Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у виді житлового будинку по [ADDRESS], що належить йому: 4/9 частини - на підставі свідоцтва про право на спадщину та 1/9 частина, відповідно до рішення Чугуївського народного суду Харківської області від 27 вересня 1976 року. Крім того, у 1977 році [PERSON] - сестра покійного чоловіка продала йому свої 4/9 частини вказаного будинку, які їй належали на підставі вищезазначеного рішення суду, про що свідчить договір купівлі-продажу від 10 грудня 1977 року, який, відповідно до вимог ст. 277 ЦК УРСР, не був зареєстрований в Чугуївському міжміському бюро інвентаризації, і до теперішнього часу вказана частка житлового будинку значиться зареєстрованою за [PERSON], що унеможливлює оформити право власності на спадкове майно. Спадкоємцями майна, крім неї є її діти - син та донька померлого: [PERSON] та [PERSON], відповідачі у справі, які на момент смерті свого батька також проживали у спірному будинку. З зазначених підстав [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. У судове засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідачі та третя особа проти позову не заперечували. Згідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 07 січня 1962 року бюро запису актів громадянського стану Чугуївського райвиконкому Харківській області, актовий запис № 10 (а.с.7). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], виданим 25 лютого 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чугуївського міськвиконкому Харківській області, актовий запис № 87 (а.с.26). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS], що належить [PERSON]: 4/9 частини - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 01 липня 1989 року Чугуївської державної нотаріальної конторою за реєстровим номером 2-1414, 1/9 частина, відповідно до рішення Чугуївського народного суду Харківської області від 27 вересня 1976 року; 4/9 частини, згідно договору купівлі-продажу від 10 грудня 1977 року, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Гордієнко Г.К. за реєстровим номером 5078, який в Чугуївському міжміському бюро інвентаризації не зареєстрований, про що свідчать відповідні довідки та технічна документація на будинок (а.с.10-25). Відповідно до вимог статті 1220 Цивільного Кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою. Згідно статті 1221 Цивільного Кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Таким чином, відповідно до наведених норм, часом відкриття спадщини є 21 лютого 1998 року, а місцем відкриття спадщини - м. Чугуїв, Харківської області. На підставі вимог статті 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не склав заповіт, щодо вирішення долі вище вказаного майна, тому спадкування здійснюється за законом. У відповідності до статті 1223 Цивільного Кодексу України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), та статтею 1218 Цивільного кодексу України, де зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із наданої до суду 03 квітня 2014 року інформації від Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], в термін, передбачений ст.ст. 529, 531 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року і заключних та перехідних положень до Цивільного кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 року (шість місяців), спадкоємці померлої з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим що відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України, постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкова справа не заводилась. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.49). У відповідності до пункту 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо його право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. Відповідачами заперечень до позову не надано. З зазначених правових підстав, суд вважає, що за [PERSON] повинно бути визнане право власності на житловий будинок № 35, розташований по вулиці Жовтневої Революції в місті Чугуєві Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved