Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, а саме: заборонити [PERSON] наближатися більш, ніж на десять метрів до місця проживання (перебування), навчання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якщо вони за рішенням матері, [PERSON] , перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування зазначено, що 20.11.2019 між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин, діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її повному утриманні. Після припинення спільного проживання з [PERSON] , у останнього з`явилася можливість перебувати з дітьми наодинці, після чого [PERSON] під час прогулянок з дітьми, [PERSON] та [PERSON] , проявляв психологічний тиск та застосовував до дітей фізичне насильство з нанесенням тілесних ушкоджень. Заявник звернулася в Комітет по справам сім`ї та дітей, де за результатами оцінки психологічного стану дитини [PERSON] , 2016 року народження, психологом підтвердились факти фізичного та психологічного тиску батька, [PERSON] , по відношенню до малолітніх дітей. Також заявником ініційовано обстеження та оцінка психологічного стану [PERSON] , [INFO] , в результаті яких виявлено, що в уявленні дитини образ біологічного батька, [PERSON] , пов`язаний з тривогою та страхом. У зв`язку з чим [PERSON] 21.07.2020 подала до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області відповідну заяву, в якій вона повідомляла про систематичне застосування фізичної сили, вчинюване [PERSON] по відношенню до їх спільних малолітніх синів, та просила вжити заходів для припинення такого насильства та запобігання такому. За подією по відношенню до [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 18.09.2020 Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Проте, наразі постанова оскаржена правопорушником та не набула законної сили, але, на думку [PERSON] , навіть оскаржувана оцінка судді щодо обґрунтованості адміністративного матеріалу є достатньо певним доказом великої вірогідності існування в особі батька, [PERSON] загрози для малолітніх дітей, 2016 та 2018 року народження, від якої необхідно захистити дітей до ухвалення остаточного судового рішення. Тому, заявник вважає, що з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення насильства щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис. 20.04.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято заяву до розгляду, відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 18-19). Заявник та представник заявника - адвокат Зайцева О. О., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа та представник заінтересованої особи - адвокат Коротенко О. І., який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні заперечували щодо викладених обставин у заяві та проти задоволення заяви, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, оскільки [PERSON] завжди контролює свої дії, натомість [PERSON] перешкоджає йому бачитись з дітьми та взагалі хоче позбавити його батьківських прав. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що визнано учасниками процесу, а також підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 12.02.2016 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, та серії [NUMBER] , виданого 01.08.2018 Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 14, 15). З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2020 та 17.08.2020 Центром логопедії та психології проведено оцінку психологічного стану дитини, [PERSON] , [INFO] . Метою обстеження була оцінка загального емоційного стану дитини, його реакцій на внутрішні сімейні стосунки, на батька. В ході психологічного тестування виявлено, що в уявленні [PERSON] образ біологічного батька [PERSON] пов`язаний з тривогою та страхом. Асоціативно цей образ відповідає поняттям «загроза», «кривда», «страх». Зі слів [PERSON] з боку [PERSON] відносно нього та брата [PERSON] вчинялись факти фізичного насильства та насильства сексуального характеру. У зв`язку з можливістю психологічного травмування дітей зустрічі [PERSON] та [PERSON] з біологічним батьком [PERSON] категорично не рекомендовані психологом (а.с. 7, 8). З 26.08 до 28.08.2020 фахівцем Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова за участю спеціаліста Служби у справах дітей по Новобаварському району м. Харкова проведено оцінювання потреб сім`ї [PERSON] , соціальна картка № 417, за результатами якого зроблено висновок, що основний чинник, що спричиняє складні життєві обставини в родині - жорстоке поводження батька [PERSON] з синами, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Вказаний висновок є додатком 1 до Акту оцінки потреб сім`ї/особи № 586 від 26.08.2020. Однак вказаний акт суду заявником та його представником не надано, його зміст невідомо. 18 вересня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесено постанову у справі № 639/5611/20 (провадження № 3/639/1715/20), якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн (а.с. 10-12). Однак, дана постанова не набрала законної сили, справа наразі перебуває в Харківському апеляційному суді за апеляційною скаргою [PERSON] . У судовому засіданні представником заінтересованої особи надано копію висновку за результатами психологічного дослідження з використанням поліграфа від 16 січня 2021 року, відповідно до якого на замовлення телеканалу СТБ медіаконгломерат «StarLightMedia» 16 січня 2021 року проведено дослідження [PERSON] та зроблено висновки, що показання [PERSON] є достовірними стосовно того, що він не бив, не штовхав з силою, що призводило до падіння та ударів головою, не розбещував своїх синів [PERSON] та [PERSON] , а також не відчував сексуального потягу до них. Предметом доказування у даній справі є вчинення по відношенню до спільних дітей заявника та заінтересованої особи, [PERSON] та [PERSON] , домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (частина перша статті 350-3 ЦПК України). Згідно з пунктами 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства. Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наявна в матеріалах справи копія постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2020 про визнання винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та притягнення його до відповідальності не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, на який посилався заявник та її представник, з огляду на те, що постанова не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному суді, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Суд зазначає, що наразі вказана постанова суду не підтверджує факт вчинення [PERSON] насильства відносно синів заявника та заінтересованої особи, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Крім того, із наданих заявником результатів оцінки психологічного стану дитини, [PERSON] , [INFO] , та висновку оцінки потреб сім`ї не вбачається можливим встановити дійсність завдання тілесних ушкоджень дітям, [PERSON] та [PERSON] , вчинення відносно них насильства сексуального характеру. Результати оцінки психологом психологічного стану дитини, [PERSON] , ґрунтується на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороною - заявником [PERSON] ; психолог особисто не спілкувалася з батьком дитини. Тобто, надані заявником докази не містять достатньої інформації, що зацікавлена особа [PERSON] дійсно вчинив домашнє насильство та є беззаперечним кривдником. Оцінивши усі докази у сукупності суд встановив, що сам факт постійного звернення заявника до різних органів, з підстав вчинення до її дітей, [PERSON] та [PERSON] , домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та зацікавленою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до їхніх з заявником дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявник не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису, в зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed