Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS], та вселити її у вказаний житловий будинок, посилаючись на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача послалася на те, що позивачу [PERSON] та її колишньому чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачем одружився з відповідачем [PERSON] та разом з нею вселився і проживає у спірному будинку. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2013 року [PERSON] було зобов'язано не чинити позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS], та вселено її у вказаний житловий будинок. Натомість, під час виконання вказаного рішення відповідач [PERSON] почала чинити позивачу перешкоди у користуванні належною їй власністю. В даний час відповідач [PERSON] не пускає її в будинок та перешкоджає користуватися належний майном, чим грубо порушує її право власника. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що спірний житловий будинок, розташований по [ADDRESS] не є спільною сумісною власності позивача [PERSON] та її колишнього чоловіка [PERSON], оскільки їх право спільної сумісної власності не зареєстроване у встановленому законом порядку. Крім того, на його думку, позивач звернулася до суду не з метою захисту своїх житлових прав, а з метою отримання доступу до спірного житлового будинку та проведення його технічної інвентаризації. Позовні вимоги він вважає безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] є власниками спільної сумісної власності - житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. З 2004 року у вказаному будинку постійно проживає [PERSON] та [PERSON], з якою він 05 вересня 2007 року зареєстрував шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області зроблено актовий запис за №60. Проживаючи в житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] постійно чинять позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй власністю, у зв'язку із чим, позивач зверталася до суду з метою захисту своїх прав власника. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2013 року [PERSON] було зобов'язано не чинити позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS], та вселено її у вказаний житловий будинок. Натомість, під час виконання вказаного рішення відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні належною власністю, посилаючись на те, що судом не було вирішено питання щодо її зобов'язання не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю, у зв'язку із чим, позивач була вимушена повторно звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо безпідставності позовних вимог через те, що право власності на спільне сумісне майно не зареєстроване в реєстраційній службі у встановленому законом порядку, оскільки в ході судового розгляду справи було встановлено, що зареєструвати право власності на спірно майно неможливо без проведення технічної інвентаризації вказаного будинку. Однак, провести технічну інвентаризацію житлового будинку не є можливим через те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні будинком, в тому числі і в проведенні технічної інвентаризації. Крім цього, відповідно до абзацу 2 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач вводить суд в оману та не збирається проживати в спірному будинку, а має намір лише отримати доступ до будинку з метою проведення технічної інвентаризації, оскільки це не протирічить нормам діючого законодавства та не порушує прав інших співвласників спірного майна. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи, сторонами не було надано до суду жодних доказів, які б свідчили про наявність між сторонами будь-яких домовленостей щодо користування спільною сумісною власністю, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що співвласники спільної сумісної власності, повинні користуватися нею відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України - спільно. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. На підставі ст.ст. 368, 369, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved