Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод користування власністю. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що їй згідно договору дарування жилого будинку від 29 квітня 2003 року належить на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS] На час дарування будинку у ньому був зареєстрований родич попереднього власника [PERSON], який не проживає в даному будинку та в добровільному порядку не знявся з реєстрації. Відповідач не проживає в будинку, житлом не користується, не сплачує рахунки за комунальні послуги, його особистих речей у будинку не має. Оскільки відповідач не користуються житлом, будинок йому не належить, позивачка просить усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом зняття [PERSON] з реєстрації у житловому будинку по [ADDRESS], просить стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в котрій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час і місце його проведення повідомлявся в установленому законом порядку. З письмової згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі на підставі ст. 224 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка [PERSON] звернулася до суду вважаючи, що її право власності та житлові права порушені, оскільки у зв'язку з реєстрацією відповідача [PERSON] у належному їй будинку, вона позбавлена можливості належним чином реалізувати свої права, тому її порушене право підлягає судовому захисту. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Згідно договору дарування жилого будинку від 29.04.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 1464, позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Відповідно до довідки виданої Геронимівською сільською радою Черкаського району Черкаської області № 395 від 05.05.2015 року, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], 1953 року народження, але не проживає з 2003 року. Крім цього, з акту обстеження житлово-побутових умов від 19.02.2015 року також вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований, але не проживають з 2003 року [PERSON] Відповідач зареєстрований в належному позивачці житловому будинку, і вона як власник у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Outcome: approved