Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її дочка [PERSON] зареєстрована в її житловому будинку, але з 2008 року в ньому фактично не проживає. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації, чим здійснює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном позивача. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена за зареєстрованим місцем проживання. Представник третьої особи Тетіївського районного сектору управління міграційної служби України в Київській області в судове засідання не прибув, до суду надано заяву, в якій просять справу розглядати у відсутності їх представника. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], є власністю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.01.2000 року. (а.с.5). Із довідки виданої Тайницькою сільською радою Тетіївського району Київської області 16.02.2015 року за №33 встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], крім [PERSON], зареєстрована її дочка [PERSON], але не проживає за даною адресою з 2008 року.(а.с.8). Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421, реєстрація місця проживання та зняття з реєстрації здійснюється органом реєстрації, яким є Державна міграційна служба . Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, на даний час відповідач не проживає в зазначеному будинку більше одного року без поважних причин, домовленості між нею та власником будинку не встановлено, тому, відповідач [PERSON] втратила право на користування житловим приміщенням позивача.

Outcome: approved