Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому вказала, що вона є власником частини квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником квартири є її дочка [PERSON]. В квартирі зареєстрована вона, [PERSON] та відповідач, колишній чоловік [PERSON] [PERSON] в квартирі не проживає, постійно перебуває та проживає в Канаді. Фактично в квартирі проживає відповідач. Позивач не має можливості проживати в квартирі з ним спільно, через відповідні дії відповідача, а саме: [PERSON] веде аморальний спосіб життя. Він зловживає спиртними напоями. У звязку з тим, що він є пенсіонером та не потребує додаткового доходу, адже отримує пенсію, після її отримання він починає вживати алкоголь цілодобово, доки в нього не закінчаться гроші, а після він вимагає надати йому грошей для придбання алкогольних напоїв. До квартири він постійно приводить своїх співмешканок та друзів, що теж ведуть аморальний спосіб життя, вони вживають алкоголь в квартирі, гучно лаються, інколи лайка переходить в бійку, майже постійно їх компанія може вживати алкоголь до 03 години ночі. [PERSON] на фоні вживання алкоголю є досить агресивним, він постійно погрожує насиллям, інколи здійснює побиття, залякує щоб не проживала в квартирі. Позивачка вимушена тривалий час проживати у своїх родичів. Він постійно порушує правила співжиття, в квартирі валяються порожні пляшки, є неприємний запах, співжиття з відповідачем, виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства ним щодо позивача, а саме, застосуванні погроз, образ, робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, все це суперечить інтересам позивача. Внаслідок таких дій відповідача позивачка постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху, тривоги, неодноразово зверталася із заявами в райвідділ міліції на таку поведінку відповідача, пропонувала йому добровільно виселитися з квартири, однак відповідач не реагує на заходи, що вживаються працівниками міліції. Добровільно позивач відмовляється звільняти квартиру та знятися з реєстраційного обліку. Вважає що її права як власника квартири порушенні. Посилаючись на норми ст. 317, 319, 386, 405 ЦК України, ст. 116, 157 ЖК України, просить суд визнати відповідача, що зареєстрований за адресою: [INFO], таким, що втратив право користування квартирою 26, будинку 70 по вулиці Задніпровській в м. Запоріжжі. Усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач зловживає алкогольними напоями та його за це звільнили з роботи та через це виникають між ними скандали. Він дуже сильно пє вдень та вночі після звільнення з роботи. Позивачка не може проживати вдома та у 2011 році через це попала до лікарні. Коли відповідач у запої, то вона проживає тимчасово у родичів, він постійно просить у неї гроші. Позивачка викликала міліцію та міліція робила відповідачу зауваження. Також пояснила, що вона півроку гостює у доньки у Шотландії так вона там була з квітня по вересень 2012 року, з 22.03.2014 року по вересень 2014 року, з 17.04.2015 року по 25.09.2015 року. За цей період відповідач сплачував за квартиру. До березня 2015 року у них був спільний бюджет. У відповідача є син у якого є своя квартира. Також пояснила, що заходи громадського впливу до відповідача не застосовувалися. Відповідач [PERSON] надав заперечення на позов у яких вказав, що з 01.07.2000р. по 20.10.2014р. він знаходився у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] 26.06.2000р. позивачка [PERSON] та її дочка [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS]. В 1999р. він вселився, а потім 01.12.2001р. зареєструвався, як чоловік позивачки [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] з 2012р. шість місяців на рік мешкає разом з дочкою в Шотландії. Весь час з 2012р. він самостійно сплачує за трьох осіб, які зареєстровані в квартирі, хоч фактично в спірній квартирі по півроку мешкає один. Він відмовився разом з дружиною виїжджати з України в Шотландію на постійне місце проживання. Тому вона під час, коли приїжджає в Україну, вчиняє безпричинні сварки, провокує на бійки, щоб або поїхав з нею, або пішов з квартири. Само тому, 05.10.2014р., він дійсно не зміг стримати себе у зв'язку із чим був притягнутий до адміністративної відповідальності згідно ст.173-2 КУпАП. 04.03.2015р., позивачка в другий раз за надуманим приводом звернулася в до Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області де після ретельної перевірки було встановлено, що у відношенні позивачки та її майна, протиправних дій скоєно не було, претензій вона ні до кого не має, тілесних пошкоджень та матеріального збитку їй не спричинено. Твердження позивачки, що він зловживає спиртними напоями це наклеп. Він не застосовує відносно позивачки погроз, не ображає її. Вважає, безпідставним посилання позивача на ст.116, 157 ЖК України, так як лише один раз був притягнутий до адміністративної відповідальності та до нього ніколи не застосовувалися заходи запобігання і громадського впливу, які б виявились безрезультатними. Так як він постійно з 1998р. мешкає у спірній квартирі, тому вважає, безпідставним посилання позивача на ст.405 ЦК України. Вважає, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що коли вона спілкувалася з своїм довірителем, він був у тверезому стані. Її довіритель сплачує квартплату та комунальні послуги коли позивачка відсутня. Також наголосила, що позивачка не надала доказів в обґрунтування своїх вимог, відповідач тільки один раз притягувався до адміністративної відповідальності, другий раз міліція не знайшла протиправності його дій, та відсутня система правопорушень і заходи громадського впливу не застосовувалися. Просить суд у позові відмовити. Треті особи: Хортицький районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, [PERSON], до суду не зявилися, самостійних вимог не заявляють. Сторони наполягали на розгляді справи за відсутності третіх осіб. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що родину знає дуже давно, разом працювали. На роботі поводився потворно, випивав, порушував дисципліну. У відповідача зявилася молода коханка, їздив з нею на море, витрачав сімейні кошти. Останні 3-4 роки по вул. Задніпровській вів себе агресивно, висловлювався в адресу позивачки нецензурною лайкою, порівнював з коханкою. Стан квартири останнім часом погіршився, стало брудно. Пляшок не бачила, до кімнати відповідача не заходила. Зі слів позивачки відомо, що відповідач в стані алкогольного спяніння намагався відібрати у неї кошти, душив, довелося викликати міліцію. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивачка є його тіткою, відповідач зловживає спиртними напоями, провокує скандали, рукоприкладствує, кожен день випиває, постійно чіпляється, забуває зачинити вхідні двері до квартири, водить жінок. Подзвонила позивачка, сказала, що відповідач її бє, коли прийшов, то побачив як відповідач кричав та махав руками, а позивачка знаходилася у коридорі, відповідач висловлювався в адресу свідка нецензурною лайкою, намагався вивести на конфлікт, після чого у позивачки було зламано ребро. Викликали міліцію, але вони не приїхали. Квартира, коли позивачки не має вдома, брудна. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачка є її тіткою, відповідач зловживає спиртними напоями, погрожує та бє позивачку. Квартиру, у відсутність тітки утримує у брудному стані, у квартирі пляшки від горілки у відрі для сміття, лушпайки, напивається до стану, коли не може підвестися на ноги. Закривав позивачку у кладовці, приїжджала міліція, тітка декілька разів ночувала у неї вдома. У відповідача агресивна поведінка на фоні алкогольного опяніння. Хто оплачує квартиру їй не відомо. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.2000 року. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 року. Згідно до копії свідоцтва №9392 про право власності на житло від 26.06.2000 року та копії технічного паспорту, [PERSON] та [PERSON] є власниками на праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до копії довідки житлових органів №480 від 04.03.2015 року, та довідки сектора адресно довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, [PERSON] зареєстрований у [INFO] з 2001 року. За змістом ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб. Положення норми ЦК узгоджуються із змістом ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною четвертою ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, в силу якої до членів сімї наймача (власника) відносяться подружжя наймача, їх діти, батьки. Членами сімї наймача (власника) можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним та ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сімю створюють особи, що проживають разом, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а згідно із ч. 4 ст. 3 СК сімя створюється на підставі шлюбу, кровної спорідненості, всиновлення, а також з інших підстав, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З огляду на наведене судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився та був зареєстрований у [INFO] як член сім'ї власника квартири. Суду не надано підтвердження наявності при вселенні відповідача будь якої угоди про порядок користування квартирою. Як випливає із змісту частини четвертої ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сімї власника права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно до копії довідки Хортицького РВ ГУ МВС України в Запорізькій області № 97\\1-11779 від 14.10.2014 року, за зверненням [PERSON] щодо хуліганській дій [PERSON], 05.10.2014 року була проведена перевірка та [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності згідно до ст.173-2 КУпАП за вчинення насилля у сім'ї. Згідно до копії довідки Хортицького РВ ГУ МВС України в Запорізькій області № 97\\1-1958 від 04.03.2015 року, повідомлено, що звернення [PERSON] було розглянуто та вбаючи, що вона відмовилася від написання заяви, так як у відношенні неї та її майна протиправних дій скоєно не було, претензій не має ні до кого, тілесних пошкоджень та матеріального збитку не спричинено, то подальша перевірка по її повідомленню припинена. Ст. 157 ЖК України встановлює, що виселення членів сімї власника житла здійснюється за рішенням суду на підставах, визначених ч. 1 ст. 116 ЖК, тобто на підставах, аналогічних виселенню членів сімї наймача. До таких підстав закон відносить: а) систематичне руйнування або псування житлового приміщення; б) систематичне порушення правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання з порушниками інших осіб в одному житловому приміщенні. При цьому виселення допускається за умови, що вжиті заходи громадського впливу виявились безрезультатними. В процесі тлумачення терміну «систематичність» як підстави для виселення ВСУ звертає увагу на те, що «при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення)» (пункт 17 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2). Відповідно до пункту 53 Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в звязку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 1 грудня 1997 року, а також відповідно до пункту 74 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право), викладених у листі Верховного Суду України від 26 травня 2001 року, випливає, що норми глави 2 розділу III ЖК, які регулюють користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, можуть застосовуватись до житлових відносин у приватному житловому фонді у випадках, коли у главі 6 ЖК є посилання на них, або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Позивачем суду не надано підтвердження систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання в одному житловому приміщенні, також не надано доказів вживання заходів громадського впливу які б виявились безрезультатними. Одноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності суд не вважає доказом систематичності. Свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні свідчать лише про неприязнені стосунки позивачки та відповідача, та не можуть судом враховуватися як доказ систематичного порушення відповідачем правил співжиття. Що стосується посилання позивача на норми ст. 317, 319, 321 ЦК України. Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Згідно із ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Сам факт припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення, а право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. У звязку з викладеним передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності, яке в силу ч. 2 ст. 321 ЦК України може бути обмежено лише у випадках і порядку, встановлених законом. Таким чином суд вважає неприйнятними посилання позивачки на норми даних статей. Що стосується посилання позивача на норми ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] постійно проживає у [INFO], та таким чином правових підстав для застосування норм ст. 405 ЦК України у суду немає. З огляду на викладене, на даний момент, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed