Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому уточнивши позовні вимоги просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь 17\~983,27 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, в сумі 34\~654,95 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 05.10.1998 року перебувала у трудових відносинах з ДП «ЛТЗ «ЛОРТА», проте починаючи з квітня 2018 року їй не виплачувалася заробітна плата, у зв'язку з чим 21.08.2018 року змушена була звільнитися з роботи за власним бажанням. При цьому, при звільненні з нею не було проведено розрахунку. Відповідно до довідки невиплачена їй заробітна плата становить 17983,27 грн. Добровільно погасити заборгованість відповідач відмовляється, мотивуючи відсутністю коштів, тому звернулася з даним позовом до суду. Крім того, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, який на 12.04.2019 року становить 34\~654,95 грн. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 27.03.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони (а.с. 13). У судовому засіданні представник позивача позов за уточненими вимогами підтримала, пояснення надала аналогічні викладениму позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що дійсно при звільненні, із [PERSON] не було проведено розрахунку. Долучив довідку №148 від 08.04.2019 року, з якої вбачаться, що заборгована заробітна плата перед позивачкою становить17\~983, 27 грн., середньоденна заробітна плата - 210,03 грн., без урахування податків податків та зборів, а середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати становить на 12.04.2019 року за 163 робочих днів - 34 234 грн. 89 коп. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийнята на роботу у ДК «ЛОРТА» 25.10.1997 року та 21.08.2018 року звільнена за власним бажанням, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 8-9). Також встановлено, що при звільненні з позивачем не було здійснено розрахунку. Так, з довідки №109 вбачається, що заборгована заробітна плата [PERSON] становить 17983,27 грн. (а.с. 10). Згідно із\~ст.\~2\~КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частинами 1, 7 ст.\~43\~Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України\~«Про оплату праці»\~від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття\~заробітна плата. Частиною першої ст.\~47\~КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. А відповідно до ч.1 ст. 116 КУпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Також з довідки №148 від 08.04.2019 року, поданій представником відповідача вбачається, що заборгована зарплата [PERSON] становить 17\~983,27 грн. Крім того, представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі [PERSON], тому така підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив із наступного. Відповідно до ст.117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із роз'яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233Кодексу\~законівпро працюУкраїни у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. Із довідки №148 від 08.04.2019 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 210,03 грн., без урахування податків та зборів, а середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати станом на 12.04.2019 року за 163 робочих днів становить 34 234 грн. 89 коп. Даний розрахунок проведений у відповідності до зазначеного Порядку і такий приймається судом. Проведений позивачем розрахунок до уваги не приймається, оскільки у такому невірно розраховано кількість робочих днів, а саме: середньоденна заробітна плата помножена на 165 робочих днів, замість вірних 163. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем та при звільненні з нею не було здійснено розрахунку, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 17983,27 грн. заборгованості по заробітній платі та 34234,89 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial