Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «СК «Провідна», [PERSON] про відшкодування шкоди завданої ДТП. Позивач просить винести рішення, згідно якого стягнути з ПАТ «СК «Провідна» на її користь 25500 грн. в якості страхового відшкодування матеріальних збитків та стягнути з [PERSON] 26409 грн. 20 коп. матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 17.07.2008 року на автодорозі Вінниця-Бар на повороті на с. Широка Гребля Вінницького району мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль марки Volkswagen д.н.з. [NUMBER]. Факт заподіяння шкоди та обставини вчинення ДТП підтверджується постановою Барського районного суду Вінницької області від 26.08.2008 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.12.2008 року, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП. Диспозиція статті 124 КУпАП визначає порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Разом з тим, 06 квітня 2009 року була порушена кримінальна справа за ст. 286 ч. 1 КК України, до вирішення якої [PERSON] не могла звернутися до страхової компанії та до [PERSON] з вимогою відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України від 17 травня 2013 року [PERSON] кримінальне провадження у даній справі закрито за відсутністю ознак складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повідомила ПАТ «СК «Провідна» про страховий випадок та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування. Лише 11.02.2014 року, що підтверджується копією конверту та супровідним листом, на адресу [PERSON] надійшла відповідь ПАТ «СК «Провідна» про відмову у виплаті страхового відшкодування датована 05.10.2009 року. Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування ПАТ «СК «Провідна» мотивувала свій висновок тим, що не встановлена ступінь вини водія [PERSON] у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, ПАТ СК «Провідна» посилається на те, що довідкою про ДТП ВВС Вінницького району УМВС Вінницької області МВС України №121/9 від 20.08.2008 року та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок невиконання [PERSON] вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, а також в наслідок невиконання водієм [PERSON] вимог п. 14.2 Правил дорожнього Руху України. Такі, доводи ПАТ СК «Провідна» є надуманими та не відповідають дійсності оскільки наявність чи відсутність вини особи в силу вимог чинного законодавства України може підтверджуватися лише судовим рішенням, яке набрало закону, а не довідкою про ДТП чи постановою слідчого. Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно [PERSON] вказує лише на відсутність в його діях складу злочину. Відповідно до п. 4 постанови ВССУ України №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Постановою Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. З врахуванням ст.9 КУпАП та постанови Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, встановлена вина [PERSON] у порушення правил дорожнього руху та спричиненні ДТП. Разом, з тим вина [PERSON] відсутня, так як відсутні будь-які судові рішення про притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, відмова відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на пп. З ч. 1 ст.1188 ЦК України та не встановлення ступеня вини кожного з учасників ДТП є незаконною. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК встановлено, що шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої шкода була заподіяна. Висновком спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 15.08.2008 року №404 встановлено, що розмір матеріального збитку завданий [PERSON], як власнику автомобіля Volkswagen Golf 4 1.6 д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску в результаті його пошкодження при ДТП складає 51909 грн. 20 коп. Оскільки відповідальність [PERSON] згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/1717954 застраховано у СК «Провідна», [PERSON], звернулася за відшкодуванням до Страховика. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одні сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі і виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 25500,00 грн. Ця сума є значно меншою, ніж розмір заподіяного [PERSON] матеріального збитку. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від Страховика в сумі 25500,00 грн. [PERSON] зобов'язаний відшкодувати їй: 51909,20 грн. (сума завданого збитку) - 25500,00 грн. (страхове відшкодування ) = 26409,2 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. В подальшому в ході розгляду справи судом в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву згідно якої просила позов задоволити та розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав взагалі просив в задоволенні позову відмовити повністю у зв'язку із спливом позовної давності та недоведеності позовних вимог, про що надав письмову заяву в якій зазначив свої обґрунтування у відмові в задоволенні позову. Дав пояснення аналогічні змісту поданої ним заяви, також зазначив, що [PERSON] не має відшкодовувати будь-якої шкоди позивачу, так як згідно постанови старшого слідчого СУ УМВС України від 17 травня 2013 року [PERSON] кримінальне провадження по факту ДТП, що мало місце 17.07.2008 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] закрите у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і що в даному ДТП були пошкодженні транспортні засоби винна сама позивач [PERSON], що підтверджується вказаною постановою слідчого. Представник відповідача ПАТ «СК «Провідна» в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, згідно яких просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні вимог до ПрАТ «СК «Провідна», просить розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, а саме: копію постанови Барського районного суду, копію постанови про закриття кримінального провадження від 17.05.2013 року, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, висновок спеціаліста №404 від 15.08.2008 року, довідку про дорожньо-транспортну пригоду, постанову про відмову в порушені кримінальної справи від 25.07.2008 року, та інші, оглянувши заперечення представника ПАТ «СК «Провідна», заяву представника відповідача [PERSON] про застосування судом позовної давності, матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №12013010100000292, матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 17.05.2013 року (а.с.44) встановлено, що 17 липня 2008 року близько 09 год. 20 хв. на авто дорозі сполученням м. Вінниця - м. Могилів - Подільський, в районі перехрестя із другорядною дорогою, що веде в напрямку с. Широка Гребля Вінницького району сталося зіткнення автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], яка здійснювала маневр повороту ліворуч в напрямку с. Широка Гребля, із автомобілем «Кіа» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який здійснюючи маневр обгону рухався в напрямку м. Мог. - Подільський. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи №954, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Даною постановою слідчого від 17.05.2013 року закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2013 року за №12013010100000292, у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено: «Відповідно до висновку автотехнічної експертизи НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області №213а від 23.10.2009 «У даній дорожній ситуації що склалася, технічна можливість попередження даної дорожньо-транспортної пригоди у водія автомобіля «Фольксваген» державний номер [NUMBER] [PERSON], з технічної точки зору полягала у виконанні вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України». Тобто, водій [PERSON] перед зміною напрямку руху повинна була переконатися, що не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Згідно з висновком автотехнічної експертизи №41а «В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Фольксваген» держ. номер [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху». Відповідно до висновку автотехнічної експертизи Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Професора М.С. Бокаріуса №10689, яка проводилася за клопотанням [PERSON], «В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Фольксваген» [PERSON] повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Фольксваген» [PERSON] мала технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у неї не було будь - яких перешкод технічного характеру та вказані порушення, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди». Відповідно до висновку автотехнічної, транспортно - трасологічної експертизи №1817/1818 «В діях водія автомобіля «Фольксваген» [PERSON] вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Кіа» [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення.» Відповідно до висновку комісійної автотехнічної експертизи №84а/636 «Водій автомобіля «Фольксваген» [PERSON] повинна була керуватися вимогами п.п. 9.2, 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Кіа» [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення. Технічна можливість попередити дане зіткнення у водія автомобіля «Фольксваген» [PERSON] забезпечувалася виконанням нею технічних норм вимог п. 10.1 ПДР України». В ході слідства з'ясовано, що в місці дорожньо-транспортної пригоди відсутні дорожні знаки попереджаючі про наявність перехрестя, а дорога має по одній смузі руху в кожному напрямку. Таким чином, у діях автомобіля «Кіа» [PERSON] відсутні порушення вимог п.п. а), є) п. 14.6 та п. 11.4 Правил дорожнього руху України. Враховуючи сукупність доказів зібраних по кримінальній справі слід прийти до висновку, що в діях водія [PERSON] відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а у причинному зв'язку з наслідками перебувають порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Фольксваген» [PERSON].» Суд вважає постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 17.05.2013 року належним та беззаперечним доказом відсутності вини [PERSON] у вчиненні ДТП, що мало місце 17 липня 2008 року близько 09 год. 20 хв. на авто дорозі сполученням м. Вінниця - м. Могилів - Подільський, в районі перехрестя із другорядною дорогою, що веде в напрямку с. Широка Гребля Вінницького району за участю транспортних засобів «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] та «Кіа» д.н.з. [NUMBER] відповідно під керуванням [PERSON] та [PERSON] Позивач грунтує свої вимоги на тому, що вина [PERSON] у вчиненні ДТП, що мало місце 17.07.2008 року підтверджується постановою Барського районного суду Вінницької області від 26.08.2008 року. Однак в ході огляду матеріалів кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №12013010100000292 судом встановлено, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.07.2008 року (а.с.49) яка слугувала для складання в подальшому протоколу відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП, на підставі якого Барським районним судом Вінницької області 26.08.2008 року було винесено постанову при притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.5) - скасована, і остаточною постановою слідчого від 17.05.2013 року закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2013 року за №12013010100000292, у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в мотивувальній частині якої вказано, що у діях автомобіля «Кіа» [PERSON] відсутні порушення вимог п.п. а), є) п. 14.6 та п. 11.4 Правил дорожнього руху України, а у причинному зв'язку з наслідками перебувають порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Фольксваген» [PERSON].» Тому суд вважає, що постанова Барського районного суду від 26.08.2008 року, на яку посилається позивач не являється доказом вини [PERSON] у вчиненні ДТП, що мало місце 17.07.2008 року за участю транспортних засобів «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] та «Кіа» д.н.з. [NUMBER] відповідно під керуванням [PERSON] та [PERSON] з вище викладених міркувань. Крім того, на день звернення позивача [PERSON] з даним позовом до суду 02.04.2014 року, вона не являлася і не являється на даний час власником автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], так як згідно облікових карток приватного ТЗ наданих суду Вінницьким центром НППзВАЗ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] являлася власником автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] в період з 20.06.2008 року по 17.06.2009 року, так як 17.06.2009 року даний автомобіль був знятий з обліку для реалізації в комісійний магазин України. 17.06.2009 року вищевказаний автомобіль був зареєстрований за [PERSON], як йрахується зареєстрованим за нею по теперішній час. З вище описаних підстав суд прийшов до висновку що позов не є доведеним та задоволенню не підлягає. Щодо строків позовної давності суд враховує абзац 3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» у відповідності до якого, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тому, клопотання представників відповідачів про застосування строків позовної давності у даній справі задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Враховуючи зазначене вимоги представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі на правову допомогу підлягають до задоволення. Тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. витрат по юридичній допомозі, що підтверджується обгрунтуванням та розрахунком що наданий представником відповідача (а.с.139)

Outcome: approved