Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Уманського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Уманської міської ради, Уманська місцева прокуратура, приватний нотаріус Животовська Н.Г., державний нотаріус Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., [PERSON], [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними. Позивачем даний позов обґрунтований тим, що в червні 2014 року невідомі їй особи яких вона знала тільки по імені підмішали в продукти їй невідомі психотропні речовини після вжиття яких вона втратила контроль над своїми діями. Перебуваючи під дією психотропних речовин та психологічного тиску вона не усвідомлювала своїх поступків та проти своєї волі могла вчинити дії для неї вкрай не вигідні, які від неї вимагалися, в тому числі підписати якісь документи або довіреність. Також у вказаний період були викрадені її документи та паспорт її доньки, [PERSON], а коли документи їм підкинули, то виявилося, що 21 червня 2014 року дочку, без її згоди та відому було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано за адресою [ADDRESS]. Після того як дія психотропних речовин закінчилася вона погано пам'ятала, що з нею відбулося, однак підозрювала, що потерпіла від злочину, а після того як виявилася крадіжка паспортів, та зміна місця реєстрації вона зрозуміла, що злочинці можуть посягати на її будинок який розташований за адресою [ADDRESS]. 08 липня 2014 року вона звернулася з заявою про вчинення відносно неї злочину до Уманського МВ УМВС України в Черкаській області однак перевірка за викладених нею фактами не проводилась, у внесенні до ЄРДР її заяви було відмовлено. В серпні 2015 року невідомі їй особи зірвали замки на вхідних дверях у будинок та встановили свої замки в зв'язку з чим вона позбавлена права користуватися своїм майном, а її дочка зі своїми малолітніми дітьми, які також зареєстровані у вказаному будинку позбавлені права на проживання. ЇЇ дочка неодноразово зверталася за допомогою до Уманського МВ УМВС України в Черкаській області, однак перевірка за викладеними нею фактами не проводилась, у внесені до ЄРДР її заяв було відмовлено. Разом з тим в ході перевірки їй стало відомо, що 24 червня 2014 року [PERSON] діючи по довіреності, посвідченій Панікар В.М., державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 20.06.2014 року від її імені подарував належну їй частину будинку по [ADDRESS] [PERSON]. Договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Животовською Н.Г.. 20 серпня 2014 року [PERSON] подарувала вказану частину будинку [PERSON], договір дарування було посвідчено державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори. Державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. не знає та ніколи у нього не була, дане доручення не відповідає її волі та є для неї вкрай невигідне, так як фактично вона передає безоплатно, свої права власності невідомій їй людині, залишаючи себе, своїх дітей та внуків без житла при цього не отримуючи за відчуження житла ніяких коштів. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вона мала намір продати належний їй будинок по [ADDRESS], щоб вирішити питання з житлом дочки, розділитися. У належному їй будинку, крім неї, були зареєстровані та проживали: дочка [PERSON] та її малолітні діти. До них по місцю проживання прийшла невідома їй жінка та запитала , чи не бажає вона продати будинок та яка ціна. Після чого через певний час прийшов невідомий їй чоловік та також запитав з приводу наміру продажу будинку, на що вона йому повідомила, що хоче продати будинок, але не так швидко. Після чого чоловік запитав чи влаштовує її будинок у селі на, що вона відповіла, що такий варіант можливий. Через деякий час, а саме в літку, якого року не пам'ятає, близько 10 години, даний чоловік приїхав вдруге разом із ще одним незнайомим для неї чоловіком та запропонували поїхати, подивитися будинок в с. Ятранівка, на що вона погодилася при цьому взяла всі документи на належний їй будинок по [ADDRESS], свої документи та документи дочки, для чого пояснити не може. По дорозі в с. Ятранівка вони заїхали до кафе розташоване на трасі, чоловіки замовили собі обід, а вона попросила води. Після того, як випила воду, що їй принесла офіціант, їй стало погано. Що відбувалося с. Ятранівка погано пам'ятає. Один із чоловіків сказав їй щось підписати, однак, що вона підписала сказати не може, так як прочитати документ не могла. Вона просила чоловіків завезти її додому. В с. Ятранівка крім неї та двох чоловіків була ще жінка. Пам'ятає, що хата в с. Ятранівка була більше схожа на дачний будиночок, розташований біля лісу. В середину будинку вона не заходила. Чоловіків з якими поїхала в с. Ятранівка вона не знає, пам'ятає лише, що одного з них звати [PERSON]. Після цього вона разом з чоловіками поїхала до кабінету нотаріуса. В нотаріуса була один раз, договорів дарування не укладала, що відбувалося у нотаріуса погано пам'ятає так як погано себе почувала. Місце знаходження кабінету нотаріуса сказати не може, оскільки не пам'ятає. Потім її відвезли додому, близько 17 год.00 хв.. Ніякого фізичного та психологічного тиску на неї з боку незнайомих чоловіків вчинено не було. Документи на належний їй будинок та паспорти її та її дочки залишилися у невідомих чоловіків. Того дня вона до лікарів за медичною допомогою не зверталася. До правоохоронних органів того дня також не зверталася, звернулася лише через певний час з заявою щодо неправомірних дій вчинених невідомими особами щодо неї. З приводу викрадення належних їй документів нікуди не зверталася, так як приблизно через місяць паспорти були підкинуті на подвір'я її домоволодіння. Через місяць після події вона дізналася про наявність довіреності, нібито якою, вона уповноважила [PERSON] представляти її інтереси щодо відчуження належного їй будинку, однак особи на прізвище [PERSON] вона навіть не знає. У нотаріуса яким посвідчено довіреність ніколи не була та взагалі ніколи не була в м. Києві. Прізвище, ім'я, по батькові, а також підпис написані в довіреності нею власноручно. Вказана довіреність не скасовувалася нею. Про наявність договору дарування з [PERSON] вона дізналася через 8 місяців після події. Які саме документи вона підписувала та чому це робила сказати не може. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити, при цьому вказав, що у належному позивачці будинку по [ADDRESS] на момент укладення спірних договорів дарування були зареєстровані та проживали дочка позивачки [PERSON] та її малолітні діти, тому для укладення будь - якого договору про відчуження будинку необхідна була згода органу опіки та піклування. Вважає, що договори дарування укладено незаконно. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та вказала, що даний позов є необґрунтований та безпідставний, ґрунтується лише на усних поясненнях позивачки. Договір дарування частини будинку належного [PERSON] укладено та посвідчено 24 червня 2014 року на законних підставах. В подальшому [PERSON] як власник частини будинку по [ADDRESS] відчужила зазначений будинок шляхом укладення договору дарування [PERSON]. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позов позивача є не обґрунтований, тому не підлягає задоволенню. [PERSON] являється власником 3/25 частки у праві власності домоволодіння з відповідною часткою надвірних споруд за номером [ADDRESS]. Право власності підтверджується договором дарування частки домоволодіння від 20.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Животовською Н.Г.. Вказана частина домоволодіння була подарована їй [PERSON] Позивач вказує, що в червні 2014 року під дією психотропних речовин могла підписати якісь документи або довіреність. При цьому позивач не надала жодного підтверджуючого документу, що дійсно в червні 2014 року приймала психотропні речовини від яких могла не усвідомлювати значення своїх дій. Позивач вказує, що у червні 2014 року були викрадені її документи та паспорт її дочки [PERSON], при цьому не надала документів, які підтверджують факт крадіжки документів. Позивач вказала, що довіреність на ім'я [PERSON] щодо відчуження 3/25 частки у праві власності домоволодіння не видавала, у державного нотаріуса Панікар В.М. не була, при цьому позивач не надала суду документів які підтверджують факт вчинення злочину відносно неї державним нотаріусом Панікар В.М. та [PERSON]. Позивач не надала документів які б підтвердили визнання недійсним довіреності виданої на ім'я [PERSON] з моменту її видачі. Позовні вимоги позивачки ґрунтуються на її усних поясненнях та її міркуваннях. 18.06.2014 року позивач видала довіреність на ім'я [PERSON] щодо відчуження 3/25 частки у праві власності домоволодіння з відповідною часткою надвірних споруд за номером [ADDRESS]. Відповідно до вказаної довіреності, довіреність підписана [PERSON] в присутності державного нотаріуса Панікар В.М., особу її встановлено, дієздатність перевірено. Тому твердження позивача про те, що вона довіреність не підписувала, приймала психотропні речовини не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, 20.06.2014 року, за чотири дні до укладення договору дарування 3/25 частки у праві власності домоволодіння між [PERSON] від імені позивача та [PERSON], позивачці було також подаровано житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га по [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою. Позивач вказує, що договір дарування її домоволодіння є для неї вкрай не вигідним, так як не отримала за відчуження ніяких коштів, хоча в той самий період отримала безоплатно у приватну власність дарунок - житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав позивач 17.04.2000 року, також відповідно до договору дарування, стала власником 3/25 частки у праві власності домоволодіння [ADDRESS]. 24.06.2014 року укладено договір дарування 3/25 частки у праві власності домоволодіння між [PERSON] від імені позивача та [PERSON]. 20.08.2014 року укладено договір дарування 3/25 частки у праві власності домоволодіння між [PERSON] та [PERSON] Позивач також вказує, що право чин вчинений без дозволу органу опіки та піклування є нікчемним. При цьому згідно ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. З огляду на дані норми закону, а ні [PERSON], а ні її малолітні діти, ніколи не були власниками домоволодіння з відповідною часткою надвірних споруд за № [ADDRESS]. Колишній власник даного домоволодіння [PERSON] є бабою по відношенню до малолітніх дітей і при відчуженні вказаного домоволодіння, згода органу опіки не потрібна. Крім того, 21.06.2014 року позивач, [PERSON] разом з малолітніми дітьми були зняті з реєстрації місця проживання, про що свідчить будинкова книга видана на ім'я [PERSON]. Дії щодо зняття з реєстрації були проведенні ще колишнім власником даного домоволодіння [PERSON] та користувачем [PERSON] за три дні до відчуження вказаного майна. Тобто, на момент укладення договору дарування між [PERSON] від імені позивача та [PERSON], а ні [PERSON], а ні [PERSON] разом з малолітніми дітьми за вказаною адресою зареєстровані не були в зв'язку з переїздом до с. Ятранівка Уманського району. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вказала, що просить задоволити позов позивача. Пояснила, що сім'я [PERSON] перебувала на обліку. Діти проживали в будинку, де була зареєстрована їхня мама [PERSON] по [ADDRESS]. Діти не можуть бути позбавленні місця проживання. Договори дарування будинку укладенні не законно. Мати не зобов'язана звертатися до них за дозволом щодо зняття з реєстрації. В тому разі, якщо діти не зареєстровані в будинку, відповідно і дозвіл органу опіки та піклування при укладенні договорів відчуження будинку не потрібен. Чи проживають на даний час в зазначеному домоволодінні інші діти їй не відомо. Представник Уманської місцевої прокуратури в судовому засіданні вказала, що є підстави для задоволення позову, оскільки договори дарування будинку [ADDRESS] було укладено в порушення чинного законодавства. Не враховано інтереси малолітніх дітей [PERSON]. Власником даного будинку являлася [PERSON], яка є бабусею малолітніх дітей: [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2007 року народження. Діти мали право там проживати і користуватися житлом, а на даний час дітей позбавлено такого права. В судовому засіданні третя особа - [PERSON] вказала що підтримує позов позивача. Зазначила, що договори дарування укладенні не законно, оскільки у будинку [ADDRESS] були зареєстровані і вона і її малолітні діти. Дозволу на виписку, приписку дітей з місця проживання вона не надавала. ЇЇ та її малолітніх дітей повиписували без її відому. Ніякого будинку в с. Ятранівка Уманського району ні вона, ні її матір [PERSON] не отримували, та ніколи в ньому не були та не проживають. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позові. Зазначила, що з 26.05.2016 року її чоловік [PERSON] є власником частини будинку [ADDRESS], згідно договору дарування. На даний час в зазначеному будинку проживає їхня сім'я та їх двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], 2005 року народження та [PERSON], 2013 року народження. Про те, що з приводу даного будинку ведеться спір їм з чоловіком відомо не було. На даний час іншого житла вони не мають. Приватний нотаріус Животовська Н.Г. в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Державний нотаріус Уманської міської нотаріальної контори Кравчук Т.І. в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала листа згідно якого просить розглядати справу за її відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Вислухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідачів, третіх осіб та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. У ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] являлася власником 3/25 частин домоволодіння № [ADDRESS], що підтверджується договором дарування будинку від 17.04.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1834 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.01.2007 року (а.с. 123, 124). Довіреністю від 20.06.2014 року [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з приводу питань дарування [PERSON], належної їй на праві власності частки домоволодіння № [ADDRESS] та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою. Дана довіреність видана строком на п'ять років та дійсна до 20.06.2019 року, підписана особисто [PERSON] та посвідчена державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. (а.с. 57). Твердження позивача про те, що довіреність від 20.06.2014 року видана на ім'я [PERSON], була укладена та посвідчена нотаріусом проти її волі та не в її інтересах, так як вона перебувала під дією психотропних речовин, не підтверджується ні поясненнями позивача в судовому засіданні, ні матеріалами справи. Позивач в судовому засіданні вказала про те, що прізвище, ініціали та підпис в довіреності вчинено нею особисто. До лікаря, того дня, з приводу поганого самопочуття вона не зверталася. Довідки Уманської станції швидкої медичної допомоги від 11.09.2015 року та 25.04.2016 року (а.с. 144, 145), на які посилається позивач як на підтвердження зазначених нею тверджень, не стосуються дати укладення довіреності, так як підтверджують факт звернення позивачки за медичною допомогою 26.06.2014 року та 11.04.2016 року. Також позивач в судовому засіданні зазначила, що про довіреність їй стало відомо лише через місяць після її укладення. Згідно ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють, безпосередньо третій особі. Згідно ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Як з'ясовано в судовому засіданні жодних дій, передбачених ст. 249 ЦК України, позивачем не вчинено, довіреність на даний час не скасована. Згідно договору дарування від 24 червня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., [PERSON], який діяв по довіреності від імені [PERSON], передав безплатно у власність [PERSON] 3/25 частки у праві власності домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 54-55). 20 серпня 2014 року [PERSON] добровільно подарувала, а [PERSON] прийняла в дар, належні [PERSON] на праві приватної власності 3/25 частки у праві власності домоволодіння з відповідною часткою надвірних споруд [ADDRESS], що підтверджується договором дарування частки домоволодіння від 20.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г. (а.с.8-9). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 4 ст. 720 ЦК України, договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдарованого, є нікчемним. Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 71 ЦК України передбачено перелік правочинів які вчиняються опікуном з дозволу органу опіки та піклування. Статтею 17 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п. 19 ППВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Твердження позивача про те, що договори дарування вчинено без дозволу органу опіки та піклування, тому є недійсними є безпідставним. В даному випадку позивач [PERSON], не є опікуном малолітніх дітей [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2007 року народження. Крім того, як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] (а.с.146-148), 21.06.2014 року, тобто за три дні до укладення договору дарування від 24.06.2014 року, [PERSON] (власник на той час будинку), [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми знялися з реєстрації зазначеного місця проживання в с. Ятранівка. Тому, в даному випадку при укладенні договору дарування від 24.06.2014 року згода органу опіки та піклування не потребувалася. Посилання позивача на те, що у неї, її дочки викрали особисті документи та документи на належний їй будинок не ґрунтуються на доказах. В судовому засіданні позивач та третя особа [PERSON] вказали, що з приводу викрадення документів вони до правоохоронних органів не зверталися. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed