Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини. Свої вимоги мотивує тим, що з 13.04.2016 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, від якого є малолітня донька [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки фактично припинені. Дитина проживає з позивачем, яка здійснює за нею догляд та не може працювати і заробляти кошти на своє утримання. [PERSON] матеріальної допомоги не надає, хоча працездатний, працює та інших аліментних стягнень не має. Неодноразові звернення позивача до відповідача щодо надання матеріальної допомоги на проживання їм з дитиною [PERSON] ігнорує, у звязку з чим позивач вимушена звертатися до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, допустивши негайне виконання рішення в частині стягнення платежу за один місяць. Ухвалою суду від 18.05.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розяснено відповідачу його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали, але не пізніше 22.06.2018 року. Копії зазначеної ухвали була направлена сторонам. 18.06.2018 року відповідач подав заяву про продовження йому строку для подання відзиву на позов, оскільки на даний час він проходить строкову військову службу та ухвалу суду про відкриття провадження отримав із запізненням (а.с.15). 04.07.2018 року [PERSON] подав відзив на позов. Позовні вимоги [PERSON] не визнає з тих підстав, що, на його думку, відповідач має змогу працювати та заробляти кошти на своє утримання, оскільки донька проживає у бабусі матері позивача в м. Луганськ. Крім того, з нього були стягнуті аліменти на утримання малолітньої [PERSON], які позивач витрачає на свій розсуд на відпочинок на морі, що підтверджується фото [PERSON] із соціальних мереж, які містяться у відзиві (а.с.16-20). У свою чергу, [PERSON] надала відповідь на відзив. Пояснила, що дійсно на прохання матері відповідача давала дозвіл на виїзд дитини до бабусі у м. Луганськ з 13.04.2018 року по 13.07.2018 року і цей термін працювала без офіційного працевлаштування та мала змогу заробити кошти, які витратила на дітей. Аліменти, які відповідач виплачував на утримання доньки, вона відсилала на її утримання бабусі у м. Луганськ (а.с.21-26). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 75\~Сімейного кодексу\~України (далі\~ СК\~України)\~передбачено\~право одного\~з подружжя\~на утримання. \~Дружина,\~чоловік повинні\~матеріально підтримувати\~один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (частини 1,2). Згідно ч.\~2,3\~ст.\~77\~СК України\~за рішенням\~суду аліменти\~присуджуються одному\~з подружжя,\~як правило,\~у грошовій\~формі. Аліменти сплачуються щомісячно. \~ \~ \~ \~Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч. 1 ст. 79 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі\~ч.\~2,4,6\~ст.\~84\~СК України\~ дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право\~на утримання\~вагітна дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Як встановлено судом, 13.04.2016 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 104 (а.с.7). 14.09.2016 року у них народилася донька [PERSON] (а.с.6). На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. [PERSON] проживає з малолітньою донькою (а.с.8), здійснює за нею догляд, тому не може працювати та заробляти кошти на своє утримання, а отже, потребує матеріальної допомоги відповідача. Суд приходить до висновку, що проживання дитини у бабусі носить тимчасовий характер, що підтверджується заявою сторін про згоду на тимчасові поїздки з 13.04.2018 року по 13.07.2018 року малолітньої [PERSON] на тимчасово окуповану територію Донецької та Луганської областей у супроводі бабусі [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] 10.04.2018 року за реєстровими № 337,338 (а.с.17). Доводи відповідача про те, що він виплачує аліменти на дитину, суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються предмету даного спору. [PERSON] працездатний, офіційно працевлаштований, має змогу та обовязок надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, однак у добровільному порядку від надання такої допомоги ухиляється. Обставин, які б свідчили про можливість звільнити [PERSON] від покладеного на нього Законом обовязку щодо утримання непрацездатної дружини судом не встановлено. Суд приймає до уваги той факт, що судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду від 13.04.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини до її повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с.27). За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача доцільно стягнути 1/6 частину його заробітку (доходу), до досягнення донькою [PERSON], трьох років, тобто до 14.09.2019 року. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.\~3\~ст.\~12,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial