Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1.3074 га, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області і належала її батьку [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 016767 від 12.02.2002 р. в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що правовстановлюючий документ на вказане майно виданий після смерті спадкодавця. В суді позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, просили його задовольнити. Вказали, що батько позивача [PERSON] за життя вчинив увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність вищевказаної земельної ділянки. Представник відповідача Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не зявився, сільським головою подано до суду письмову заяву, в якій позов визнав, просить справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с. 28). Представник третьої\~особи \~Городоцької районної\~державної адміністрації\~Львівської області\~в судове\~засідання не зявився, про дату,час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 51) Заслухавши пояснення позивачки, її представника, оглянувши заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-СГ № 014677, 08.12.1996 р. помер [PERSON] (а.с. 7). Після його смерті, відповідно до положень ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р., спадщину, шляхом фактичного користування, прийняла дружина [PERSON], яка, як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 262154, 10.12.2001 р. померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1.3074 га, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 016767 від 12.02.2002 р. 24.02.2000 року нею складено заповіт, посвідчений секретарем Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області [PERSON] зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 9, яким все своє майно рухоме і нерухоме, заповіла дочці [PERSON] (а.с. 14). Із копій свідоцтва про народження серії I-СГ № 221710, свідоцтва про укладення шлюбу серії I-СГ № 262213, [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] (а.с. 7-9). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 10.12.2001 р., строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, закінчився 10.06.2002 р. Із пояснень позивачки та її представника в суді, повідомлення державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Львівській області [PERSON] № 908/02-14 від 29.05.2018 р. видно, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки правовстановлюючий документ виданий після смерті спадкодавця (а.с. 10). Зі оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 168/2033, заведеної після смерті [PERSON], видно, що позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що по вул. Верхнє Твердопілля, 43 в с. Речичани Городоцького району Львівської області, земельну ділянку, площею 1,3393 га, яка розташована на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, два грошових вклади (а.с. 40). [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована [INFO]. До дня смерті з нею проживала та була зареєстрована позивачка [PERSON] (а.с. 11, 12). Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правилаЦК1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла 10.12.2001 р., до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу\~України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Із позовної заяви, пояснень [PERSON] та її представника в суді, копії розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 68 від 12.02.2002 р. «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю жителям сіл Лісновичі та Речичани» вбачається, що [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії I-ЛВ 016767 від 12.02.2002 р., на земельну для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,3074 га, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 16, 64-67). Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набув, або володів вищевказаною земельною ділянкою неправомірно, в суді не встановлено. Той факт, що бланк Державного акта на право приватної власності на землю був заповнений та виданий після смерті [PERSON] не може вважатись недобросовісними діями посадових осіб Городоцької РДА, а смерть особи у цьому разі до складання Державного акта не може слугувати підставою для звуження та обмеження прав позивача на приватизацію землі, на яку він має право. За наведеного, суд приходить переконання, що [PERSON] мав на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1.3074 га, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, його дружина [PERSON], а тепер і [PERSON] прийняли спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає, а тому, є підстави до визнання за [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved