Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади села Гологори в особі Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 2,1898 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1.7616 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0.4282 га, кадастровий номер [NUMBER], які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області і які належали спадкодавцю [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 02.04.2004 року Золочівською РДА на підставі розпорядження голови Золочівської РДА № 18 від 28.01.2004 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 01:04:452:03204 та на земельну ділянку площею 0,6502 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0.2723 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0.3779 га, кадастровий номер [NUMBER], які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області і які належали спадкодавцю [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 02.04.2004 року Золочівською РДА на підставі розпорядження голови Золочівської РДА № 18 від 28.01.2004 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 01:04:452:03203. Позовні вимоги підтверджує тим, що [INFO] померла [PERSON], мати позивача. [INFO] помер [PERSON], батько позивача. Позивач вказує, що вона фактично прийняла спадщину вступивши у володіння та управління спадковим майном після смерті спадкодавців, та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернулася до Золочівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус не може вчинити нотаріальні дії, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акту про право приватної власності на землю, від так державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії та рекомендував звернутися з позовом до суду. В підготовче засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач територіальна громада села Гологори в особі Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з'явилася, подала лист, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], у віці 71 рік. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], у віці 75 років. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідно до довідок виданих виконкомом Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області № 1035 від 23.10.2017 року та № 838 від 22.08.2018 року, заповіт від імені [PERSON] та [PERSON] у Гологірській сільській раді Золочівського району Львівської області не посвідчувався. Заборон та арештів на земельні ділянки площею 2,1898 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області, власником якої є [PERSON], а також на земельну ділянку площею 0,6502 га, власником якої є [PERSON], немає. Спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] фактично прийняла їх донька [PERSON], яка проживала однією сімєю із своїми батьками до дня їх смерті. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON], на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 16 лютого 2004 року № 50, є власником земельної ділянки площею 2,1898 га, що знаходиться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається з земельної ділянки № 1 площею 1,7616 га, кадастровий номер [NUMBER], земельної ділянки № 2 площею 0,4282 га, кадастровий номер [NUMBER]. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON], на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 16 лютого 2004 року № 50, є власником земельної ділянки площею 0,6502 га, що знаходиться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається з земельної ділянки № 1 площею 0,2723 га, кадастровий номер [NUMBER], земельної ділянки № 2 площею 0,3779 га, кадастровий номер [NUMBER]. Як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53583530 від 06.10.2018 року, інформація щодо спадкової справи після смерті [PERSON], який помер [INFO], відсутня. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 53583527 від 06.10.2018 року, інформація щодо спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відсутня. Вказане свідчить, що ніхто із спадкоємців не звертався, у встановлений законом строк, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Згідно ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що представник відповідача позов визнав, заявивши про це у своїй заяві, поданій на адресу суду до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що позивач має право на спадкування майна померлих батька та матері [PERSON] та [PERSON] за законом, спадщину фактично прийняла, за відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, що є перешкодою для реалізації нею свого спадкового права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є доведеними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved