Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до заявою [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. В обґрунтування позову вказала, що з 13.11.1999 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 730. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] заповіту не складав. Станом на день смерті чолові [PERSON] позивач була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2002 року. Спадкодавець, в свою чергу був зареєстрований разом з донькою відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, фактично [PERSON] проживав разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Китаєвої О.О., яка 10.02.2010 року завела спадкову справу. Позивач посилаючись на статті 1216, 1258, 1259, 1261, 1268 , 1270 ЦК України просить встановити факт її постійного спільного проживання за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] , станом на день смерті останнього [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст.. 128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву не подали. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно вимог ст.ст.\~76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 13.11.1999 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 730, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після смерті [PERSON] право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги отримали відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як діти померлого. 10.02.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Китаєвої О.О. на підставі заяв відповідачів було заведено спадкову справу № 7/2010. З довідки КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» від 14.06.2010 року № 2045, яка міститься в матеріалах спадкової справи встановлено, що [PERSON] постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , спільно з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 10.09.1991р. по теперішній час, [PERSON] , [INFO] з 04.06.1992 року по 06.06.1993 року. Позивач, дружина померлого [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку не зверталась. Станом на день смерті чоловіка [PERSON] позивач була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2002 року. Спадкодавець, в свою чергу був зареєстрований разом з донькою відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] були зареєстровані за різними адресами. Позивач стверджує, що фактично [PERSON] проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] , надавши на підтвердження цього факту виписний епікриз з історії хвороби № 913 та відповідь ГУНП в Запорізькій області № 22аз/13/01-2020 від 03.08.2020. Разом з тим надані позивачем документи не є беззаперечними доказами у даній справі. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). В силу приписів ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У постанові № 7 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець, постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем, пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із позивачем, відвідування спадкодавця у лікарні, придбання йому ліків, тощо. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з листом Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати те, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права па спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зі змісту викладеного вбачається, що право звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини виникає у заявника, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини. Однак, доказів звернення позивачки до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини після смерті [PERSON] суду не надано. Згідно зі ст.ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року передбачено, що вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно врахувати. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зважаючи на викладене та на те, що заявниця звернувшись до суду в порядку загального позовного провадження не надала суду належних доказів щодо порушення її немайнового або майнового права на час відкриття спадщини та обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а тому це є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed