Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Заводського району м. Миколаєва, про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона та [PERSON] мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом з матір`ю у місті Миколаєві, мати утримує та належним чином піклується про здоров`я доньки, її освіту, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько ж дитини жодної участі у вихованні та розвитку доньки не бере. Визначені судом аліменти відповідач не сплачує, на даний час наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. Все це суперечить інтересам дитини та перешкоджає її всебічному та гармонічному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості. Орган опіки та піклування за місцем проживання дитини також надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Під час судового розгляду справи позивач підтримала свої позовні вимоги та просила про їх задоволення. В судове засідання не з`явився відповідач, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином до суду надіслав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги не визнає та вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. В судове засідання не з`явився представник третьої особи, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити викладені в позові вимоги з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 18.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] з 22.12.2005 року тобі ж за однією адресою з позивачкою (а.с. 8). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 03.09.2021 року, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про заборгованість зі сплати аліментів від 07.09.2021 року наданої Братським відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість станом на 01.09.2021 року становить 89220,98 грн., додатково повідомлено, що позивачка дійсно не отримувала аліменти за період з 12.08.2011 року по 06.09.2021 року, згідно виконавчим листом № 2-3005/07, виданим 29.05.2007 Заводським районним судом Миколаївської області, про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше за 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 13.04.2007 і до її повноліття. Згідно характеристики наданої директором Миколаївського фахового коледжу фізичної культури [PERSON] за період навчання зарекомендувала себе як вихована дитина, шкідливих звичок немає. Мати приділяє належну увагу вихованню доньки. Під час навчання в МФКМФ батько зовсім не бере участі в вихованні (а.с 18,19). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Отже, суд приходить до висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Судом встановлено, що батько тривалий час не піклується про розвиток дитини, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її життям, що підтверджено письмовими матеріалами справи. За час перебування справи на розгляді у суді, поведінка батька щодо дитини не змінилася. Судом було досліджено висновок органу опіки та піклування в якому зазначено, що «дитина як свою сім`ю сприймає себе, матір, бабусю та прабабусю. Дівчинка досить тривалий час не бачилася з батьком, не спілкувалася з ним… Батько на засідання комісії щодо розгляду питання про доцільність позбавлення його батьківських прав не прибув. Згоду на обстеження своїх умов проживання не надав». Доводи, які викладені у висновку знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що [PERSON] у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Заперечення відповідача висловлене ним у відзиві на позовну заяву, суд не приймає до уваги, оскільки доказів які б підтверджували його намагання спілкуватися з дитиною, утримувати її матеріально, доказів про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку суду не надано. У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved