Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування якого зазначила, що 09.10.2010 вона надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 тисяч доларів США строком до 01.06.2011 року, що підтверджується розпискою. [PERSON] не повернула [PERSON] позичені кошти, у зв'язку із чим [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. У [INFO] [PERSON] померла. 06.06.2011 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом. У зв'язку з чим просить стягнути з [PERSON], як спадкоємиці [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 15000 доларів США в гривні за курсом НБУ на дату ухвалення рішення суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у заяві. Відповідач та представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що їм достовірно відомо, що [PERSON] не брала в борг таку велику суму грошей, їй нікуди було витрачати таку суму, вона дійсно останній час хворіла, проте на лікування частково витрачала свою пенсію, а частково допомагала їй [PERSON], також [PERSON] не висловлювала намірів щодо відчуження належної їй квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] попросила її бути свідком при передачі грошових коштів [PERSON]. Перебуваючи на кухні в квартирі [PERSON], [PERSON] передала [PERSON] аркуш паперу, на якому був надрукований текст розписки. [PERSON] ознайомилась із текстом, погодилась із ним, після чого [PERSON] передала [PERSON] гроші в сумі 15000 доларів США, а саме 150 купюр по 100 доларів США. [PERSON] перерахувала кошти, вони при цьому були присутні, потім [PERSON] під друкованим текстом розписалась про отримання грошей, а після неї вже вона засвідчила передачу грошей [PERSON] [PERSON] саме в сумі 15000 доларів США. Під час бесіди вона зрозуміла, що [PERSON] має намір продати двокімнатну квартиру та купити однокімнатну квартиру, адже їй важко утримувати цю квартиру. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] жила дуже скромно, їй ледь вистачало грошей на харчування та утримання квартири. За рік -два до смерті їй був поставлений діагноз - онкологія. Грошей у борг вона ні у кого не брала, наміру продавати квартиру у неї не було. Вона спочатку хотіла переписати квартиру на племінника - [PERSON], але той не допомагав їй і вона звернулась по допомогу до [PERSON]. [PERSON] допомагала [PERSON], вона поклала її до 5 лікарні, під час лікування зробила косметичний ремонт в одній з кімнат квартири [PERSON]. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 09.10.2010 [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 тисяч доларів США, що на дату ухвалення рішення еквівалентно 139350 гривень (т.2, а.с. 166), строком до 01.06.2011 року, що підтверджується розпискою (т. 1, а.с. 4). [PERSON] не повернула [PERSON] позичені кошти, у зв'язку із чим [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. У [INFO] [PERSON] померла (т.1, а.с.22). 26.05.2011 року [PERSON] звернулася із вимогою (претензією) до спадкоємців (т. 1, а.с. 90). 06.06.2011 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом (т.1, а.с.23). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Нормами частини 2 ст. 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу. Відповідачем та представниками відповідача у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не було надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що [PERSON] не брала у борг 15000 грн. та не мала наміру продавати квартиру. Так, згідно до висновку експертиза № 80/81 від 22.05.2013 року відповісти на запитання: «Чи виконаний рукописний текст та підпис від імені [PERSON] [PERSON]?» не виявилось можливим, також відповісти на питання: «Чи виготовлена надана боргова розписка з використанням частин реквізитів іншого (інших) документа (ів), а саме друкованого та рукописного текстів, які містяться у розписці, шляхом монтажу?» також не представилось можливим (т.1 а.с. 181-184), тобто відповідач та її представники не змогли довести належними та допустимими доказами той факт, що [PERSON] не підписувала дану розписку та факт монтажу. А покази свідків про те, що [PERSON] не брала у борг гроші, не мала наміру брати у борг гроші, не збиралась продавати квартиру, а збиралась спочатку переписати квартиру на племінника, а потім вирішила передати квартиру [PERSON] це лише відображення бажань та намірів [PERSON], яка після сказаного могла змінити свою думку, не повідомивши про це, тобто це лише припущення, які не відображають і не підтверджують вчинення якихось певних дій або бездіяльності [PERSON] і не можуть бути доказами того, що [PERSON] не підписувала боргову розписку від 09.10.2010 року. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлена пряма заборона, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Той факт, що розписка була підписана [PERSON] у присутності [PERSON] підтверджується як показами свідка [PERSON], яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, так і згаданим вище висновком експерта № 80/84, де зазначено, що рукописний текст у розписці від 09.10.2012 року, який починається зі слів: «Сидетель: [PERSON] …» від імені [PERSON], виконаний [PERSON] (т. 1 а.с. 181-184). Висновок спеціаліста Д/№ 4 від 19.11.2013 року, як письмовий доказ, який оцінюється в сукупності із іншими доказами, не спростовує факту написання [PERSON] розписки від 09.10.2010 року. Так згідно з даним висновком рукописні записи, підписані від імені [PERSON], в наданих двох документах: технічних зображеннях заповіту від 13.01.2011 р. та розписки від 09.10.2010 р., виконані, імовірно, однією особою (т. 2 а.с. 51-53). Даний висновок має проставлену відповідну печатку, таку саму, як і на супровідному листі, адресованому на ім'я [PERSON] Як позивач, так і представник позивача не оспорюють того, що саме цей висновок спеціаліст був долучений до матеріалів цивільної справи адвокатом [PERSON] за наявності відповідних документів, які підтверджують її повноваження, тому посилання представників відповідача, що даний доказ долучений неналежною стороною і не має прийматися до уваги, є безпідставними. З урахуванням викладеного, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved