Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради, в якому просила встановити факт роздільного проживання та припинення з [PERSON] сімейних відносин в період з 1994 року по 13.05.1998 року, а також визнати квартиру [ADDRESS], загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., її особистою приватною власністю. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що з 26 травня 1990 року вона зареєструвала шлюб [PERSON], який розірвано 13 травня 1998 року. Фактично шлюбні відносини між подружжям були припинені наприкінці 1993 року, ще до розірвання шлюбу, внаслідок чого позивач переїхала із квартири, яка була розташована в смт.Гвардійське Новомосковського району по вул.Ювілейній 4/16, де сторони проживали сімєю, та почала проживати окремо в належній їй на праві власності квартирі, що розташована в м.Дніпропетровську, по вул.Новогодній 51/26. [PERSON] наполягає на тому, що з того часу вона та [PERSON] почали вести окреме господарство, тому просила встановити факт окремого проживання та припинення сімейних відносин з 1994 року. 22 березня 1995 року після продажу квартири, яка була розташована в м.Дніпропетровську, по вул.Новогодній 51/26, та належала їй на праві приватної власності, вона за власні кошти придбала житлову квартиру [ADDRESS]. Після придбання цієї квартири її чоловік [PERSON] жодних претензій з приводу набуття права власності не заявляв, востаннє вони бачилися при розірванні шлюбу, тобто 13.05.1998 року. На даний час позивач має намір розпорядитися своєю власністю, тому звернулася до Новомосковської міської державної нотаріальної контори, однак державний нотаріус відмовив у посвідченні договору купівлі-продажу, оскільки придбана нерухомість вважається спільним майном подружжя. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом до колишнього чоловіка, однак в ході розгляду справи, після встановлення даних про смерть [PERSON], позивач звернулася з позовом до Новомосковської міської ради. Позивач та її представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, за якою позовні вимоги та обставини, покладені в обґрунтування позову визнав та просив суд про розгляд справи за його відсутності. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі\~ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 травня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано в виконкомі Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровського району за актовим записом № 19, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка [PERSON]. 22 березня 1995 року між [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстрований за номером 2283. Штамп на договорі купівлі-продажу, виконаний Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» свідчать про державну реєстрацію за позивачем права власності на квартиру 04 квітня 1995 року за реєстраційним № 98-1. 13 травня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області зроблено відповідний запис № 60.Після розірвання шлюбу дружині присвоєно дошлюбне прізвище «Ліснічук». Суду надана постанова державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальною конторою, у відповідності до якої позивачу відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], т.я. остання вважається майном, що нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, потрібна нотаріально посвідчена згода другого з подружжя. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що [PERSON] помер 12 жовтня 2009 року, про що свідчить повідомлення Новомосковського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про те, що актовий запис про смерть [PERSON] був складений Кленівською сільською радою Богодухіувського району Харківської області. Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на момент виникнення права власності, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Між тим, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких доказів, які свідчили б про наміри [PERSON] спрямовані на виділення його частки в спільному майні подружжя з метою подальшого користування, володіння чи розпорядження спірним майном у відповідності до ст. ст. 22, 28 КпШС України, від дня посвідчення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] по день його смерті. Даних про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], суду не надано. Крім того, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що квартира № 84 по вбудинку № 22 по вул.М.Головка в м. Новомосковську Дніпропетровської області набута у власність [PERSON] після відчуження нею квартири по Новогодній 51/26 в м.Дніпропетровську, що належала їй на праві особистої власності, тобто за кошти, які належали їй особисто. За ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1\~ст.61 ЦПК України). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, від встановлення факту окремого проживання [PERSON] з [PERSON] в період з 1994 року по 13.05.1998 року, не змінюється та не припиняється право особистої власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], а тому додатковому доказуванню цей факт не підлягає.

Outcome: partial