Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позов мотивовано тим, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку вона є власником земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області. У 2002 році на частині її земельної ділянки відповідач [PERSON] залив фундамент, вважаючи що дана частина земельної ділянки має належати йому. В січні 2014 року відповідач звернувся до суду із позовом до неї та Молницької сільської ради з вимогою про визнання недійсним її державного акту. Рішенням Герцаївського районного суду від 12.11.2014 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні цієї вимоги. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] незаконно захопив у неї частину земельної ділянки площею 0,0005 га та збудував на ній літню кухню. Згідно з приписами ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позивач [PERSON] вважаючи, що вищезазначеними діями відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, уточнивши свої позовні вимоги, просила: ухвалити рішення на підставі якого зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права власності шляхом повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки та відновлення стану земельної ділянки який існував до порушення права знесенням частини нежитлової будівлі (літньої кухні) яка розташована на її земельній ділянці. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Визнав обставину, що відповідачем [PERSON] було залито фундамент та зведено стіни нежитлової будівлі, частини яких розміщені на земельній ділянці позивача [PERSON] Крім того, пояснив, що наразі відповідач самостійно зніс стіну довжиною 4,77 м; залишилась нерозібраною лише стіна довжиною 1,6 м., яку відповідач зобов'язується демонтувати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та з'ясувавши дійсні обставини справи, прийшов до наступного. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12.07.2008 року. [PERSON] є користувачем суміжної земельної ділянки. Рішенням Молницької сільської ради №35-24/13 від 30.07.2013 року внесено зміни в попереднє рішення від 22.05.1997 року №28 виконкому Молницької сільської ради та передано у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,3020 га, з яких 0,1806 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1214 га для ведення особистого селянського господарства. Також встановлено, що в січні 2014 року [PERSON] звертався до суду із позовом до Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, [PERSON] про визнання недійсним державного акту [PERSON] Рішенням Герцаївського районного суду від 12.11.2014 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні цієї вимоги. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що взаємні претензії між [PERSON] та [PERSON] виникли через проходження межі суміжних земельних ділянок по стіні нежитлового приміщення [PERSON] Так, при приватизації по лінії розмежування спірної земельної ділянки у [PERSON] знаходилась дерев'яна прибудова до літньої кухні та межу [PERSON] було визначено до дерев'яній стінці. Пізніше [PERSON] розібрав її та на приватизованій [PERSON] земельній ділянці у 2012 році залив фундамент для нової забудови. Дані обставини відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили (рішення Герцаївського районного суду від 12.11.2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 15.01.2015 року). Крім того, як встановлено судом і визнається сторонами, на залитому відповідачем [PERSON] фундаменті для нежитлової будівлі останнім було зведено стіни. На даний час позивач [PERSON] вважає, що частина зведеної відповідачем [PERSON] нежитлової будівлі розташованої на її земельній ділянці перешкоджає їй, як власнику земельної ділянки, вільно користуватися та розпоряджається нею на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. За положеннями ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За таких обставин, суд приймаючи до уваги те, що частина зведеної відповідачем [PERSON] нежитлової будівлі розташована на належній позивачу [PERSON] земельній ділянці, приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача знести відповідну частину зведеної ним нежитлової будівлі є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.152 ЗК України та

Outcome: approved