Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання правочину дійсним та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, посилаючись на те, що в 2013 році між нею та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку по вул. Шевченка, 6, в с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області, який нотаріально не був посвідчений, оскільки відповідачка ухилялася від оформлення необхідних документів. На підтвердження договору купівлі-продажу житлового будинку позивачка [PERSON] передала відповідачці [PERSON] кошти, а остання написала власноручно розписку про отримання коштів в рахунок проданого нею житлового будинку з земельною ділянкою та передала ключі від будинку. Також на підтвердження відповідних дій, 05.04.2013 року [PERSON] було надано позивачу [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом та зареєстровану в реєстрі, відповідно до якої їй надано право щодо підготовки документації, продажу або дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області по вул. Шевченка, 6. У звязку із закінченням терміну дії довіреності позивачка неодноразово зверталася до відповідачки з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, але остання постійно відмовлялаїй, посилаючись на незадовільний стан свого здоровя. За таких обставин змушена звертатись до суду з даним позовом, просить визнати правочин щодо купівлі-продажу житлового будинку № 6 (загальною площею 64,40 кв.м, житловою площею 35,20 кв.м та допоміжною площею 29,20 кв.м) та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,4909 га, кадастровий номер 7124082000:02:001:0697 за адресою: вул. Шевченка, 6, с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області, який укладений 08.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON], дійсним та визнати за нею право власності на вказані будинок та земельну ділянку. Всудовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, просила суд його задовольнити та не заперечила проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідачка не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 169 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 31.03.1959 року в с. Лащова Тальнівського району Черкаської області, зареєстрована в [INFO] (а.с. 9-11). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.04.2013 року [PERSON] є власником житлового будинку в с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області по вул. Шевченка, 6 ( а.с. 12, 13-14). Згідно з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2013 року земельна ділянка площею 0,4909 га в с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області по вул. Шевченка, 6, належить [PERSON] (а.с. 19-20). Згідно довіреності, посвідченої 05.04.2013 року приватним нотаріусом Тальнівського районного нотаріального округу Черкаської області, [PERSON] уповноважує [PERSON] бути її представником з питань підготовки документації, продажу або дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Шевченка, 6 в с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 05.04.2016 року (а.с. 15-16, 17). Згідно розписки від 08.04.2013 року [PERSON] отримала кошти в сумі 7 (сім) тисяч доларів від [PERSON] за проданий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 6, в с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області (а.с. 18, 151). Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 386 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що під час укладення сторонами домовленості щодо купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по вул. Шевченка, 6, в с. Гордашівка Тальнівського району Черкаської області, мало місце волевиявлення сторін, які дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору (предмета договору, його ціни), також мало місце фактичне тривале та повне виконання умов договору з обох сторін, а саме передача відповідачкою позивачці ключів від будинку, за що остання передала їй гроші в обумовленій сумі, відповідачка уповноважила позивачку бути її представником щодо оформлення необхідних документів для продажу будинку, в подальшому відповідачка знялася з реєстрації місця проживання [INFO] в інше місце (а.с. 98), згідно досліджених в судовому засіданні квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, дані послуги з 2013 року і по даний час здійснює позивачка та її син. Зазначене свідчить про те, що укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки відповідало внутрішній волі сторін. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог, оскільки обставини, на які вказує позивачка повністю доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення в частині визнання дійсним укладеного між сторонами договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Що ж стосується позовних вимог щодо визнання права власності на вказані будинок та земельну ділянку, то вони не підлягають задоволенню, так як право власності на житловий будинок та земельну ділянку у позивачки виникає після набрання законної сили даним рішенням суду в силу ч. 3 ст. 334 ЦК України та окремому визнанню не потребує.

Outcome: partial