Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «Перший український міжнародний банк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Зазначала, що 07.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 5349, відповідно до якого стягнуто з неї на користь АТ «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості у розмірі 1 986 741, 35 грн. 01.06.2019 на підставі заяви стягувача та вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59252247. Разом з тим, зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Банком не було надано документів, які можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5349 від 07.06.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. Заперечуючи проти позову, представник відповідача у відзиві на позов вказала на те, що розмір заборгованості розрахований вірно та всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису були подані нотаріусу, у зв`язку з чим у задоволенні позову просила відмовити. У відповіді на відзив представник позивача вказала на те, що сума заборгованості не є безспірною, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню Представник позивача подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. Представник АТ «Перший український міжнародний банк», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника АТ «Перший український міжнародний банк», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вивчивши позов, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 07.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 5349 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 12247210 від 12.08.2011 за період з 27.04.2017 по 27.04.2018 у розмірі 1 986 741,35 грн., яка складається з: 1 076 501,03 грн. заборгованості за сумою кредиту, 910 240,32 грн. заборгованості за процентами та 1300 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с. 34 т. 1). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилалася на те, що банком не надано документів, які можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача АТ «Перший український міжнародний банк» суду не надано. Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, відповідно до п.п. 1.1., 1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. У порушення Закону України «Про нотаріат» нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з позивача на користь банку, безспірності характеру правовідносин між сторонами. Означене вказує на відсутність у напису сили виконавчого документу, через що напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає примусовому виконанню. Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з АТ «Перший український міжнародний банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. на користь [PERSON] підлягає стягненню по 384,2 грн. судового збору. Крім того, 16.03.2021 представником [PERSON] [PERSON] подано заяву про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогув розмірі 20 000 грн. Судом установлено, що 01.07.2019 між [PERSON] (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Ела» (виконавець) було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с. 164-168 т. 1). Відповідно до п. 1.2. Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 01/07-19 від 01.07.2019 (у редакції Додаткової угоди № 3 від 25.06.2020) даним Додатком Сторони визначили, що Виконавець надає Клієнту наступний вид правової допомоги: представництво інтересів Клієнта в Подільському районному суді м. Києва у справі № 758/11495/19 за позовом Клієнта про визнання виконавчого виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міького нотаріального округу Хари Н.С. від 07.06.2018 № 5349, таким, що не підлягає виконанню. Згідно з розрахунком витрат на професійну правничу допомогу від 10.07.2020 адвокат [PERSON] виконала роботи, передбачені п. 1 розрахунку, розмір плати за надання видів правової допомоги, вказаних у п. 1.2. Додатку № 1 від 25.06.2020 до Договору про надання правової допомоги № 01/07-19 від 01.07.2019, становить 20 000 грн. На підтвердження сплати зазначених сум надано квитанцію № NOPYZ4007M від 04.07.2019; квитанцію № 0.0.1484322957.1 від 04.10.2019; банківську виписку від 11.11.2019 та квитанцію № 1FF65201M від 09.07.2020. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ураховуючи те, що позивачем надано суду обгрунтований розрахунок суми витрат, понесених на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача по 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved