Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до САДІВНИЧОГО ТОВАРИСТВА «БАЗИС» про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 1989 року вона була членом САДІВНИЧОГО ТОВАРИСТВА «БАЗИС» (надалі ? СТ «БАЗИС»). Згідно з розпорядженням Вільнянської райдержадміністрації № 331 від 27.06.2003 р. позивачеві був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для ведення садівництва. 13.09.2015 р. загальними зборами СТ «БАЗИС» було прийнято рішення вважати дії [PERSON] такими, що завдали матеріальні збитки та виключити [PERSON] з членів СТ «БАЗИС». З вказаними рішеннями позивач не згодна, посилаючись на відсутність з її боку факту заподіяння матеріальної шкоди відповідачеві, відсутність фактичних та правових підстав для виключення її з членів СТ «БАЗИС», відсутність 13.09.2015 р. кворуму на загальних зборах СТ «БАЗИС». З наведених підстав позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів СТ «БАЗИС» від 13.09.2015 р., викладене у протоколі № 37 в частині затвердження, що її дії нанесли матеріальні витрати товариству та в частині її виключення з членів СТ «БАЗИС», зобовязати відповідача поновити її в членах СТ «БАЗИС» з поверненням всіх прав та обовязків члена товариства, зобовязати відповідача поновити водопостачання та електропостачання на належну їй земельну ділянку № 9. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник позивача під час розгляду справи підтримала заявлені позивачем вимоги, в обґрунтування яких зазначила, що протокол загальних зборів СТ «БАЗИС» від 13.09.2015\~р. не містить конкретизації порушень, що ставляться у вину позивачеві. Крім того, [PERSON] про конкретні факти порушень не було попереджено, не надано строку для їх усунення. Заборгованості щодо сплати членських та цільових внесків позивач не має. Підстави для її виключення з членів садівничого товариства суперечать вимогам Закону України «Про кооперацію». Порушення, на які вказує відповідач за 2012-2013 роках вже були предметом судового розгляду. Стосовно порядку проведення зборів, представник зазначила, що довіреності на право голосу, видані окремими членами товариства в силу ст.\~245 ЦК України, є нікчемними, а деякі члени товариства взагалі не брали участь у проведені зборів. Представники відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення, зі змісту яких вбачається, що листом від 14.03.2015 р. [PERSON] була повідомлена про порушення статуту СТ «БАЗИС» в частині несплати членських та цільових внесків, не встановлення засобів обліку електроенергії відповідно до рішень правління, а також про самовільний захват прилеглої території. Згідно протоколу проведення загальних зборів СТ «БАЗИС» № 37 від 13.09.2015 р. на зборах були присутні 49 членів товариства особисто та 10 осіб через представників, тобто збори відбулись за наявністю кворуму. Про проведення зборів члени товариства були повідомлені шляхом завчасного розміщення оголошення на дошці оголошень та інших місцях на території товариства. У звязку із зазначеними та іншими порушеннями, загальними зборами 13.09.2015 р. було прийнято рішення про виключення [PERSON] із членів СТ «БАЗИС». З наведених підстав просили у задоволенні позову відмовити повністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона як член СТ «БАЗИС» була присутня на загальних зборах 13.09.2015 р. Про їх проведення вона дізналась з оголошень, які були розміщені на території товариства. З порядком денним вона також була ознайомлена. Вона особисто голосувала проти виключення позивача з членів товариства. [PERSON] надавали слово. Загалом були присутні у той день на зборах десь 31 член товариства. Може когось, хто нещодавно придбав земельну ділянку, вона не знає. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] точно не було на зборах. [PERSON] дуже хворий, тому не міг видати довіреність на право голосу. Наприкінці листопада 2015\~р. [PERSON] одноособово провадила заміри земельних ділянок. Строки заміни приладів обліку електроенергії та водопостачання на електронні правлінням товариства не встановлювались, кожен член товариства був зацікавлений у цьому особисто. Біля ділянки позивача автомобіль може проїхати безперешкодно. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є членом СТ «БАЗИС». На загальних зборах 13.09.2015 р. вона була присутня, про їх проведення дізналась від інших членів. Загалом присутніх було близько 37 осіб, але серед них були і не члени товариства. Членів товариства було десь 30-32 особи. [PERSON], [PERSON], [PERSON] точне не було на цих зборах. Тиші на порядку на зборах не було, всі переміщались хаотично. Заміри земельних ділянок провадились за допомогою рулетки у жовтні-листопаді 2015 р. [PERSON] та [PERSON] Біля земельної ділянки позивача достатньо місця для проїзду двох автомобілів. Свідок [PERSON] під час розгляду справи пояснила, що коли вона була головою правління з 1995 р. по 2010 р., то вона отримала у Обленерго технічні умови, уклала безстроковий договір з іншим садовим товариством на постачання електроенергії до СТ «БАЗИС». Ці документи вона після складання повноважень передала наступному голові товариства. [PERSON] не допускала [PERSON] до приладів обліку, оскільки він перебував у стані алкогольного спяніння. Заміри земельних ділянок провадились у 2015\~р. Строки встановлення членами товариства приладів обліку електро- та водопостачання не встановлювались. Біля ділянки позивача два автомобілі можуть проїхати безперешкодно. Вона була присутня на загальних зборах членів товариства 13.09.2015 р. Може зазначити, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на цих зборах не було. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з 2008 р. є членом СТ «БАЗИС». На зборах членів товариства 13.09.2015 р. вона перевіряла явку учасників, всі присутні ставили підписи у списку. У звязку із тим, що вона робила інвентаризацію земельних ділянок, прізвища всіх членів товариства вона знає. Вона також займалась оформленням довіреностей на право голосу, вони відповідали волевиявленню осіб від імені яких були видані. Збори відбувались неорганізовано, було шумно. [PERSON] робив доповідь про порушення з боку позивача. Їй надавали слово, але вона нічого не пояснила. [PERSON] не виконала рішення правління про перенесення засобів обліку за межі ділянки. Членські внески за 2013-2014 роки позивач сплатила у 2015 р. Станом на 01.09.2015 р. заборгованості у позивача щодо членських внесків не було. Також [PERSON] самочинно зірвала пломбу на воду та здійснювала полив своєї ділянки. У 2015\~р. свідок у складі комісії провадила заміри земельних ділянок за допомогою рулетки. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що був присутній на зборах членів СТ «БАЗИС» 13.09.2015 р., дізнався про їх проведення через оголошення. Всього були присутніми 58-60 осіб. Порядок денний включав звіт голови та виключення [PERSON] з членів товариства. Голосували шляхом підняття рук, «за» проголосувало більше 50 осіб. Зазначали про порушення з боку позивача не проведення заміни приладів обліку електро- та водопостачання, не допуск представників товариства до вказаних лічильників, мала заборгованість з членських внесків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт видачі нею довіреності на право голосу від її імені на зборах членів товариства 13.09.2015 р. Свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що не брали участі у зборах членів СТ «БАЗИС» 13.09.2015 р. та довіреностей на право голосу від їх імені нікому не надавали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні казав про те, що не брав участі у голосуванні з приводу виключення [PERSON] з членів СТ «БАЗИС» 13.09.2015 р. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, свідків, дослідивши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 1989 року була членом Садівничого товариства «БАЗИС» (а.с. 19-21, 221-226). СТ «БАЗИС» відповідно до відомостей з ЄДРПОУ є юридичною особою, зареєстрованою за кодом 25485659 та організаційно-правовою формою обслуговуючий кооператив (а.с.65-66), діє на підставі статуту (а.с.67-74). Відповідно до розпорядження Вільнянської райдержадміністрації № 331 від 27.06.2003 р. позивачеві був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва (а.с.18). Вказана земельна ділянка розташована на території СТ «БАЗИС». Під час розгляду справи встановлено, що правовідносини щодо членства позивача у СТ «БАЗИС» вже були предметом судового розгляду. Так, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2013 р. було визнано незаконним рішення загальних зборів СТ «БАЗИС» від 14.07.2012 р. про виключення [PERSON] з членів товариства, поновлено [PERSON] в членах СТ\~«БАЗИС» з поверненням їй всіх прав та обовязків членів товариства, стягнуто на користь позивача судові витрати (а.с. 26). Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2015 р. у справі за позовом [PERSON] до СТ «БАЗИС» про визнання недійсним протоколу правління, поновлення водо- та електропостачання затверджено мирову угоду, за якою [PERSON] зобовязалась надати безперешкодний доступ до належної їй земельної ділянки та 15\~м. алюмінієвого кабелю, а СТ «БАЗИС» поновити їй водо- та електропостачання вказаної земельної ділянки (а.с. 25). Постановою Заводського ВДВС Запорізького МУЮ від 13.08.2015 р. закінчено виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 23.07.2015 р. на виконання вищезазначеної ухвали суду про затвердження мирової угоди (а.с. 28). Рішенням загальних зборів 13.09.2015 р., викладеним у протоколі № 37, зокрема, пунктом 1 вирішено вважати, що діями [PERSON] спричинені матеріальні витрати, пунктом 2 [PERSON] виключена з членів товариства (а.с.76-83). З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.\~1 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до п. 4.3 Статуту СТ «БАЗИС» загальні збори правомірні за наявністю на них більше половини членів товариства. Доводи позивача про порушення порядку прийняття рішення загальними зборами СТ «БАЗИС» 13.09.2015 р. через відсутність кворуму суд не може взяти до уваги, оскільки вказана обставина позивачем не доведена, спростовується змістом протоколу загальних зборів СТ\~«БАЗИС» № 37 від 13.09.2015 р. та показами допитаних у судовому засіданні свідків. Зокрема, відповідно до наданого відповідачем списку учасників СТ «БАЗИС» на 2015\~р., їх чисельність складає 88 осіб (а.с.168-172). На зборах 13.09.2015 р. були присутні особисто 49 осіб (а.с.89-90), тобто, більше половини членів СТ «БАЗИС». Під час розгляду справи лише [PERSON] та [PERSON] спростували доводи відповідача про їх участь у голосуванні на загальних зборах СТ «БАЗИС» 13.09.2015\~р. [PERSON] заперечив факт видачі від його імені довіреності на право голосу від його імені на зборах СТ «БАЗИС» 13.09.2015 р. Отже, загальні збори СТ «БАЗИС» відбулися 13.09.2015 р. за наявністю необхідного кворуму. Стосовно визнання незаконним та скасування рішення, викладеного у п. 1 протоколу № 37 від 13.09.2015 р. загальних зборів про те, що діями [PERSON] спричинені матеріальні витрати СТ «БАЗИС» суд зазначає наступне. Пункт 1 вказаного рішення, з яким не погоджується позивач, містить викладення на трьох аркушах протоколу власної субєктивної думки голови правління СТ «БАЗИС» щодо його особистого ставлення до дій позивача з переліком суперечок між [PERSON] та СТ «БАЗИС», що відбувалися раніше протягом декількох років. Вказана думка підтримана більшістю членів товариства, які брали участь у голосуванні. Згідно зі ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. При розгляді справи позивачем не зазначено, що рішення загальних зборів СТ «БАЗИС», викладене у п. 1 протоколу № 37 від 13.09.2015 р., порушує цивільне право чи інтерес позивача щодо будь-яких обєктів цивільних прав, визначених законом. Адже, вказане рішення, викладене у п. 1 протоколу зборів, жодних конкретних обовязків на позивача не покладає, будь-яких певних правових наслідків для позивача не містить, оскільки примусове стягнення майнової шкоди або збитків здійснюється у судовому порядку. Рішення загальних зборів садівничого товариства не може бути підставою для такого стягнення. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивачем не доведено порушення її права чи інтересу, в цій частині позовних вимог відсутній предмет судового захисту. Отже, у вказаній частині позов задоволенню не підлягає. Щодо визнання незаконним та скасування викладеного у п. 2 протоколу № 37 від 13.09.2015 р. рішення загальних зборів про виключення [PERSON] зі складу товариства, суд зазначає наступне. Посилання представника позивача на те, що перелік підстав припинення членства у кооперативі, викладений у ст. 13 Закону України «Про кооперацію», носить вичерпний характер, не беруться судом до уваги з таких підстав. По-перше, з системного аналізу статей 8 та 13 Закону України «Про кооперацію» вбачається, що поняття «припинення членства в кооперативі» та «виключення з членів кооперативу» не є тотожними. Так, ч. 1 ст. 13 вказаного Закону передбачено, що членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду. По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити, в тому числі, умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього. Отже, наявність у статуті СТ «БАЗИС» самостійних підстав для виключення його членів не суперечить вимогам закону. Водночас, досліджуючи безпосередні підстави виключення позивача із СТ «БАЗИС», судом встановлено, що у п. 2 протоколу загальних зборів № 37 від 13.09.2015 р. міститься посилання на п. 2.6, підпункти 2.6.1, 2.6.8, 2.6.9, 2.6.11, п. 2.7, підпункт 2.7.6 статуту СТ «БАЗИС». У п. 2.6 статуту СТ «БАЗИС» передбачені обовязки його членів, зокрема, додержуватися законодавства та статуту, виконувати рішення загальних зборів (п.2.6.1), берегти майно товариства (п.2.6.8), додержуватися правил внутрішнього розпорядку, не порушувати права інших його членів (п. 2.6.9). Підпунктом 2.7.6 статуту СТ «БАЗИС» встановлено, що член садового товариства може бути виключений із товариства у випадку самовільного захвату земельної ділянки або прилеглих територій, що належать до загального користування. З пояснень представника відповідача випливає, що вищезазначені положення статуту СТ «БАЗИС» застосовані до позивача через допущені нею порушення, а саме: не встановлення засобів обліку електроенергії згідно з рішеннями правління за межами земельної ділянки та самовільний захват прилеглої території. Щодо наявності підстав для виключення [PERSON] зі складу членів СТ «БАЗИС» суд встановив, що станом на час прийняття спірного рішення загальних зборів 13.09.2015 р. у позивача була відсутня заборгованість зі сплати членських та цільових внесків (а.с. 201), що сторонами не заперечується. Відповідно до змісту протоколу загальних зборів від 13.09.2015\~р. заборгованість за сплати внесків не була зазначена в якості підстави для виключення позивача з товариства. Щодо порушень підпункту 2.6.1 статуту СТ «БАЗИС», стороною відповідача повідомлено, що вказане порушення повязано з невиконанням позивачем вимог щодо встановлення лічильника електроенергії з винесенням його за межі наданої земельної ділянки. Проте, відповідачем не надано суду жодних належних доказів встановлення та розташування лічильника електроенергії для її постачання на ділянку позивача, в тому числі, не надано актів уповноважених органів, що здійснюють державний нагляд (контроль) в електроенергетиці. Крім того, вимоги про встановлення лічильника електроенергії з винесенням його за межі земельної ділянки відповідач обґрунтовує рішеннями СТ «БАЗИС», прийнятими у 2011-2013 роках, оскільки відповідач посилається на протоколи № 61 від 08.05.2011 р., №\~63 від 29.04.2012 р., № 10 від 07.09.2013 р. Водночас, сторонами не заперечується, що спори з цього приводу вже були предметом судового розгляду у справах між тими самими сторонами, на підтвердження чого надані копії відповідних судових рішень (а.с. 25-26). В тому числі, ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2015 р. у справі за позовом [PERSON] до СТ «БАЗИС» про визнання недійсним протоколу правління, поновлення водо- та електропостачання затверджено мирову угоду, за якою СТ «БАЗИС» поновлює водо- та електропостачання вказаної земельної ділянки. Тому суд приймає доводи сторони позивача про те, що станом на 01.04.2015 р. між сторонами був врегульований спір щодо електропостачання земельної ділянки [PERSON] За таких обставин, на час прийняття спірного рішення 13.09.2015 р. відповідач не мав посилатися на ті ж самі порушення рішень СТ «БАЗИС», прийнятих у 2011-2013 роках, як на підставу виключення [PERSON] з членів товариства. Щодо порушення позивачем підпункту 2.7.6 статуту СТ «БАЗИС», за яким член садового товариства може бути виключений із товариства у випадку самовільного захвату земельної ділянки або прилеглих територій, суд зауважує, що на підтвердження вказаного порушення відповідачем наданий акт від 01.09.2015 р., у якому відображене проведення обміру земельних ділянок (а.с. 133-136). Але, вказаний акт не містить відомостей про те, з використанням яких інструментів чи обладнання здійснений обмір, про наявність відповідної кваліфікації осіб, які здійснювали заміри, посилань на межові знаки чи інші способи визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), залучення представника Держгеокадастру чи іншого субєкта публічного права у земельних відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому суд враховує, що позивач є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право приватної власності. За таких обставин наданий відповідачем акт довільної форми не може вважатися допустимим доказом користування землею за межами переданої у власність [PERSON] земельної ділянки, оскільки такий акт складений не уповноваженими особами без дотримання гл. 32 Земельного кодексу та вимог Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Досліджуючи дотримання процедури виключення позивача зі складу членів СТ\~«БАЗИС» суд зазначає, що підпунктом 2.6.11 статуту СТ «БАЗИС» передбачено: у разі невиконання членом товариства вимог статуту, рішень правління або загальних зборів, він попереджається правлінням в письмовій формі про необхідність усунення порушень в місячний термін. В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити ділянку від електромережі та технічної води до усунення порушень, на що дається додатково місячний термін. Якщо порушення і в цей термін не буде усунуто, то питання виноситься на загальні збори для прийняття остаточного рішення аж до виключення порушника із членів товариства. Таким чином, зі змісту підпункту 2.6.11 статуту СТ «БАЗИС» вбачається, що на усунення порушень члену товариства надається два місяці, після чого може бути ініційоване питання про його виключення з товариства. Вимоги про усунення порушень були викладені в адресованому позивачеві листі голови СТ «БАЗИС» № 8 від 14.03.2015 р. (а.с. 123). При розгляді справи судом встановлено, що вказаний лист був повернутий поштою за закінченням терміну зберігання (а.с. 124). За наданими відповідачем відомостями лист голови СТ «БАЗИС» № 8 від 14.03.2015\~р. вручений [PERSON] особисто 07.08.2015 р., про що складений відповідний акт (а.с. 126). За твердженням позивача 07.09.2015 р. було припинено водопостачання на належну їй ділянку. Отже, за вказаних обставин та відповідно до підпункту 2.6.11 статуту СТ «БАЗИС», питання про виключення [PERSON] за складу членів СТ «БАЗИС» не повинно було розглядатися до 07.10.2015 р., тобто раніше, ніж через два місяці після повідомлення про необхідність усунення порушень. Таким чином, оскаржене рішення загальних зборів СТ\~«БАЗИС» від 13.09.2015 р. в частині виключення [PERSON] зі складу членів товариства, прийнято з порушенням встановленого статутом товариства порядку, а саме ? недотриманням строку розгляду питання про виключення з членів товариства після попередження про усунення певних порушень. З наведених підстав, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів порушень статуту СТ «БАЗИС» з боку [PERSON], а також порушення відповідачем порядку вирішення питання про виключення позивача з членів садівничого товариства, заявлені позовні вимоги в частині поновлення [PERSON] в членах СТ «БАЗИС» підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що членство в садівничому товаристві передбачає наявність всіх прав та обовязків, визначених статутом, оскільки статут СТ «БАЗИС» не містить умов обмеження окремих прав чи обовязків своїх членів. Тому, викладена у позовній заяві вимога повернення позивачеві всіх прав та обовязків членів товариства є надмірною, враховуючи мету судового захисту порушеного права. Решта позовних вимог щодо зобовязання відповідача поновити електро- та водопостачання на земельну ділянку № 9, яка належить позивачеві, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи сторонами взагалі не наведені правові підстави користування електроенергією як садівничим товариством, так і його членами. З цього приводу суд зауважує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 р. №\~575/97-ВР відносини, повязані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. N 1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Таким чином, за відсутністю укладеного договору на постачання електричної енергії, вимоги про зобовязання підключення електроенергії є безпідставними. При цьому, позивач не довела належними та допустимими доказами того факту, що вона зверталася до відповідача з пропозицією укласти договір щодо постачання електричної енергії. Також, згідно з визначенням термінів у статті 1 Закону України «Про електроенергетику» постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору; споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Відповідно до статті 13 Закону України «Про електроенергетику» діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, здійснення функцій гарантованого покупця, здійснення функцій системного оператора, здійснення функцій оператора ринку здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії, яка видається національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. За приписами п. 2 Правил користування електричною енергією для населення, енергопостачальник - учасник оптового ринку електричної енергії України, що купує електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам. Отже, враховуючи вказані норми, СТ «БАЗИС» не є постачальником електроенергії в розумінні Закону України «Про електроенергетику». Таким чином, на нього не може бути покладений обовязок постачання електроенергії та, відповідно, обовязок підключення інших споживачів до власної електромережі, якщо він має таку мережу. Крім того, позивач просить зобовязати підключити до електричної мережі належний їй обєкт, який збудований на наданій у власність земельній ділянці. Проте, позивачем не надано належних доказів набуття нею права власності на новостворене майно на земельній ділянці відповідно до ст. 311 ЦК України. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж; вибір постачальника електричної енергії. Пунктом 2 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що об'єкт споживача ? житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування; технічні умови ? документ, що видається споживачу енергопостачальником і містить перелік технічних вимог, які необхідно виконати для приєднання електроустановок нового споживача до електромережі, реконструкції діючих електроустановок споживача або зміни категорії надійності електропостачання споживача. Таким чином, за відсутністю зареєстрованого права власності на обєкт нерухомого майна та відсутністю технічних умов, які містять перелік технічних вимог, які необхідно виконати для приєднання електроустановок до електромережі, вимоги про таке приєднання прямо суперечать діючим нормам законодавства про електроенергетику. Також суд зауважує, що згідно з нормами ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач (власник мереж, які використовуються для передачі електричної енергії іншим субєктам господарювання, населенню) зобовязаний укласти з електропередавальною організацією, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, договір про спільне використання технологічних електричних мереж. З урахуванням викладеного, позивач не довела наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки підключення її обєкту до електромережі відповідача можливе лише за згодою останнього, за умов реєстрації права власності на споруджений обєкт, розробки та виконання технічних умов, укладення відповідного договору та дотримання інших вимог законодавства про електроенергетику. У разі відмови відповідача від підключення до належної йому мережі позивач не позбавлена права звернутися у встановленому порядку за розробкою технічних умов та підключення на умовах договору до електромережі енергопостачальника, який здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території. Тому у зазначеній частині позовних вимог суд також відмовляє. Також не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] щодо поновлення водопостачання на належну їй земельну ділянку. Частиною 1 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Щодо користування водою для поливу земель відповідачем наданий договір № 12 від 14.04.2015 р., укладений з Вільнянським міжрайонним управлінням водного господарства (а.с. 189-190). За умовами вказаного договору здійснюється подача води для поливу земель замовнику - СТ «БАЗИС», без визначення умов її подальшого використання. Сторонами у цій справі не надано відомостей, що між ними укладався будь-який договір, за яким відповідач зобовязаний подавати воду на земельну ділянку, належну позивачеві. Статут СТ «БАЗИС» також не містить жодного положення щодо обовязку товариства постачати воду на земельні ділянки членів товариства. Таким чином, станом на час розгляду справи судом не встановлена, а сторонами не доведена наявність зобовязання у СТ «БАЗИС» постачати воду для поливу членам товариства. За відсутності у відповідача юридичного обовязку постачання води іншим абонентам, у позивача відсутнє субєктивне право вимагати такого постачання, через що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вказані висновки суду про договірний характер відносин з водопостачання та електропостачання не суперечать сутності кооперативних відносин, відповідно до якої метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю (ст.\~3 Закону України «Про кооперацію»). А відповідно до ст. 4 вказаного Закону кооперація базується, в тому числі, на принципах добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги, що судове рішення постановлено на користь позивача щодо половини заявлених позовних вимог: з трьох заявлених позовних вимог частково задоволено пункт 1 та у повному обсязі пункт 2, витрати по сплаті судового збору повинні бути відшкодовані відповідачем на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 243,60\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial