Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем, який на разі розірвано, вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач з донькою не зустрічається, у її вихованні, інтелектуальному розвитку, матеріальному забезпеченні участі не приймає, свої батьківські обов'язки не виконує, створює перешкоди у виїзді доньки за кордон для участі у спортивних змаганнях, що може негативно вплинути на її майбутній розвиток як спортсмена. Нинішній чоловік позивача [PERSON] займається вихованням дитини, її фізичним розвитком, піклується про її здоров'я та щиро любить дитину. При організації участі дитини у спортивних змаганнях з тенісу за кордоном, необхідно було дозвіл батька, однак відповідач відповідний дозвіл не надав, а тому позивачу довелося звертатися за дозволом до суду, проте відповідач заперечував проти позову, судовий процес не дав бажаного результату. На підставі наведеного позивач вважає, що батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків, тому і звернулася до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.88). В судові засідання при розгляді справи по суті, призначені на 12.07.2018р., 06.08.2018. відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце проведення судових засідань був сповіщений своєчасно, належним чином за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак до суду повернулися повідомлення з відміткою «відмова від одержання» (а.с.78, 87). В судове засідання представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не з'явився, про дату, час та місце проведення судових засідань був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав заяву про розгляд справи без участі (а.с.79, 80) Згідно ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 14.09.2007р. між [PERSON] та [PERSON] у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб, актовий запис №698. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.07.2011р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.7, 8). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). З позову вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилася проживати з матір'ю, спору з батьком щодо визначення місця проживання доньки не було. 07.10.2011 року позивач уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який зареєстрований Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 448. У результаті шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.9). На даний час дитина [PERSON] проживає разом із позивачем та вітчимом [PERSON] у належній їм на праві спільної часткової приватної власності квартирі, розташованій в [ADDRESS] (а.с.11, 40). З висновку результатів психологічного дослідження [PERSON] від 02.04.2014р., виданого сімейним психологом, психотерапевтом, членом УСП [PERSON] вбачається, що [PERSON] любить своїх батьків (матір та вітчима) та відчуває близький зв'язок з кожним із них, відносини дитини із вітчимом можна характеризувати як близькі, теплі, довірливі, [PERSON] однозначно ідентифікує себе зі своїми батьками (матір'ю та вітчимом), відчуває цілісність та неподільність своєї сім'ї. Дитина впевнена, що її батьки (матір та вітчим) - це її батьки, а порушення даної впевненості може стати непоправною травмою. Реальний батько стерся з пам'яті дитини, оскільки він пішов з життя дівчини в надто ранньому віці. Вітчим, який замінив батька, зміг успішно з цим впоратися не тільки на свідомому рівні, але і на глибинному внутрішньому психологічному. Сімейний психолог радить розповісти правду про рідного батька тільки після тог, як [PERSON] стане зрілою та психологічно незалежною особистістю (а.с.41-42). При цьому суд враховує позитивну характеристику дитини та її сім'ї (матері та вітчима) з Одеського НВК №90 ім. О.С, Пушкіна. З даної характеристики також вбачачається, що біологічний батько дівчинки [PERSON] жодного разу не відвідував школу, [PERSON] ніколи не згадувала про нього (а.с. 43). З пояснень - характеристик сусідів [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] встановлено, що сім'я [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони, те, що [PERSON] не є рідним батьком дівчинки їм відомо не було, оскільки останній відноситься до неї як до рідної, біологічного батька дитини жодного разу не бачили (а.с.61-70). Крім того, суд приймає до уваги позитивну характеристику дитини з ТОВ «Спорт-сервіс», те, що вона займається у «Одеській академії тенісу», має численні нагороди та для подальшого підвищення особистого професійного рівня потребує участі у міжнародних турнірах. (а.с. 44-60). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] двічі викликався на засідання ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, однак на засідання не з'явився (а.с.32-33, 34, 35). На підставі викладеного, враховуючи рішення членів ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.06.2018р., Приморська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вирішила вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], про що складено відповідний висновок №Т-1404 від 14.06.2018р. (а.с.32-33). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, наданих у пунктах 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, те, що будь-які докази відповідачем не надані, суд, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, оскільки відповідач ухиляється від батьківського обов'язку з виховання дитини, не проявляє до неї належної турботи, не займається її вихованням, а подальше зволікання з таким крайнім заходом, як позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки призведе до того, що дитина буде позбавлена права на вільний і всебічний розвиток її особистості, передбачений статтею 23 Конституції України. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved