Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТДВ «СК «ПРОВІТА» про стягнення страхового відшкодування а також пеню у розмірі 0,04% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення, яка діяла на день виникнення заборгованості, на загальну суму 37 394,98 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 02 лютого 2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода між [PERSON], який керував транспортним засобом ГАЗ 2705-14 СПГ д.н. [NUMBER], та позивачем - водієм і власником автомобіля Рено Кенгу д.н. [NUMBER]. В результаті ДТП автомобіль позивачки отримав пошкодження (деформовано обидві задні двері та задній бампер), при цьому вартість матеріального збитку становить 36 690,22 гривень. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль ГАЗ 2705-14 СПГ д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON], застраховано, згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №АВ/9959354, укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «ПРОВІТА», строком дії з 02 лютого 2012 до 01 грудня 2013 року. Позивачка повідомила страхову компанію про настання страхового випадку, але станом на 13 серпня 2013 року від страхової компанії не отримано жодних документів щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у прийнятті рішення про виплату страхового відшкодування. Виходячи з викладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 36 690,22 гривень, а також пеню у розмірі 0,04% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення, яка діяла на день виникнення заборгованості, у розмірі 704,16 гривень. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи провести без її участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, надав письмові заперечення, відповідно до яких просив частково відмовити в задоволенні позову - в частині стягнення пені та франшизи по страховому відшкодуванню в розмірі 1 000,00 гривень, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у заяві прохання позивачки про розгляд заяви без її участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини. Дійсно, 02 лютого 2013 року о 12 годині 30 хвилин [PERSON] рухався по вул. Космічній в м. Дніпропетровськ, в районі перехрестя з пров. Мандриківським, керуючи автомобілем [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем Опель Віваро д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Після зіткнення автомобіль Опель Віваро д/н [NUMBER] відкинуло вперед та він скоїв зіткнення з автомобілем Рено Кенгу д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Факт скоєного адміністративного правопорушення підтверджується копією постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6). В результаті ДТП, згідно довідки, виданої слідчим відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Лебідь В.В. (а.с. 7), автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження (деформовано обидві задні двері та задній бампер), що також відповідає зазначеному у протоколі огляду транспортного засобу (а.с. 26-33), а також висновку про оцінку вартості матеріального збитку, виконаному ПП [PERSON] №05-02-13, який було складено 06 березня 2013 року (а.с. 8-13). Вартість матеріального збитку становить 36 690,22 грн. Автомобіль ГАЗ 2705-14 СПГ д/н [NUMBER], яким керував [PERSON], є забезпеченим транспортним засобом, згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АВ/9959354, укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «ПРОВІТА» строком дії з 02 лютого 2012 до 01 грудня 2013 року (а.с.5). Згідно даного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого у разі заподіяння шкоди його майну становить 50 000,00 гривень. Позивач повідомила ТДВ «СК «ПРОВІТА» про настання страхового випадку, але станом на 13 серпня 2013 року від ТДВ «СК «ПРОВІТА» нею не було отримано жодних документів щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у прийнятті рішення про виплату страхового відшкодування. З наданих відповідачем заперечень вбачається, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, в даному випадку - 1 000,00 гривень, що передбачено пп. 12.1. ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування» та визначено полісом №АВ/9959354, укладеним між [PERSON] та ТДВ «СК «ПРОВІТА». Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до норми ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, відповідно до змісту ст. 984 ЦК України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про страхування», положень полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9959354, страховиком в даному випадку є відповідач у даній цивільній справі, страхувальником - [PERSON] Особа, яка відповідальна за завдані збитки, - [PERSON] Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, в тому числі, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 6, ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Пунктом 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з п. 1 ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування), або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, приймаючи до уваги викладені норми законодавства та вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт настання страхового випадку майну позивачки, а саме: автомобілю Рено Кенго д/н [NUMBER], з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], при цьому була заподіяна шкода, де вартість матеріального збитку становить 36 690,22 гривень. Сума франшизи, на яку зменшується страхове відшкодування, відповідно до полісу №АВ/9959354, укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «ПРОВІТА», становить 1 000,00 гривень. Автомобіль ГАЗ 2705-14 СПГ д/н [NUMBER], згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АВ/9959354 є забезпеченим транспортним засобом, де страховиком виступає ТДВ «СК «ПРОВІТА», строк дії полісу - з 02 лютого 2012 до 01 грудня 2013 року. Сума франшизи, на яку зменшується страхове відшкодування, відповідно до полісу №АВ/9959354, укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «ПРОВІТА», становить 1 000,00 гривень. Таким чином, відповідач у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, повинен відшкодувати оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП 02 лютого 2013 майну позивачки, при цьому з цієї суми слід вирахувати суму франшизи у розмірі 1 000,00 гривень. Щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 704,16 гривень, слід погодитися з доводами відповідача, викладених в письмових запереченнях, а саме: в матеріалах справи відсутні докази належного розрахунку цієї суми, відсутні відомості про період часу розрахованої суми, тому позов задоволенню в цій частині не підлягає. Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а отже такими, що підлягають частковому задоволенню. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 356,90 гривень, що підтверджується квитанцією. На підставі викладеного та

Outcome: partial