Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КС «Злагода» про захист прав споживача, розірвання договорів вкладу та стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивувала тим, що 02 жовтня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] строком до 02 жовтня 2019 року. Згідно цього договору нею були внесені кошти у сумі 50 000,00 грн згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 02 жовтня 2014 року. Окрім того, 09 жовтня 2014 року між нею та КС «Злагода» укладений ще один договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] д строком до 09 жовтня 2019 року. За цим договором нею були внесені кошти у сумі 149 000,00 грн за квитанцією до прибуткового касового ордеру від 09 жовтня 2014 року. Оскільки КС «Злагода» у даний час не функціонує, позивачка вирішила достроково розірвати укладені договори та повернути суму вкладу, повідомивши про свої наміри відповідача шляхом направлення відповідного письмового повідомлення. Однак відповідач суму депозитного вкладу [PERSON] не повернув, порушивши таким чином свої зобов`язання за договором, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. За таких обставин позивачка просила достроково розірвати договори вкладу №8009д та №8061д, стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 209 000,00 грн (а. с. 1-6) . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі (а. с. 23). 10 жовтня 2019 року представником позивачки Сохацьким [PERSON] подана заява про зміну підстав позову, з викладом позовної заяви у новій редакції, а також залишення без розгляду позовних вимог в частині розірвання договорів. Позивачка, викладаючи обставини укладення депозитних договорів, зазначає, що строк дії обох цих договорів закінчився, однак кошти за її вимогою до цього часу не повернуті, тому просила стягнути з КС «Злагода» на її користь кошти у розмірі 199 000,00 грн відповідно до укладених нею договорів № 8009д та 8061д (а. с. 40-46). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2019 року прийнято до розгляду заяву від 10 жовтня 2019 року, позовну заяву [PERSON] до КС «Злагода» про розірвання договорів, стягнення суми вкладів в частині вимог про розірвання договорів залишено без розгляду (а. с. 53). Правом подання відзиву відповідач не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилася. Однак до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Спірні правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннях Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобов`язанням щодо наступного його повернення. Водночас ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків її членів. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що між відповідачем КС «Злагода» та позивачкою [PERSON] були укладені договори про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов яких відповідач прийняв у позивачки на депозитний рахунок грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності, а саме: договір №8009д від 02 жовтня 2014 року, відповідно до якого прийнято кошти в сумі 50000,00 грн зі сплатою 29,9 % річних строком до 02 жовтня 2019 року, та договір № 8061д від 09 жовтня 2019 року, відповідно до якого прийнято кошти в сумі 149 500,00 грн зі сплатою 29,9 % річних строком до 09 жовтня 2019 року ( а. с. 9-12, 14-15). Внесення позивачкою грошових коштів на депозитний рахунок, у виконання умов цих договорів, підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: від 02 жовтня 2014 року на суму 50 000,00 грн, від 09 жовтня 2014 року на суму 149 500,00 грн (а. с. 13, 16). Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув позивачці вклад. Питання стягнення із відповідача відсотків за вказаними договорами позивачкою не порушується. Вказана сума вкладу не повернута і на день розгляду справи. Доказів протилежного відповідач не надав. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, встановив, що права позивачки відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту. Разом із тим, визначаючись із розміром неповернутого відповідачем вкладу, слід зазначити, що загальна сума внесених вкладів становить 199 500,00 грн. Однак, зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає можливим стягнути визначену [PERSON] суму неповернутого вкладу у розмірі 199 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Зважаючи на задоволення позову та звільнення позивача від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1990,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved