Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача Фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 22.08.2018 року сторони уклали договір №00799, відповідно до якого виконавець зобов`язався виготовити вхідні двері і встановити їх у будинку [ADDRESS] . Згідно п.3.2 договору виконавець зобов`язався протягом 30 днів, а саме6до 22.09.2018 року передати у власність замовника виготовлені вироби після оплати замовником послуг. [PERSON] сплатила відповідачці 7000 грн., однак у встановлений договором строк вона свої зобов`язання перед позивачкою не виконала, у зв`язку з чим, [PERSON] просила суд розірвати договір №00799, укладений 22 серпня 2018 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень на виконання умов договору, неустойку у розмірі 94,50 грн., а також 1000 гривень моральної шкоди. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, якою просила задовольнити позов та розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавала, про дату, час і місце судового засідання повідомлявлая належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2018 року [PERSON] та Фізична особа-підприємець [PERSON] уклали договір №00799, відповідно до якого виконавець зобов`язався виготовити вхідні двері і встановити їх у будинку [ADDRESS] . Згідно з п.3.2 договору виконавець зобов`язався протягом 30 днів, а саме до 22.09.2018 року передати у власність замовника виготовлені вироби після оплати замовником послуг (а.с.7). [PERSON] сплатила відповідачці 7000 грн., однак у встановлений договором строк вона свої зобов`язання перед позивачкою не виконала. Позивачка зверталася до відповідачки з письмовою претензією, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8-9) Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Сторони уклали договір про надання послуг, тому їх відносини регулюються договором та ст. 901 ЦК України, відповідно до якої за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 906 ЦК України, передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору, договір №00799 від 22.08.2018 року укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] підлягає розірванню. Згідно зі ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до п.4.3. Договору, у разі невиконання виконавцем п.3.2. Договору виконавець повинен виплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості договору за кожний робочий день прострочки. Відповідно до п.3.2. Договору, виконавець зобов`язується виготовити та доставите вироби на протязі 30 робочих днів. Позивачка надала розрахунок неустойки, розмір якої становить: 0,01 % від суми вартості виробів: 7 000 грн. = 7 грн. х 0,01% х135 днів = 94,50 грн., які підлягають стягненню з відповідачки. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд також вважає відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. передбачає, що у позовній заяві про відшкодування моральної у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Стаття 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» зазначено, що продукція має дефект у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема, пов`язаних із розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію. Відповідно до ст.6 вказаного Закону потерпілий повинен довести: 1) наявність шкоди; 2) наявність дефекту в продукції; 3) наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою. Враховуючи, що позивачкою не надано доказів, які б підтверджували, що їй завдано моральних страждань, завданої внаслідок недоліків продукції, тому в частині стягнення 1000 гривень моральної шкоди суд вважає відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на законі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки також підлягають стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн..

Outcome: partial