Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловою квартирою [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником даного житлового будинку згідно Витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності та речове право на дане майно зареєстроване 06.11.2020р. Відповідач був зареєстрований у даній квартирі ще за попереднього власника та є чужою людиною для неї, і там ніколи не проживав. У зв`язку з тим, що відповідач лише формально зареєстрований у вищезгаданій квартирі позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги; тому просить у судовому порядку усунути перешкоди у користуванні нею житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на дане житло. У судовому засіданні позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені обставини у зверненні до суду, наполягала на задоволенні позову. Відповідач на виклик в суд не з`явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила позивач. Допитані судом сторони позивача свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] за спірною адресою взагалі, а лише його формальну реєстрацію там. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Судом установлено,\~що [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належить житлова\~квартира \~ [ADDRESS] згідно\~Витягу з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності;\~у даній квартирі зареєстрований [PERSON] відповідач по справі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання. У судовому засіданні з пояснень позивача, показань свідків [PERSON] та [PERSON] , а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає в спірній квартирі із часу реєстрації, тобто з 2007 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст.\~391\~ЦК України\~власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод в\~здійсненні ним\~права користування\~та розпорядження\~своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування. Згідно ст. ст. 71, 72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вищевказані докази\~в їх\~сукупності приводять\~суд до\~переконання,\~що відповідач\~не проживає\~в житловій\~квартирі без\~поважних причин\~більше шести\~місяців, що відповідно є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в квартирі обмежує право позивача у здійсненні нею права володіння та користування майном, а тому згідно\~ст. 7 Закону України №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю. За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що житлова квартира належить на праві приватної власності позивачу, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому не проживанні відповідача у будинку та створенні перешкод позивачу, як власнику житла у здійсненні нею права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved