Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант - Авто» в особі Закарпатської філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто» про визнання відмови у виплаті неправомірною та стягнення суми страхової виплати. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що позивачка є застрахованою особою згідно міжнародного договору страхування Закарпатської філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто» Серії ЗС №0003697 від 24.05.2013 року. В період з 21.03.2014 року по 05.05.2014 року [PERSON] перебувала за кордоном на території Швеції у м. Стокгольм. За цей період з нею стався нещасний випадок, а саме під час прогулянки позивачка зламала ногу, що змусило її звернутися до найближчої лікарні в м. Стокгольм за медичною допомогою. Тяжка травма внаслідок нещасного випадку, її подальше перебування у сонливому стані та постійний факірський контроль фізичного стану є тими об'єктивними причинами, з яких позивачка не могла повідомити Страхову компанію про страховий випадок. Стаціонарне лікування закінчилося 04.04.2014 року, про що свідчить відмітка у медичній картці хворого. По поверненню на територію України 07.04.2014 року позивачка звернулася безпосередньо до офісу Закарпатської філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто», пред'явила оригінал договору страхування, повідомила про страховий випадок, після чого позивачка написала відповідну заяву. 09.04.2014 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою до директора ЗФ ПАТ «УСК «Гарант - Авто», у якій виклала всі обставини страхової події та просила визнати її такою, що є страховою. Оскільки на даний час склалася ситуація за якої відповідач відмовляється виконати свої зобов'язання за Договором та відмовляє позивачці у страховій виплаті, просить су задовольнити позов, та, винести рішення, яким зобов'язати ПАТ «УСК «Гарант - Авто» відшкодувати витрати на медичну допомогу та інші передбачені Договором послуги, що були надані [PERSON] у період з 25.03.2014 року по 04.04.2014 року лікарською установою Sodersjukhuset м. Стокгольм, Швеція, безпосередньо цій лікарській установі у безготівковій формі на підставі виставлених нею рахунків, а також стягнути з ПАТ «УСК «Гарант - Авто» сплачені судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, та, просить суд розглянути таку за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] є застрахованою особою згідно міжнародного договору страхування Закарпатської філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто» Серії ЗС №0003697 від 24.05.2013 року. У відповідності до ч.2 ст.8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. В період з 21.03.2014 року по 05.05.2014 року [PERSON] перебувала за кордоном на території Швеції у м. Стокгольм. За цей період з нею стався нещасний випадок, а саме під час прогулянки позивачка зламала ногу, що змусило її звернутися до найближчої лікарні в м. Стокгольм за медичною допомогою. З наявної в матеріалах справи Довідки від 20.11.2014 року, виданої ортопедичним відділенням медичного закладу «Sodersjukhuset» вбачається, що [PERSON] зазнала травми перелому пілона правої щиколотки 23.03.2014 року. Травма була складною та вимагала невідкладного лікування і операції. Таким пацієнтам зі складним осколочним переломом не рекомендується повертатися для проведення операції та територію їхніх країн, оскільки це може критично вплинути на кінцевий наслідок. По поверненню на територію України 07.04.2014 року позивачка звернулася безпосередньо до офісу Закарпатської філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто», пред'явила оригінал договору страхування, повідомила про страховий випадок, після чого позивачка написала відповідну заяву. 09.04.2014 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою до директора ЗФ ПАТ «УСК «Гарант - Авто», у якій виклала всі обставини страхової події та просила визнати її такою, що є страховою. З наявного в матеріалах справи листа №611-3/5-МА від 07.07.2014 року адресованого [PERSON] від Головного офісу УСК «Гарант - Авто» вбачається, що на підставі п.3.4, п.7.13.6 та п.9.9.2.1 Міжнародного договору страхування Закарпатської філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто» Серії ЗС №0003697 від 24.05.2013 року позивачці відмовлено у страховому відшкодуванні у зв'язку із порушенням нею умов даного договору. У відповідності до п.5 ч.1 ст.21 ЗУ «Про страхування» страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Так судом встановлено, що тяжка травма внаслідок нещасного випадку, подальше перебування позивачки у сонливому стані та постійний факірський контроль фізичного стану є тими об'єктивними причинами, з яких позивачка не могла повідомити Страхову компанію про страховий випадок. Стаціонарне лікування закінчилося 04.04.2014 року, про що свідчить відмітка у медичній картці хворого. Згідно п.3 ч.1 ст.20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимоги та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Однак, судом встановлено, що [PERSON] в обґрунтування своїх вимог не надано суду належних доказів в підтвердження обставин, на які вона посилається, а саме доказу, який би підтверджував факт витрачення конкретної суми на лікування. Також в позовних вимогах не вказано точної суми, яка підлягає стягненню з відповідача як страхове відшкодування. У зв'язку з цим, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а таму такі, що не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed