Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: [ADDRESS], та зняти її з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS], яку придбала на прилюдних торгах. На даний час у квартирі зареєстрована колишній її власник - відповідач [PERSON], яка у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, однак у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві [PERSON] як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням у пресі (газета «Вінниччина», 22 листопада 2013 року, № 90), а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що 15.02.2013 року позивач [PERSON] придбала на прилюдних торгах квартиру [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом від 15.02.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 410, яке було 15.08.2013 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2466345 (а.с.5-6). На даний час у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] - її попередній власник, що підтверджується довідкою від 04.10.2013 року № 2100 (а.с.7), яка у квартирі не проживає, своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, однак у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві [PERSON] як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. При цьому, згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а тому винесення судом рішення про зняття з реєстрації місця проживання особи за наявності рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням не є необхідним, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 114,70 грн. судового збору.

Outcome: partial