Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги наступним. 12.10.2013 року помер [PERSON], який не є родичем позивачки. За свого життя [PERSON] склав заповіт, яким все майно, яке буде належати останньому на момент смерті заповів позивачці [PERSON]. Зазначений заповіт посвідчений 28.03.1987 року [PERSON] державним нотаріусом сьомої Криворізької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1269. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва № 580, виданого Орджонікідзевської районною адміністрацією 06.08.1997 року. У позовній заяві позивачка зазначає, що соціальні звязки між нею та [PERSON] були втрачені через похилий вік, періодичні розлади стану здоровя та проживання у різних областях країни. Через зазначені вище причини позивачка дізналася про смерть [PERSON] лише у 2017 році. Також зазначає, що для отримання спадщини 05.07.2017 р. вона звернулася до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про оформлення спадщини після померлого 12.03.2013 р. [PERSON], однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із пропуском шестимісячного строку та було запропоновано звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Факт відмови підтверджується листом/повідомленням від 05.07.2017 р. вих. № 241/01-16. Посилаючись на те, що позивач у справі є особою похилого віку, проживає у іншій області та на свою необізнаність про смерть спадкодавця, що у сукупності свідчить про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач просить визначити поважними причини пропуску останньою строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та встановити додатковий строк тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 12 жовтня 2013 року. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судове засідання не зявився, надав заяву до суду щодо розгляду справи за його відсутності та без застосування технічних засобів фіксування справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду письмові пояснення на позов, в яких просить розглядати справу у відсутність представника відповідача та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.10.2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 388731, виданим повторно Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 04.07.2017, актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 5701. На час смерті [PERSON] йому на праві власності належала квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом № 580, виданим Орджонікідзевської районною адміністрацією 06.08.1997 року. На момент смерті [PERSON] проживав за адресою: [INFO]. За свого життя, 28.03.1987 року, [PERSON] склав заповіт, який посвідчено [PERSON] державним нотаріусом сьомої Криворізької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1269, відповідно до якого все майно, яке буде належати останньому на момент смерті заповів позивачці [PERSON]. Положеннями ст. ст. 1216, 1217, ч. ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як вбачається з матеріалів справи, до нотаріальної контори протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Судом встановлено, що позивач у справі, яка, згідно із заповітом є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON], є особою похилого віку (на момент смерті спадкодавця її вік становив 77 років) та проживає в Херсонській області. Станом на момент розгляду справи, заповіт складений у 1987 році гр. [PERSON] є чинним що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 04.07.2017 року. На момент смерті [PERSON] проживав за адресою: [INFO], та разом з ним на момент смерті були відсутні зареєстровані особи, що підтверджується листом Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 25.07.2017 року за № 04-07/3/15490. Враховуючи викладені обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON] є поважними, оскільки про смерть [PERSON] вона дізналася лише у 2017 р., що є обєктивною перешкодою для позивачки, з урахуванням похилого віку, подання протягом шести місяців заяви про прийняття спадщини після померлого у жовтні 2013 р. [PERSON] Крім позивача, спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено. Спадщина ніким не прийнята. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved