Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 10.08.2013 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 645, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної поваги та любові, що й призвело до розпаду сім`ї. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спільне господарство не ведеться з листопаду 2017 року. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, відсутній. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі. Позивач додатково пояснила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, відповідач проживає разом з позивачем та дитиною, однак кожен з них живе своїм життям. На утримання дитини відповідач сплачує їй аліменти. Час для примирення не потрібен, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Бочарова». Також просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що він хоче та намагається зберегти сім`ю, оскільки вважає, що дитині потрібна повноцінна родина. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 10.08.2013 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖС № 130514 та складено відповідний актовий запис № 645 (а.с. 7). Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем (а.с. 6). Шлюбні відносини між сторонами припинені в листопаді 2017 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (8 місяців) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved