Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] та Біловодської об`єднаної територіальної громади Луганської області в особі Біловодської селищної ради про визнання права власності на домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 21 листопада 1992 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1940 року народження, за час перебування в якому вони спільно збудували житловий будинок з надвірними будівлями, та 12 вересня 1977 року виконкомом Біловодської селищної ради їм було видане свідоцтво про право особистої власності на будинок, в якому було зазначено, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ) належить [PERSON] та [PERSON] . 04 квітня 1978 року рішенням народного суду Біловодського району Ворошиловградської області шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано, та позивачка стала мешкати в с. Чмирівка Старобільського району Луганської області. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] , яка належала померлому, оформив його онук - син спільної [PERSON] з позивачкою доньки - [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка зазначає, що при зверненні до реєстраційної служби з`ясувала, що даних про реєстрацію права власності на Ѕ частку вищевказаного домоволодіння на неї немає, у зв`язку із чим вона не має законної можливості реалізувати своє право власності на вказану нерухомість, а саме: продати, скласти заповіт тощо. У зв`язку з наведеним просила суд визнати право власності за нею - [PERSON] на Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04 грудня 2017 року Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, атковий запис № 336, [PERSON] помер [INFO] в смт. Біловодськ Біловодського району Луганської області. Померлий [PERSON] був чоловіком позивачки по справі [PERSON] , що вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20 листопада 2018 року № 00021488137, згідно змісту якого [PERSON] , [INFO] 27 жовтня 1964 року зареєструвала шлюб за актовим записом № 67 з [PERSON] , обравши шлюбне прізвище - « [PERSON] » . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Чмировською сільською радою Старбільського району Луганської області, актовий запис № 36, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище на шлюбне - « [PERSON] ». Зі свідоцтва про право власності на будинок, виданого 12 вересня 1977 року виконкомом Біловодської селищної ради на підставі його рішення від 24 серпня 1977 року із записом в реєстровій книзі № 1707/10, вбачається, що право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ) належить [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , 5), виданого 12 вересня 1977 року Лисичанським міжміським БТІ, інвентаризаційна справа № 1864, вказаний житловий будинок належить [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 10 липня 2018 року приватним нотаріусом Біловодського районного нотаріального округу Луганської області Доброскоковою А.М., за реєстровим номером 675, право власності за померлим [INFO] [PERSON] на Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить спадкоємцю [PERSON] , [INFO] , мати якого померла [INFO] . Вказане право власності [PERSON] та Ѕ частку вказаного житлового будинку також знаходить своє підтвердження копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 липня 2018 року № 26975814. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно приписів ст. 71 СК України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідо до проложень ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конвенцією по захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-Вр, зокрема в статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved