Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», \~Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 26.05.2006 року між нею та відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11006611000 за умовами якого банком їй було надано кредит у сумі 20 000 доларів США. В порядку забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, в той же день між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір № 2135 від 26.05.2006 року, посвідчений нотаріусом. 13.11.2007 року між нею та відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» були укладені договір про надання споживчого кредиту № 112512840000 та № 112512950000 за умовами яких банком їй було надано кредит у сумі 15 000 доларів США та кредитну лінію лімітом до 1694,45 грн. В порядку забезпечення виконання зобовязань по даних кредитних договарах, в той же день між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір № 2658 від 13.11.2007 року, посвідчений нотаріусом. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договорами про надання споживчого кредиту № 11006611000 від 26.05.2006 року, № 112512840000 та № 112512950000 від 13 листопада 2007 року. Окрім цього, того ж дня між сторонами було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, №2135 від 26.05.2006 року та № 2658 від 13.11.2007 року. Вважає, що договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року в частині відступлення права вимоги за її споживчими договорами та договір про відступлення прав вимоги від 12.12.2011 року в частині відступлення прав за іпотечними договорами є недійсними. Позивач зазначила що ТОВ «Кей-Колект» не є банківською установою та не має відповідних дозволів та ліцензій НБУ на відкриття та ведення рахунків в іноземній валюті. Також, позивач вказувала на те, що фактор не мав права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання. Просить визнати недійсним з моменту укладення договорів факторингу № 1 від 12.12.2011 року в частині відступлення прав за договорами про надання споживчого кредиту № 11006611000 від 26.05.2006 року; № 112512840000 та № 112512950000 від 13 листопада 2007 року; визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення прав вимоги від 12.12.2011 року в частині відступлення прав за іпотечними договорами № 2135 від 26.05.2006 року та № 2658 від 13.11.2007 року; судові витрати стягнути з відповідача. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Вважають, що строки позовної давності не пропущено, але одночасно просили поновити строки позовної давності через те, що [PERSON] не знала про існування таких строків. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» позов не визнав з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. Заслухавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обовязок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що 26.05.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11006611000 за умовами якого Банк надав позивачу кредит у сумі 20 000 доларів США, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 24.05.2013 року. В якості забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору 26.05.2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку на якій розташований цей будинок, що знаходяться за адресою: м. Ковель, вул. Будищанська, 32. 13.11.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» були укладені: договір про надання споживчого кредиту № 112512840000 за умовами якого Банк надав позивачу кредит у сумі 15 000 доларів США, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 13.11.2014 року; договір про надання споживчого кредиту № 112512950000 за умовами якого Банк надав позивачу кредитну лінію з лімітом 1694,45 грн. В якості забезпечення виконання зобовязань по даних кредитних договорах 13.11.2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанком» було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку на якій розташований цей будинок, що знаходяться за адресою: м. Ковель, вул. Будищанська, 32. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1 за яким ПАТ «УкрСиббанк» зобовязався передати у власність ТОВ «Кей-Колект» право вимоги, а товариство зобовязалось прийняти та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Банку за плату та на умовах визначених цим договором. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого\~\~останньому було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 26.05.2006 року, та договором іпотеки від 13.11.2007 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк». Відповідно до частини першої\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 ст. 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до п.п.7, 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності,\~\~передбачених законом. Ураховуючи те, що [PERSON] не є стороною оспорюваних нею правочинів, то єдиною підставою для визнання\~\~їх недійсними в судовому порядку є доведення факту порушення її прав і законних інтересів даними договорами. Згідно з ч.1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок укладання договору факторингу, його поняття, предмет, сторони, тощо регламентовано положенням\~\~Глави 73 ЦК України Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом\~ст. 1079 ЦК України\~сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Статтею 1080 ЦК України\~передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобовязань або відповідальності перед боржником у звязку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Суд не погоджується із доводами представника позивача, що через відсутність у ТОВ «Кей-Колект» дозволу чи ліцензії на здійснення валютних операцій товариство не мало права укладати оспорювані договори та приймати платежі від позивача в іноземній валюті, оскільки оформлюючи відступлення права вимоги банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обовязків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобовязання. Пунктом 2.9.Договору між Банком та ТОВ визначено, якщо платежі були одержані Банком в іноземній валюті, Банк зобовязаний здійснити продаж відповідних коштів в іноземній валюті на міжбанківському валютному ринку України. Кошти у гривні, одержані від такого продажу, Банк зобовязаний зарахувати на рахунок Клієнта у порядку, встановленому цим Договором, не пізніше наступного дня після продажу коштів в іноземній валюті. Кошти в іноземній валюті не підлягають зарахуванню Банком на рахунок Клієнта. Клієнт не має права розпоряджатися або надавати Банку будь-які вказівки щодо використання коштів, одержаних Банком в іноземній валюті. Таким чином, грошові кошти в іноземній валюті, які сплачуються боржниками ТОВ «Кей-Колект», спрямовуються на рахунок ПАТ «УкрСиббанк» і саме банк в обовязковому порядку здійснює конвертацію отриманих коштів в національну валюту України з подальшим перерахуванням ТОВ «Кей-Колект» коштів вже в національній валюті України. Тобто, ТОВ «Кей-Колект» не отримує коштів в іноземній валюті, що також виключає необхідність ліцензування. Посилання представника позивача на\~Закони України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про банки і банківську діяльність» та інші,\~\~є безпідставним, оскільки законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги - ТОВ «Кей-Колект», існував чи існує обовязок отримати ліцензію для підтвердження свого права на здійснення факторингових операцій на час укладання договору факторингу. Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, яка у ПАТ «УкрСиббанк» була, але в даному випадку між відповідачами було укладено договори факторингу,\~\~відступлення права вимоги. Стаття 3 ЦПК України\~визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав оспорюваними договорами. Суд приходить до висновку, що договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року, укладені між АТ «УкрСиббанк» між ТОВ «Кей-Колект» були спрямовані на набуття сторонами цивільних прав та обовязків. Зміст цих правочинів не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства. При укладанні правочинів волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом (нотаріальна), вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. При укладенні договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року сторонами було дотримано всіх вимог чинного законодавства щодо укладення таких правочинів. Судом встановлено, що TOB «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 300 серія ФК, виданої Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 08.12.2011 року, надає такий вид фінансової послуги як факторинг, надання якого є його виключною діяльністю. Поряд з цим, із дослідженого у судовому засіданні рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2012 року, у справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON], [PERSON], про стягнення суми боргу за кредитним договором, слідує, що позов задоволено повністю, постановлено стягувати солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором в сумі 73\~361.55 гривень та прострочені проценти в сумі 17\~090.93 гривень, тобто за договором про надання споживчого кредиту № 11251284000 від 13.11.2007 року стягнути 90\~452.48 гривень та понесені судові витрати в сумі 904.53 гривень. З наведеного рішення суду слідує, що [PERSON] повинна сплачувати заборгованість у зазначеній сумі саме у національній валюті, а тому для цього не є обовязково наявність спеціальної ліцензії на валютні операції у ТОВ «Кей-Колект». Щодо строків позовної давності, про застосування яких просять представники відповідачів, то суд вважає, що є підстави для застосування строків позовної давності, оскільки [PERSON] у судовому засіданні повідомила про те, що їй було відомо про оскаржуваний договір факторингу ще у 2012 році, однак до цього часу правомірність його укладення не оскаржувала. Тобто, нею був пропущений встановлений трьохрічний строк позовної давності. На переконання суду позивач та її представник у судовому засіданні не навели поважності підстав із за яких були пропущені строки позовної давності, тому їх клопотання про поновлення строків позовної давності задоволенню не підлягає. Суд вважає, що при наявності наведених декількох підстав, слід відмовити у задоволенні позову на загальних підставах та не зважати на пропущені строки позовної давності. Таким чином, внаслідок укладення оскаржуваного Договору факторингу жодних прав позивача (як боржника) порушено не було, оскільки законом не вимагається отримання згоди останнього на укладення такого правочину, відповідальність за дійсність відступленої вимоги на боржника не покладається, у звязку з укладенням між відповідачами оскаржуваного правочину боржник не позбавляється обовязку щодо погашення заборгованості та водночас має право висувати обгрунтовані заперечення проти вимог нового кредитора, в тому числі й щодо розміру заборгованості, яку він зобовязаний погасити. Чинним законодавством не встановлено жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги, тобто така операція може бути здійснена по відношенню до фізичних осіб. Таким чином, немає жодних правових підстав для визнання недійсними вищезгаданого договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року щодо [PERSON]. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що стороною позивача не наведено достатньо підстав для задоволення висунутих вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати понесені позивачем слід залишити за нею. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed