 8). У порушення вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем не вказано чітко яким нормам Закону суперечить звіт експерта та не надано доказів, які б вказували на те, що звіт не може бути допустимим доказом у даній справі. У зв`язку з вищевикладеним, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого позивачу, є недопустимим доказом у справі, як і не приймає до уваги твердження відповідача, що наряд-замовлення також є недопустимим доказом у зв`язку з відсутності на ньому печатки, оскільки відповідачем не вказано яким нормам чинного законодавства суперечить вказаний документ. [PERSON] є працівником КП «Київпастранс», під час виконання своїх трудових обов`язків, завдав матеріальну шкоду [PERSON] , вина його встановлена постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.17. Згідно акту виконаних робіт розмір відновлювального ремонту автомобіля складає 32 060 грн. (а.с. 25). Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 32 060 грн. В частині стягнення 1 000 грн. витрат на експертизу суд ухвалив відмовити в задоволенні позову, оскільки витрати на експертизу не є в силу норм ЦК України матеріальною шкодою, завданою внаслідок пошкодження автомобіля. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з КП «Київпастранс» на користь [PERSON] 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних страждань, які спричинили нервовий стрес. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] зазнала душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, суд, враховуючи характер та тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 1 409 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 05.06.19 на адресу суду надійшла заява [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн. До заяви про розподіл судових витрат додано: договір про надання правничої допомоги від 05.04.19, укладений між [PERSON] та адвокатським бюро «Синюк та партнери»; рахунок-фактуру № 35 від 20.05.19 на суму 3 000 грн.; акт прийому-передачі наданих послуг від 31.05.19; квитанція про оплату витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Ураховуючи те, що до першої заяви по суті спору, а саме: позовної заяви, [PERSON] не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, відповідно до ст. 134 ЦПК України суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про розподіл судових витрат.

Outcome: partial