Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, з урахуванням його уточнень, про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 58 700 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн , завданих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та судові втрати у розмірі 9977 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29 травня 2016 року на окружній дорозі , біля АЗС «НЕК ОЙЛ» по Окружній дорозі 7А , відбулася ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача та автомобіля [NUMBER] ,під керування [PERSON] В результаті зіткнення автомобіль позивача зазнав значних ушкоджень . Постановою Київського районного суду м. Харкові від 22.12.2016 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. [PERSON] на час скоєння ДТП мав дійсний поліс страхування авто - цивільної відповідальності у страховій компанії ПрАЕ «Європейський Страховий Союз» . Відразу після ДТП позивач 31 травня 2016 року повідомила про випадок ДТП страхову компанію , надала усі документи , але жодних виплат не здійснено. Спеціаліст страхової компанії здійснив оцінку шкоди, але висновок позивачу не надавався. З метою самостійного визначення розміру шкоди позивач звернулася до ТОВ «НТЦ Землевласник» , фахівці якої визначили суму матеріального збитку , який складає 58700 грн. Крім того , позивачу заподіяна і моральна шкода , яка полягає в тому , що позивач протягом тривалого часу з моменту ДТП не має ніякої можливості користуватися власним автомобілем , що ускладнило її пересування , та вона вимушена обмежувати власні плани , терпіти незручності , не може подорожувати. 21 листопада 2017 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. 09 січня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18 січня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON], в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що право вимагати відшкодування на свою користь шкоди , завданої майну , належить виключно власнику цього майна , а не будь-яким іншим особам , а власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON] , а задоволення позову не виключає пред,явлення аналогічного позову вже безпосередньо власником майна , що призведе до повторного відшкодування майнової шкоди. Позивач з метою підтвердження розміру нібито завданих збитків надала «Інформаційну довідку» виконану ТОВ «НТЦ «Землевласник» , складання якої не передбачено ЗУ «Про оцінку майна , майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» . З огляду на приписи вказаного закону та ст. 78 ЦПК України , за відсутності належним чином складеного і оформленого звіту про оцінку майна , розмір заявлених до стягнення збитків не може вважатися обгрунтованим , тобто таким , що підтверджений належними і допустимими доказами. Окрім цього зазначена довідка містить суттєві застереження та суперечності чинному законодавству . Крім того , відповідальність [PERSON] ,як володільця джерела підвищеної небезпеки , є субсідарною, і настає лише у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для відшкодування завданої шкоди. За цих умов [PERSON] сплачується [PERSON] лише різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Проте заявлені позовні вимоги наведеним нормам матеріального права не відповідають. Не можуть бути задоволені позовні вимоги про стягнення у складі судових витрат 5000 грн. нібито сплачених за послуги адвоката , оскільки зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а позивачем не надано доказів на підтвердження розумності та фактичного здійснення цих витрат . Ухвалою суду від 19 січня 2018 року призначено розгляд справи в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 05 лютого 2018 року ухвалою суду до участі у справі в якості співвідповідача залучено Моторно (транспортне ) страхове бюро України. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] , в частині клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів відмовлено. 19 березня 2018 року до суду надійшов відзив представника МТСБУ , в якому зазначено, що відповідно до ст. 41.1 «г» МТСБУ відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ , що визнаний банкрутом та /або ліквідований , для виконання цього зобов,язань за договором обов,язкового страхування цивільно -правової відповідальності. З матеріалів справи вбачається , що цивільно- правова відповідальність винуватця ДТП застрахована в ПАТ «ЄСС». Відповідно до відомостей ЄДРПОУ ПАТ «ЄСС» не визнаний банкрутом та /або не ліквідований» , у зв,язку з чим позов до МТСБУ є необгрунтованим. 16 квітня 2018 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача по справі витребувані документи. Представники позивача [PERSON]та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Інші учасники процесу в судове засідання не з,явилися. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи , з,ясувавши обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності , прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 травня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], який належить та був під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав значних ушкоджень . Постановою Київського районного суду м. Харкові від 26 грудня 2016 року провадження по справі у відношенні [PERSON] В,ячеславовича за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАп закрито. Зі змісту постанови Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року вбачається, що у справі призначалася судова комісійна транспортно трасологічна експертиза , за даними судової комісійної транспортно- трасологічної та автотехнічної експертизи № 7598/11277 від 22.11.2016 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій [PERSON] повинен був діяти відповідно вимог п. 13.1 ПДР України та мав технічну можливість уникнути зіткнення автомобілів шляхом виконання ним вимог п. 13.1 ПДР, для чого в нього не було будь-яких перепон технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 13.1 ПДР України та знаходились в причинному зв,язку з технічної точки зору з виникненням подій даної пригоди. За даними вищезазначеного висновку експертизи в діях водія [PERSON] невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв,язку з виникненням даної ДТП не вбачається. На підставі вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що ДТП 29.05.2016 року сталося внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України і знаходились в причинному зв,язку з технічної точки зору з виникненням ДТП, за що передбачена відповідальність, передбачена статтею 124 КУпАП. Відповідно до Інформаційної довідки складеної ТОВ «НТЦ Землевласник» оцінювачем суб,єктом оціночної діяльності [PERSON] , виконано орієнтовний розрахунок втрати товарної вартості КТЗ станом на 29 травня 2016 року (дата ДТП) . Різниця між вартістю КТЗ в доброму стані з урахуванням фактичного пробігу та вартості КТЗ який має складові частини ,які потребують ремонту , та має дефекти складових частин кузова , кабіни , рами складає 58700 грн. Втім , застосування цієї величини в якості визначення вартості матеріального збитку , завданого колісному транспортному засобу - легковий автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску, сірого кольору , внаслідок ДТП не є абсолютно коректним. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Для настання цивільної відповідальності повинні існувати чотири підстави: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. Разом з тим, згідно з п. 8 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Статтею 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. В силу вимог ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Таким чином , суд не може прийняти надану позивачем інформаційну довідку складену ТОВ «НТЦ Землевласник» ( оцінювач суб,єкт оціночної діяльності [PERSON] ), в якості належного та допустимого доказу , щодо підтвердження вартості матеріальної шкоди завданої позивачу [PERSON] внаслідок дорожньо- транспортної-пригоди, яка сталася 29 травня 2016 року. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу- Cherry Tiggo , д.н. [NUMBER], власником автомобіля є [PERSON]. Відповідно до копії довіреності від 23.10.2013 року [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON] представляти його інтереси в органах ДАІ ,та всіх установах , підприємствах організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності з сіх без винятку питань пов,язаних з експлуатацією , користуванням та продажем за ціну та інших умовах за їх розсудом належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого ВРЕР №1 ГУМВСУ м. Харкова 15.07.2009 року , ТЗ марки Cherry Tiggo , д.н. [NUMBER]. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки» , враховуючи , що відповідно до статей 386,395,396 ЦК України положення захисту права власності поширюються також на осіб , які хоч і не є власниками , але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) , такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Таким чином, [PERSON] має право на відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди . Тому , доводи представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] не має права просити відшкодування шкоди , заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди , оскільки не є власником автомобіля [NUMBER]., є безпідставними. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося представником відповідача [PERSON] - [PERSON] , що цивільно - правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «Європейський страховий союз». 14 червня 2016 року позивач [PERSON] відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов,язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повідомила ПАТ «Європейський страховий союз» про настання дорожньо- транспортної пригоди ,яка сталася 29 травня 2016 року. 31 березня 2017 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Європейський страховий союз» з заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок ДТП ,яка сталося 29 травня 2016 року. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача [PERSON] страхове відшкодування ПАТ «Європейський страховий союз» позивачу [PERSON] не виплачено. Крім того, матеріали справи відомостей щодо виплат страхового відшкодування [PERSON] не містять . Виходячи з наведеного, суд не може погодитися з вимогою позивача щодо покладення обов,язку з відшкодування шкоди на відповідача по справі, тому що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 22 Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Виходячи з наведеного, суд роз,яснює позивачу та його представникам право звернутися до суду з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане, суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , який заперечував проти відшкодування саме з відповідача [PERSON] страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу ПАТ «Європейський страховий союз» , як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування. Такий висновок суду повністю узгоджується з висновком, зробленим Великою Палатою Верховного Суду, викладеній в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 10 000 гривень 00 копійок , оскільки позивачем та її представником спричинення моральної шкоди суду не доведено, не зазначено з яких міркувань позивач виходив визначаючи розмір шкоди, будь-яких доказів підтверджуючих спричинення останній моральної шкоди суду не надано. Представником позивача до суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат понесених позивачем , а саме: судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1327 грн., вартість інформаційної довідки експерта - 650 грн. , вартість складання позовної заяви про стягнення боргу та додаткових документів - 1600 грн. , складання уточненої позовної заяви - 500 грн., здійснення адвокатських запитів ( до натаріусів 2 запити, до Київського районного суду 1 запит ) -600 грн., складання та направлення заяви до МТСБУ -3 00 грн. , орієнтовна кількість судових засідань за позовом 1000 грн. / засідання 0 5 засідань - 5000 грн., всього на суму 9977 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed