Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що на виконанні у Косівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження №55429656, згідно рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 року по справі № 347/1797/16 про поділ спільного сумісного майна подружжя.Даним рішенням суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь позивачки компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки МЕRSEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ,1994 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 06.04.2016 р. в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), що становить 80 684 (вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.З моменту вищевказаного відкриття виконавчого провадження, а саме з 21 грудня 2017 року до 24 червня 2019 року включно, боржник не виплачував їй компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. Наступних два місяці, на її банківський рахунок було здійснено ряд часткових погашень заборгованості на загальну суму 66 783грн. А тому, вона звернулась до аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК» для проведення розрахунку та відповідно до висновку експерта було розраховано загальну суму заборгованості за період з 21.12.2017р. по 27.09.2019р. - 28 187,22 грн., яка складається із суми залишку заборгованості -13 899,48грн., інфляційних нарахувань на суму простроченої заборгованості - 10 254,98грн., 3 % річних нарахованих на суму простроченої заборгованості - 4 032,76грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, 30.09.2019р. Косівським РВ ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому на даний час виконавче провадження завершене та жодного боргу він перед [PERSON] немає. Загальний розмір стягнутих з нього коштів становить 80 684,02грн., що і є всією сумою заборгованості. Щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, то вважають висновок спеціаліста незалежної аудиторської фірми неналежним доказом у справі. Просять в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав установлених ст.11 цього Кодексу, відповідно до ч.5 якої у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні на виконання виконавчого листа №347/1797/16 виданого 11.12.2017р. Косівським районним судом, начальником Косівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Йоником І.М. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки МЕRSEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 1994 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 06.04.2016 р. в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), що становить 80 684 (вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. Долучені до матеріалів справи розпорядження начальника відділу ДВС (а.с.34-37) свідчать про те, що на користь [PERSON] перераховані грошові кошти, а саме 21.06.2019р. в сумі 2081,55грн., 09.08.2019р. -5000грн., 20.08.2019р.-29702,97грн., 26.09.2019р.-43899,5грн. Тобто, загальна сума коштів, згідно даних розпоряджень становить 80 684,02грн., яка була перерахована [PERSON] . Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.09.2019р. видно, що начальником Косівського РВ ДВС виконавче провадження з примусового виконання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 80 684,02грн. закінчено. З наведених вище підстав вбачається, що заборгованості у відповідача перед позивачем немає, а тому вимога про стягнення із нього основного боргу в сумі 13 899,48грн. не підлягає до задоволення. Проте, в судовому засіданні було доведено, що боржник [PERSON] вказану суму боргу, згідно рішення суду оплатив не вчасно. А саме, [PERSON] з 21.12.2017р., тобто з часу відкриття виконавчого провадження і по 24.06.2019р. не виконував рішення суду та не виплачував [PERSON] заборгованість. Даний факт підтверджується розпорядженням №55429656, згідно якого видно, що 21.06.2019р. [PERSON] вперше перерахував кошти стягувачу в сумі 2081,55грн. Згідно ч.1,2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.Пенеює неустойка, що обчислюєтьсяу відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно висновку незалежної аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК» від 27.09.2019р. видно, що розрахунок зростання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції проведено відповідно Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного суду України від 03.04.97р. №62/97. Індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України починаючи з серпня 1991р. помісячно і опубліковуються в пресі. Оголошені Мінстатом України таким чином показники являються офіційними, згідно ст..ст.19,21-22 ЗУ «Про інформацію» і можуть використовуватись для перерахунку грошових сум. Таким чином, інфляційні нарахування на суму простроченої заборгованості за період з 21.12.2017р. по 27.09.2019р. становлять 10 254,98грн., 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості за період з 21.12.2017р. по 27.09.2019р. становлять 4032,76грн. Згідно п. 4постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року, №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Суд звертає увагу, що підставою даного позову є власне не виконання зобов`язання на підставі рішення суду, а не виконання зобов`язань відповідно до кредитного договору. Наведене дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми. Норми цієї статті щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового, визначеного у гривнях. Аналогічно правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі №6-771цс15, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Також суд враховує і ту обставину, що [PERSON] не звертався із жодними заявами до державного виконавця чи суду про відстрочку або розстрочку виконання рішення, як це передбачено вимогами ч.1ст.33 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - інфляційних витрат нарахувань на суму простроченої заборгованості за період з 21.12.2017р. по 27.09.2019р. в сумі 10 254 (десять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 98коп. та 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості за вказаний період в сумі 4032 (чотири тисячі тридцять дві)грн.76коп, а в решті частині позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.509, 526, 530, 610, 625 ЦК України та

Outcome: approved