Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою і просить визнати за нею право власності на нежитлову прибудову А1, площею 191,8 квадратних метри, та житлову надбудову АІІ, площею 200.1 квадратних метри, будівлі №5-а по вул.Соборній в м.Овруч Житомирської області. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1824210100:01:011:0015, площею 0,1000 га., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по вулиці Соборній, 5 м.Овруч Житомирської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №0177987 від 21.11.2005 року. На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок 1947 року побудови, який вона отримала у спадщину після смерті матері, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.02.1992 року. Протягом 2001-2003 років мною було самочинно, тобто без належного дозволу та затвердженої проектної документації, до спадкового житлового будинку добудовано нежитлову прибудову А1, площею 191,8 квадратних метри, та житлову надбудову АІІ, площею 200,1 квадратних метри, що вбачається з технічних паспортів. Рішенням Овруцької міської ради №103 від 20 червня 2013 року житловому будинку з самочинними добудовами встановлено юридичну адресу номер 5-а по вулиці Соборній в м.Овруч Житомирської області. Згідно висновку, що викладений у звіті про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 13.11.2013 року, встановлено відповідність самочинно здійснених добудов вимогам надійності і безпечної експлуатації. На її неодноразовими звернення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області із заявами про прийняття в експлуатацію об»єкта нерухомості, побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт, їй було відмовлено. Вважає, що ця відмова призводить до порушення моїх її прав, оскільки позбавляють її можливості належним чином володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй майном. Позивач в судове засідання не з»явилася, просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Розгляд справи проводиться на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача при відсутності підстав для його відкладення, передбачених ст.169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1824210100:01:011:0015, яка розташована в м.Овруч по вулиці Соборна, 5 Житомирської області, на праві приватної власності належить [PERSON], на підставі рішенням 20 сесії 24 скликання Овруцької міської ради від 10 серпня 2004 року №175, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №017987 (а.с.4). Рішенням Овруцької міської ради №103 від 20 червня 2013 року житловому будинку з самочинними добудовами встановлено юридичну адресу: №5-а по вулиці Соборній в м.Овруч Житомирської області. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] було видано технічний паспорт інвентарний номер 2873, на нежитлову прибудову непродовольчого магазину (А1) площею 191,8 квадратних метри та житлова надбудова (АІІ), площею 200,1 квадратних метри по вул. Соборній, 5а, в м.Овручі Житомирської області Згідно розяснень, викладених у пунктах 9 та 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15ЦК, частина перша статті 3Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно звіту про проведення технічного обстеження від 13.11.2013 року, виконаного ФОП [PERSON], нежитлова прибудова непродовольчого магазину (А1) та житлова надбудова (АІІ) по вул. Соборна, 5а, м.Овруч, Житомирської області відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації ( а.с. 24-35). Лист начальника відділу містобудування, архітектури та будівництва Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 13.07.2015 року №33 свідчить про те, що самочинно збудований житловий будинок, який розташований по вулиці Соборна, 5-а в м.Овручі розташований в межах земельної ділянки відповідає містобудівній документації та ДБН 360-92** (а.с.36). Як вбачається з листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, до якого зверталася позивачка за вирішенням питання щодо прийняття самочинно збудованих об»єктів в експлуатацію (а.с.38), їй відмовлено у прийнятті в експлуатацію окремо збудованого житлового будинку з магазином, оскільки немає можливості. Відповідно до декларації про готовність об»єкта до експлуатації від 13.11.2013 року виданої ФОП [PERSON], об»єкт - житлову надбудову (АІІ) по вул. Соборна, 5а, в м.Овруч, Житомирської області ввжати закінченим будівництвом, об»єкт готовим до експлуатації (а.с.39-41). Згідно ст.. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно зі ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. Таким чином, враховуючи що позивачка є власником земельної ділянки, на якій розташовані уже збудовані нежитлова прибудова непродовольчого магазину та житлова надбудова, самочинно збудовані об»єкти розташовані в межах земельної ділянки, звернення позивачки до компетентного державного органу про прийняття забудови в експлуатацію не мали позитивного вирішення, матеріали справи та доводи сторін не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачкою права власності на самочинно збудовані об»єкти будуть порушені права інших осіб, а тому необхідно визнати за позивачем право власності на самочинне будівництво.

Outcome: approved