Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування виділену в натурі, як середня земельна частка (пай), мотивуючи позовні вимоги тим, що 02.03.2013 року померла її мати [PERSON] що стверджено свідоцтвом про смерть. Після смерті матері відкрилася спадщина за заповітом на все належне її майно, а саме житловий будинок в с. Сопошин по вул. Шевченка 18 та земельну частку (пай) площею 1.3202 га та 3.0062 га на території Сопошинської сільської ради. Оскільки вона проживала з матір»ю на день смерті, то є такою, що прийняла спадщину. З приводу спадкування звернулася до нотаріальної контори де відкрито спадкову справу 428/2013. Нею вже отримано свідоцтво на спадкове майно, зокрема на житловий будинок в с. Сопошин по вул. Шевченка 18. В нотконтору вона подала витяги з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельних ділянок, однак Державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів, що витяг видано як заміна сертифіката і такий не зареєстровано ще на ім»я померлої. Земельні ділянки матері виділені в натурі із пайових земель на території Сопошинської сільської ради, а тому входять в склад спадкового майна спадкодавця як її право власності на земельні ділянки, які передані були померлій у власність при житті відповідно до розпорядження Жовківської райдержадміністрації № 940 від 7.12.2012 року. На ділянки вже затверджено технічну документацію із землеустрою щодо заміни сертифікату на земельну частку (пай) державними актами на право власності на земельні ділянки цільове призначення якої «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» на території Сопошинської сільської ради. Маючи дозвіл на отримання у власність земельної частки (паю) в натурі за сертифікатом, ще при житті мати звернулася до ліцензованої землевпорядної установи про виготовлення Державного акту, присвоєння кадастрового номера ділянці і таким ділянкам вже присвоєно кадастрові номери і такі внесено в реєстр. Провести державну реєстрацію прав власності мати не встигла і тому їй роз»яснено про судовий порядок визнання права власності на земельні ділянки. Позивачка в судове засідання не з»явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з»явилися хоч про час та місце розгляду справи належно повідомлені, однак Сопошинською сільською радою надіслано листа про відсутність заперечень проти позовних вимог та розгляд справи у відсутності їх представника, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання за допомогою технічного запису не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін дослідивши фактичні обставини справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви [PERSON], суд виходить з наступного. З свідоцтва про смерть 1-СГ № 306147 виданого Сопошинською сільською радою (актовий запис № 3) вбачається що [PERSON] помела 02.03.2013 року. Із заповіту посвідченого 25.02.2013 року вбачається, що [PERSON] все своє майно заповіла дочці [PERSON], позивачці по справі. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 27.02.2015 року Жовківською державної нотконторою вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті матері житловий будинок в с. Сопошин по вул. Шевченка 18 Жовківського району Львівської області. З витягу із Державного земельного кадастру вбачається, що земельній ділянці площею 3.0062 га присвоєно кадастровий № 4622788800:02:000:0042, а земельній ділянці площею 1.3202 га присвоєно кадастровий № 4622788800:09:000:0176, цільове призначення ділянок «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Відомості для реєстрації кадастрового номера зареєстровано на ім»я власника [PERSON] Витяги сформовано і проведено державну реєстрацію ділянок в Державному земельному кадастрі на ім»я [PERSON]В 21.05.2015 року як її приватна власність. Згідно листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а спадкоємцям відмовлено завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається за заповітом або за законом. Відповідно до 1268 ЦК України, спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановлено, що позивачка є такою що прийняла спадщину, оскільки звернулася в нотаріальну контору в передбачений термін. Таким чином судом встановлено, що померлій [PERSON] виділено земельну частку (пай) в натурі, на місцевості, що стверджено розпорядженням голови Жовківської райдержадміністрації № 940 від 7.12.2012року та присвоєно кадстрові номери земельним ділянкам та проведено державну реєстрацію кадастрових номерів ділянок, тому позивачка, як спадкоємець за заповітом має право на земельні ділянки, надані спадкодавцю у власність. У відповідності до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved