Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року в сумі 10816,21 грн, з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 6743,46 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що вона з 02 листопада 2015 року працювала штукатуром 4 розряду дільниці № 1 у Державному підприємстві «Донецька залізниця» «Ясинуватського будівельно монтажного експлуатаційного управління», яке було у 2016 році перепідпорядковано відповідачу, до якого згідно із статутом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» перейшли усі права та обов`язки, зокрема, і щодо виплати заробітної плати та всіх компенсаційних виплат при звільненні працівників, та й надалі працювала начальником дільниці виробничого підрозділу «Ясинуватського будівельно монтажного експлуатаційного управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» по 17.07.2017. Постановою КМ України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», утворене публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспортну загального користування, які реорганізуються шляхом, у т.ч. на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» злиття згідно з додатком 1. \~ \~ Також\~КМУ своєю\~постановою від\~2\~вересня 2015\~року №\~735\~затвердив Статут\~ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. З січня 2016 року по липень 2016 року, та з березня по липень включно 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. За період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року заборгованість становить 10816,21 грн (зведена відомість № 103 на виплату заборгованості станом на 01.07.2016) та з березня по липень 2017 року заборгованість становить 8436,13 грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 6743,46 грн), сума заборгованості складає 17559,67 грн, що підтверджується довідками. Однак ці довідки не засвідчені печаткою відповідача, оскільки, як їй сказали, усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишилися на території непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчені довідки про розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року, та з березня 2017 року по липня 2017 року вона не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна м. Лиман Донецької області), куди вони були здані нею особисто в вересні 2017 року. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] не надав. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.08.2021 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до судового розгляду, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті (а.с.19). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12.10.2021 залучено до участі в розгляді цієї справи правонаступника Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - Акціонерне товариство «Українська залізниця». Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації на офіційному сайті суду оголошення про виклик, у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача АТ «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим 12.10.2021 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 02 листопада 2015 року по 17 липня 2017 року перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське будівельно монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де з 12.09.2016 працювала на посаді штукатура 4 розряду ремонтно-будівельної дільниці станції Дебальцеве. Наказом від 10.07.2017 №8668/ДН-ос звільнена за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (копія трудової книжки з відповідними записами на а.с.8-11). Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1\~ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а\~\~другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивачки на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на його підприємстві та не проведення з нею повного розрахунку при звільненні, суд виходить з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст. 110 КЗпП України (а.с.13-14), убачається, що позивачці [PERSON] : За березень 2017 року всього нараховано 305,59 грн, сума до виплати 243,00 грн. За квітень 2017 року всього нараховано 1677,27 грн, сума до виплати 1333,75 грн. За червень 2017 року всього нараховано 341,31 грн, сума до виплати 271,40 грн За липень 2017 року всього нараховано 6111,96 грн, сума до виплати 4895,31 грн Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по травень 2017 року склав 8436,13 грн, до виплати 6743,46 грн. Відповідачем відомості щодо нарахування позивачці заробітної плати та інших виплат, належних їй при звільненні у розмірі 8436,13 грн не спростовані та суду не надані докази, що такі відомості є недостовірними. Крім того, факт невиплати позивачці спірної заборгованості відповідачем не спростований. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже,\~з відповідача\~на користь\~позивачки належить\~стягнути заборгованість\~із заробітної\~плати за\~період з\~березня 2017\~року по\~липень 2017\~року у\~розмірі 8436,13\~грн з\~подальшим утриманням\~із цієї\~суми податків\~та зборів. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року у розмірі 10816,21 грн належить відмовити, виходячи з такого. На підтвердження заборгованості по заробітній платі у період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2016 року позивачка надала ксерокопію витягу із зведеної відомості №103 на виплату заборгованості станом на 01.07.2016 (а.с.15-16). Проте, зазначена ксерокопія витягу не містить періоду утворення такої заборгованості. Крім того, цей витяг не містить ані підписів посадових осіб, ані печаток та штампів підприємства, які б могли свідчити про офіційність зазначеного документу. Тобто, зазначена відомість є неналежним та недопустимим доказом у цій справі. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка [PERSON] , надаючи ксерокопію зведеної відомості № 103 на виплату заробітної плати станом на 01.07.2016, без зазначення періоду утворення такої заборгованості, не довела достовірності такої відомості, як доказу про наявність заборгованості АТ «Українська залізниця» за період з 01 січня 2016 року по 01 липеня 2016 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітної платі та її розміру за період з січня 2016 року по липень 2016 року позивачкою не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Тож позов необхідно задовольнити частково із стягненням з відповідача на користь позивачки заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року у загальному розмірі 8436,13 грн. з подальшим утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів. В іншій частині позову належить відмовити. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 908,00 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 2270,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 908,00 грн (2270,00 грн х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial