Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сила росту», в якому зазначила, що відповідно до Державного акту від 16 вересня 2008 року серії ЯЕ №929490 набула права власності на земельну ділянку площею 12,61 га, розташовану в межах території Казанківської селищної ради Миколаївської області, яка до 2011 року перебувала в оренді ТОВ «Сила росту». У червні 2014 року дізналась, що реєстраційною службою Казанківського районного управління юстиції 14.05.2014 року було проведено державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного 23.03.2010 року між нею та ТОВ «Сила росту». Посилаючись на те, що договір оренди письмово не укладала, договір не містить істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», просила визнати спірний договір оренди землі від 23.03.2010 року недійсним та стягнути з відповідача судові витрати У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні від 23.07.2015 року заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Сила росту» та власником земельної ділянки [PERSON] 23.03.2010 року був укладений договір оренди належної останній земельної ділянки площею 12,61 га строком на 10 років, державна реєстрація якого була проведена реєстраційною службою Казанківського районного управління юстиції 14.05.2014 року, умови договору підприємством виконуються в повній мірі, тому просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч. 2\~ст.792 відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Матеріалами справи встановлено, що громадянка [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929490 від 16.09.2008 року, є власником земельної ділянки площею 12,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Казанківської селищної ради Миколаївської області. Згідно договору оренди землі від 23.03.2010 року, власник земельної ділянки [PERSON] передала її в оренду ТОВ «Сила росту» строком на 10 років. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2013 року зобовязано відділ Держземагенства в Казанківському районі Миколаївської області провести державну реєстрацію договору оренди землі, підписаний з товариством з обмеженою відповідальністю «Сила росту» та громадянкою [PERSON] Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.09.2013 року замінено сторону виконавчого провадження відділ Держземагенства в Казанківському районі Миколаївської області на реєстраційну службу Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області. 14.05.2014 року реєстраційною службою Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області проведено державну реєстрацію права оренди за договором оренди землі від 23.03.2010 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сила росту». Як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 16.10.2015 року №238/239-15, підпис виконаний від імені [PERSON], який розташований в графі «Орендодавець» в оригіналі договору оренди землі без номеру, укладеного 23.03.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Сила росту», в особі [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2\~ст.207 ЦК України). Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Отже, підпис від імені [PERSON] на спірному договорі вчинено іншою особою без дотримання положень ст.207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей\~244, 245 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання спірного договору, текст договору було підписано від імені [PERSON] сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою\~ст.15 Закону України «Про оренду землі» для визнання спірного договору недійсним. При вчиненні спірного правочину волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON], як учасника правочину, не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що вказує на недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.3 ст.203 ЦК України. \~\~\~Таким чином, законні права позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, передбачені ч. 1 ст.319 ЦК України, були порушені і потребують захисту згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України, тому суд задовольняє вимоги позивача про визнання спірного договору оренди землі недійсним. \~\~\~Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] суд стягує понесені останньою та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 3192 грн. 72 коп. (243 грн. 60 коп. - судовий збір та 2949 грн. 12 коп.- оплата витрат повязаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи).

Outcome: approved