Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. Свій позов мотивувала тим, що вона є співвласником будинку [ADDRESS] . Іншим співвласником будинку є відповідач по справі [PERSON] . Позивач вказує, що будинок облаштований входом через який можна потрапити в коридор та в її частину будинку. Однак відповідач зруйнувала вхідні двері в коридор та замурувала цеглою загальний вхід в коридор, тим самим позбавила [PERSON] можливості безперешкодно потрапити в будинок та також позбавила на нормальні умови перебування в своїй власній частині будинку. За вказаних обставин, вважаючи своє право власності порушеним, позивача звернулася до суду з цим позовом та просила зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, а саме Ѕ спільного коридору, шляхом демонтажу цегляної стіни, якою замуровано загальний вхід у загальний коридор будинку. Відповідач відзив на позов не надала. Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2019 року та від 16 вересня 2019 року (без винесення окремого процесуального документа) прийняті до розгляду докази, надані стороною відповідача, та витребувана інвентаризаційна справа на будинковолодіння [ADDRESS] . Клопотання сторони відповідача про призначення експертизи ухвалою суду від 16 вересня 2019 року ( без винесення окремого процесуального документу) залишене без розгляду. В судовому засіданні представник позивач адвокат Шибінський О.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Чуприна О.М. заперечували щодо задоволення позову, вказуючи, що сторони не мають помешкання в спільному користуванні. Зазначали, що рішенням суду від 23 червня 1980 року в натурі виділена Ѕ частки коридору попередньому власнику в якого відповідач придбала частину будинку. Вказували, що спільний коридор розділений на дві комори, які виходили на земельну ділянку відповідача та щоб унеможливити проникнення позивача на цю територію вона змушена встановити стіну, якою відмежувати комору позивача від її двору. Приміщення позивача втратило статус коридору та не відповідає технічним нормам. Також зазначали, що в [PERSON] є інший вхід в будинок та сторони приватизували кожен окремо свою частину земельної ділянки і спільної земельної ділянки не мають. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справ №8597 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права власності. Судом установлено, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 17 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №4-3888. Право власності зареєстроване 27 січня 2009 року КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в книзі 49, номер запису 1130. Попереднім власником цієї частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель був Шаргородський [PERSON] , якому ця частка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 11 серпня 1971 року за реєстровим №4-840, договору дарування від 29 березня 1972 року за реєстровим №4-345, договору дарування від 24 грудня 1991 року за реєстровим номером 3-1292, зареєстрованих КП ВМБТІ 01 грудня 2008 року, записаних у реєстрову книгу №49, запис 1130. Власником іншої частини - 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , є відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 06 вересня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., зареєстровано в реєстрі за №3236. Право власності зареєстроване 10 січня 2004 року КП «ВООБТІ» в книзі 84 за номер 1130. Відповідно до цього договору в постійне користування покупця відійшла Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, житловою площею 28,9 кв.м, яка складається: з кімнати 3-1, 1/2 коридору, 2/3 частини гаража Б з оглядовою ямою, льоху П, альтанки Д, вбиральні Е, кімнати 2-2, кухні 2-3, веранди 2-4, 2-5, 1/3 гаража Б. Попередніми власниками цієї частки були [PERSON] та [PERSON] , яким належали відповідно 13/50 та 6/25 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель на підставі договору дарування від 24 липня 2000 року та рішення народного суду Ленінського району м.Вінниці від 23 червня 1980 ( справа №2-1088-80). На момент придбання цієї частки відповідачем будинок облаштований трьома входами/виходами, в тому числі і через коридор, позначений на плані римською цифрою «І» площею 6,6 кв.м. Наявність договору між співвласниками будинку про порядок володіння та користування спільним майном судом не встановлена. Позивач та відповідач по справі фактично користуються приміщеннями, позначеними на технічному плані приміщеннями «№1» та «№2» відповідно. Спір між сторонами виник з приводу замурування (закладення) цього входу/виходу та є триваючим. Входи/виходи (двері) є конструктивним елементом будинку (п.2 Розділу ІІІ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127). За даними останньої технічної інвентаризації, наявного в матеріалах інвентаризаційної справи, станом на 03.08.2016 року, будинок також облаштований трьома входами/виходами: 1) в коридор, позначений на технічному плані римською цифрою « [NUMBER] », 2) у веранду, позначений на технічному плані римською цифрою «ІІ», 3) в тамбур, позначений на технічному плані римською цифрою «ІІІ» ці дані відображено на плані як конструктивні елементи будинку (двері). При цьому ці дані технічної інвентаризації містять інформацію про самовільне переобладнання, зокрема приміщення 2-4 площею 1,9 кв.м. Вказане приміщення сформоване за рахунок відділення частини приміщення з приміщення коридору площею 6,6 кв.м та використовується відповідачем по справі. Інша частина площею 4,0 кв.м (позначена на плані римською цифрою «І» - коридор) використовується позивачем по справі. Вказані обставини визнаються сторонами по справі. В судовому засіданні встановлено, що вхід/вихід в коридор, позначений на технічному плані римською цифрою «І», замурований відповідачем [PERSON] Вказана обставинам підтверджується матеріалами справи та визнається і відповідачем по справі. Як пояснила відповідач в судовому засіданні та виклала в своїх письмових запереченнях ця обставина була пов`язана із необхідністю унеможливити проникнення позивача на її земельну ділянку. Наразі суд зазначає, що вказане не може бути підставою для руйнування конструктивного елементу (замурування дверей) будинку, який є об`єктом права спільної часткової власності. Не може бути такою підставою і наявність у позивача ще одного входу в будинок. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Наразі судом не встановлено, шо позивач надавала свою згоду на знищення цього елементу. Щодо посилання відповідача, що будинок поділений в натурі, то вказане спростовується матеріалами справи. Сторони володіють частками в праві власності та таке право спільної часткової власності на будинок не припинене. Суд не бере до уваги посилання відповідача на рішення народного суду Ленінського району м.Вінниці від 23 червня 1980, зважаючи, що цим рішенням здійснений поділ між власниками Ѕ частки будинку подружжям [PERSON] та [PERSON] (власником якої в цілому на сьогодні є відповідач у справі) та не свідчить про такий поділ будинку між співвласниками всього будинку. Не містить цієї інформації і досліджені матеріали інвентаризаційної справи. При цьому, суд звертає увагу, що відповідачу в користування відійшла Ѕ частка коридору, однак в натурі ця частка не визначена ( документ який би свідчив про вказане відсутній), її межі (лінія розподілу та її розташування) не визначені. Суд критично відноситься до твердження відповідача, що замурування входу/виходу не порушує права позивача користуватися її частиною будинку та коридором, адже це приміщення облаштоване входом/виходом, він є елементом будинку, його складовою і особа має право на користування приміщенням саме з такою характеристикою, своєї згоди на його знищення не давала, а тому суд погоджується з твердженням позивача, що її право є порушеним. Посилання відповідача на ДБН В.2.2-15 «Житлові будинки. Основні положення», який чинний з 01.01.2006 року, Інструкцію з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджену наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127 та не відповідність цього приміщення технічним ознакам як «коридору», то суд зауважує, що будинок побудований в 1934 році та жодний із цих нормативно-правових актів не регулював його визначення на той час, а вказане приміщення інвентаризоване як «коридор». При цьому суд зазначає, що дані технічної інвентаризації містять відмітку про самочинне перепланування цього приміщення (встановлення перегородки) та відповідно утворення двох приміщень. Суд звертає увагу на зміни в законодавстві щодо віднесення/не віднесення таких облаштування до самочинних, однак відмічає, що в даному випадку ця обставина не припиняє частку співвласників в майні та не може бути підставою для замурування входу/виходу. Відповідно до ст. 319, 346 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правова природа права власності згідно ст. 317 ЦК України полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Отже, право користування майном є складовою права власності. Дані ознаки змісту права власності є нерозривними і взаємопов`язаними. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатись своїм майном. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (частину будинку), користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, в тому числі продавати та укладати не заборонені законом угоди. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів судом є способи визначені ст.16 ЦК України, зокрема, припинення дії, яке порушує право. З\~огляду на\~викладене,\~позов підлягає\~задоволенню та\~слід зобов`язати\~відповідача усунути [PERSON] перешкоди в користуванні майном шляхом демонтажу цегляної стіни, якою замурований вхід-вихід в коридор будинку [ADDRESS] , позначений на технічному плані римською цифрою «І». Разом з\~тим,\~суд відмічає,\~що відновлення\~права позивача\~в даний\~спосіб не\~дає права\~останній порушувати\~право власності\~відповідача на\~її земельну\~ділянку. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦК України. Зважаючи, що позов задоволений з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн судового збору. Доказів понесення інших судових витрат сторона позивача не надала. Щодо витрат сторони відповідача на правничу допомогу, то враховуючи наслідки розгляду справи та положення до ч.2 ст.142 ЦПК України такі витрати є витратами відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved