Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-УР № 268191 та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ № 491527 вона доводиться донькою померлої 27 грудня 2013 року [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 166453. Зазначає, що згідно із заповітом від 02.03.2012 року [PERSON] заповіла їй 64/100 земельної ділянки, розміром 0,0600 га кадастровий номер 2110100000:26:001:0050 та 32/100 житлового будинку за № 14, що знаходиться на вул. Гарайди в м. Ужгород. Вказує, що за життя спірне майно належало спадкодавці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою зареєстрованою в реєстрі на № 1-7896 після смерті її батька. Також зазначає, що після смерті [PERSON] вона прийняла спадщину та звернулася в нотаріальну контору, де отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, у переліку спадкового майна, на яке видане свідоцтво, не зазначено 32/100 житлового будинку № 14 по вул. Гарайди в м. Ужгород. Пояснює, що з метою оформлення своїх спадкових прав на 32/100 житлового будинку № 14 по вул. Гарайди в м. Ужгород вона звернулася до органу технічної інвентаризації, де на її замовлення було виготовлено технічний паспорт від 15.09.2014 року, інвентаризаційна справа № 1240. Зважаючи на наведене, вона, як спадкоємець за заповітом, що прийняв спадщину звернулася до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, де нотаріусом [PERSON] на її звернення про видачу свідоцтва про спадщину видано відмову за № 1044/01-16 від 17.11.2015 року на підставі пп. 4.15 п. 4 [PERSON] 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Мінюсті України 22.02.2012 за № 282/20595, за яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пояснює, що відсутність свідоцтва про право власності на будинок становить перешкоду в подальшому оформленні належних їй спадкових прав після смерті матері, так як Перша Ужгородська державна нотаріальна контора не може видати відповідне свідоцтво про право на спадщину на будинок без відповідних правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на нього в державному реєстрі речових прав. Виготовлення ж правовстановлюючих документів на будинок та реєстрація права власності на нього за [PERSON] є неможливою, оскільки вона померла. Також вказує, що майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеної частини будинку не існує. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] на це майно нема. На підставі наведеного просить суд визнати за нею право власності на 32/100 житлового будинку № 14 по вул. Гарайди в м. Ужгород в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 27.12.2013 року. Позивача [PERSON] подала до суду заяву від 20.09.2016 року про розгляд справи без її участі. Відповідач представник Ужгородської міської ради у судове засідання не зявився. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Перша Ужгородська державна нотаріальна контора уповноваженого представника не забезпечила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2013 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 166453. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії І-УР № 268191, яка після одруження змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ № 491527. Як вбачається із заповіту серії ВРР НА 393266 від 02.03.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 506 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] 64/100 земельної ділянки, розміром 0,0600 га кадастровий номер 2110100000:26:001:0050 та 32/100 житлового будинку за № 14, що знаходиться на вул. Гарайди в м. Ужгород. Судом також встановлено, що спірне майно належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі на № 1-7896 після смерті її батька 14.01.1981 року. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2014 року серії НАВ 365686, виданого [PERSON] державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, де нотаріусом [PERSON] у переліку спадкового майна, на яке видане свідоцтво не зазначено 32/100 житлового будинку № 14 по вул. Гарайди в м. Ужгород. Даний факт підтверджується також витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № витягу: 38862010 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу: 29320621. Судом встановлено, що з метою оформлення спадкових прав [PERSON] на 32/100 житлового будинку № 14 по вул. Гарайди в м. Ужгород вона звернулася до органу технічної інвентаризації, де на її замовлення було виготовлено технічний паспорт від 15.09.2014 року, інвентаризаційна справа № 1240. Судом також встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за заповітом, що прийняв спадщину звернулася до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, де нотаріус [PERSON] на її звернення про видачу свідоцтва про спадщину видав відмову за № 1044/01-16 від 17.11.2015 року на підставі пп. 4.15 п. 4 [PERSON] 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Мінюсті України 22.02.2012 за № 282/20595, за яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Для вирішення спадкування частини житлового будинку вказує на необхідність [PERSON] звернутися із заявою до суду про визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. Відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. За приписами ст. 1216 спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За загальним правилом, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець, який прийняв спадщину, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В розумінні ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, спірне майно належало на праві власності спадкодавцю, позивач спадщину прийняла, таким чином, визнання права власності на житловий будинок за позивачем в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 15, 321, 392, 1216-1218, 1220, 1296 ЦК України,

Outcome: approved