Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину мотивуючи свої вимоги тим, що з покійним чоловіком, [PERSON] вони проживали в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1986 року, а 30 серпня 2004 року зареєстрували шлюб. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Оскільки позивач була в горі через втрату чоловіка та хворіла, не відразу, а через п'ять з половиною місяців звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Коли вона прийшла до нотаріуса, то дізналася, що відповідач знайшов час приїхати та подати заяву про прийняття спадщини, хоча на похорон батька не прибув. Від покійного чоловіка позивач знала, що в нього є син від першого шлюбу, який проживає в Ар Крим, і якому він передав у користування однокімнатну квартиру. За час спільного проживання із спадкодавцем і до цього часу, позивач сина ні разу не бачила. З позовної заяви, поданої відповідачем до неї, [PERSON] дізналася, що 24.10.2012 року відповідач вже отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а рішенням 23 сесії 6 скликання Писарівської сільської ради від 12.07.2013 року отримав у власність 1/2 частку земельної ділянки по [ADDRESS]. Спадкове майно, згідно спадкової справи, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки площею 4763 кв.м. Спадковий будинок дістався чоловіку від покійних батьків. На протязі 24 років позивач та її покійний чоловік за спільні кошти проводили ремонти в будинку, заново побудували веранду, літню кухню, два сараї, терасу вбиральню, огорожу з хвірткою та воротами, провели газопровід, придбали газовий котел, проводили поточні ремонти. Весь цей час позивач в повній мірі користується всім вказаним майном, підтримує його в належному стані, а відповідач не доклав до цього ніяких коштів та фізичних зусиль. [PERSON] народився [INFO] і в 1997 році був повнолітнім та мав змогу допомагати батькові посильною працею по господарству. В с. Щітки проживає мати відповідача, і від односельчан позивач чула, що [PERSON] часто навідувався до неї, допомагав по господарству, проте, до батька він не заходив, не надавав жодної допомоги, взагалі не цікавився про нього. Покійний чоловік неодноразово скаржився на сина, не розумів чому таке ставлення до нього, адже на прохання колишньої дружини він безоплатно віддав сину квартиру, забезпечив його житлом. Позивач являється пенсіонером, інвалідом з 26.01.1996 року, забезпечувала утримання будинку та хворого чоловіка на мінімальну пенсію. Чоловік також будучи пенсіонером, з 1999-2000 р.р. часто хворів: з 12.12.2005 року по 19.12.2005 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: ІХС, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, атеросклеротичний кардіосклероз СНІІА; з 10.04.2006 року по 22.05.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні з основним діагнозом: гіперплазія простати ІІ ступеня; з 21.07.2008 року по 30.08.2008 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: тромбоз центральної вени сітківки, глаукоми, початкової катаракти, міокардеосклерозу. Інші документи про хвороби та лікування у позивача не збереглися. За весь цей час син не лише не допоміг батькові матеріально, фізично чи морально, а і жодного разу не відвідав його, не поцікавився його здоров'ям. Чоловік помер [INFO] від хронічної серцевої недостатності, так і не побачивши сина. Відповідач перебуваючи в Писарівській сільській раді і оформляючи право на спадщину до позивача не зайшов, не поцікавився її витратами на поховання, не запропонував матеріальної допомоги на замовлення пам'ятника, догляду за могилою. Разом з тим, відповідач звернувся до суду позовом про встановлення порядку користування житловим будинком, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, заявляючи позовні вимоги про виділення йому у користування єдиної житлової кімнати площею 23,6 кв.м., а позивачу для проживання кухню, площею 14,7 кв.м. Лише позивач, як дружина, здійснювала догляд за важкохворим пенсіонером, доглядала його, надавала допомогу та здійснювала піклування. Потребуючи собі матеріальної допомоги, вона всі кошти спрямовувала на лікування та харчування чоловіка, для чого часто позичаючи їх у сусідів. [PERSON] на протязі всього 2009 року тяжко хворів, і позивач на протязі всього часу одна здійснювала за ним догляд, якого він потребував і не міг самостійно забезпечити умови свого життя. Державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори посвідчено свідоцтво про право на спадщину. У вказаному свідоцтві зазначено, що на підставі ст. 1261 ЦК України відповідачу належить 1/2 частка спадкового майна. В порушення вимог ст. 1241 ЦК України позивачу, як непрацездатній вдові, не було додатково виділено 1/2 частки, яка б належала б кожному із спадкоємців, у разі спадкування за законом. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить усунути відповідача від права на спадкування спадщини [PERSON] за законом; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 24.10.2012 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №2-748 у спадковій справі № 129/2010 року та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позов підтримали, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задоволити, зокрема, позивач [PERSON] зазначила, що покійний чоловік сплачував аліменти на утримання сина. Вона не повідомляла відповідача про хвороби батька тому, що не знала де того шукати, і де він був в 2010 році, їй невідомо. Перед смертю вона викликала «швидку», але чоловік відмовився від госпіталізації, і помер вдома. Відповідача повідомили сусіди, а не вона. На похоронах була перша дружина її чоловіка - [PERSON] У неї в с. Щітки є маленький будинок, вона там не прописана і не проживає, там живе її син. А вона, разом з покійним чоловіком, жили у спірному будинку. Документу про те, що чоловік потребував сторонньої допомоги, у неї немає. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, зокрема, представник [PERSON] суду пояснила, що у 1986 році покійний [PERSON] розлучився з першою дружиною, їх спільний син офіцер, навчався у військових вузах. Батько з сином спілкувалися, бачилися часто, і навіть той давав доручення синові в Севастополі на оформлення житла. Аліменти покійний не сплачував тому, що у них були хороші, нормальні стосунки. Син не приїхав на похорон тому, що знаходився у військовому відрядженні. На похорони приїхала мати відповідача, але запізнилася тому, що невірно був вказаний час поховання. Покійний не був вже такий важкохворий і безпорадний перед смертю, а раніше і сам їздив у м. Севастополь. Позивач не має доказів про те, що її покійний чоловік потребував матеріальної та сторонньої допомоги. [PERSON] відомо про те, що на даний час існує ще одна цивільна справа щодо поділу спадкового майна, в якій нею подано зустрічний позов, звідки слідує, що позивач розуміє і усвідомлює той факт, що є спадкоємцем після смерті чоловіка так як і син покійного в рівних частках, однак чомусь змінила свою позицію, подавши позов про усунення від спадкування відповідача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка являється його матір'ю пояснила, що кожен рік син приїздив у відпустку. Вона бачила сина, але не хотіла, щоб батько спілкувався з ним. Після смерті [PERSON] позивач чинить перешкоди, погрожує, і вона постійно викликає міліцію. З 2002 року син уже був на посадах, мав заробітну плату, але навчався ще в різних учбових військових закладах. Про похорони батька син знав, однак будучи людиною військовою, не виконати наказ командування не міг - перебував у відрядженні, з якого його не відпустили на похорони батька. На похованні була вона сама, оскільки спізнилася через те, що сусідка їй повідомила пізніший час траурної церемонії. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється сусідкою позивача, з відповідачем незнайома. З 1987 року знає позивача та її покійного чоловіка, вони були в добрих стосунках. Покійний говорив про те, що у нього є син, але вона його не бачила, і не знає, щоб той приїжджав. Він сумував за сином, про те, що той не спілкується з батьком. Вона не може сказати, що позивач перешкоджала їх спілкуванню. Жили вони тяжко: обоє хворіли, позичали гроші на своє лікування. Останні роки покійний не міг вже працювати, ходити та обходити себе, його доглядала позивачка - прала, годувала, обходила. Знає, що покійний був у лікарні в 2006 році. На момент смерті покійний не був лежачим, страждав від того, що син не приїжджає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою позивачки, добре знала і покійного і її саму, часто була у них в гостях. [PERSON] говорив про сина, жалкував про те, що той не приїжджав. Покійний був важко хворий, все хазяйство було на [PERSON] Вона не чула про те, щоб позивач забороняла спілкуватися батькові з сином. [PERSON] дуже добре доглядала за чоловіком. Сама особисто вона ніколи не бачила сина і ніколи не питала де той працює, де живе. В лікарні покійний лежав в 2006 році, помер він вдома, зимою, роки чотири тому, лежачим він не був. На похоронах була перша жінка. Вона також знає, що у позивачки є син, який проживає окремо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, добре її знає, відповідача не знає і не бачила. Покійного знала раніше, ще коли той жив сам. Коли вийшов на пенсію, то почав хворіти (тиск, операція на очах). Великого господарства у них не було. На городі він не міг працювати, майже все робила [PERSON] Про сина лише чула від [PERSON], але той ніколи не приїжджав. Коли жили з [PERSON], то разом будувалися (і сарай, і прибудову). Як він був хворий, то звичайно потребував допомоги. Сам до магазину не ходив. Допомоги дружини - позивачки, йому вистачало. Про те, що батько їздив до сина, вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою позивачки. Сина дяді [PERSON] вона ніколи не бачила. Знає, що перед смертю хтось казав, що має приїхати син, але його не було, і дядя [PERSON] навіть плакав. Останній рік дядя [PERSON] дуже хворів, не міг ходити сам до магазину, його доглядала тітка [PERSON]. На протязі 15 років вона сина не бачила. Не чула, щоб позивач забороняла синові спілкуватися з батьком. Вони тримали господарство (кури, кози), за яким доглядала тітка [PERSON]. Дядя [PERSON] дуже хворів (ноги опухали, тиск був високий, серце хворе було). Коли лежав в лікарні, не пам'ятає, можливо восени 2009 року. Свідок [PERSON] в суду показала, що є сусідкою позивача. Сина [PERSON] вона ніколи не бачила. Дядя [PERSON] часто чекав сина, але той не приїжджав, чула, що він живе у Севастополі. Останні роки [PERSON] часто хворів (подагра, аденома), [PERSON] постійно доглядала його. Знає, що покійний лежав в лікарні часто, останні роки він не міг себе обійти. [PERSON] бачила ще коли той був дитиною. Не чула, щоб [PERSON] допомагав якось батькові. Дядя [PERSON] помер зимою, 4 роки тому, перед смертю він не був лежачий. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється сусідкою позивачки, знає і бачила, що [PERSON] хворів, його доглядала [PERSON], а вона інколи заходила до неї, щоб допомогти (перевернути і т.д.). Останні роки йому робили дві операції, за ним треба було ходити, доглядати. Господарства він сам не вів. Покійний був лежачим. Жили вони не багато, грошей не вистачало (на ліки, на газ). Свідок [PERSON] суду показав, що він є односельчанином позивачки, відповідача бачив ще у дитинстві, а сам дружив з покійним. Син для [PERSON] - це було «слабе місце». Він хворів останнім часом (глаукома, аденома, подагра, часто були гіпертонічні кризи). Не було такого, щоб позивач забороняла спілкуватися з сином. За ним постійно доглядала [PERSON]. Бачив його за тиждень до смерті, він не був лежачим, як труп. Знає, що лікувався стаціонарно в обласній лікарні ім. М.І. Пирогова та у Вінницькій ЦРКЛ. Покійний розповідав, що син живе в Севастополі з першою дружиною, і що він залишив їм квартиру там, і платив аліменти на сина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в с. Сокиринці, знайомий з позивачем. Знає, що [PERSON] хоче відсудити у [PERSON] хату. Покійного знає тому, що разом працювали в колгоспі «Писарівський». Він часто хворів, скаржився, що поганий зір, боліли ноги. За ним доглядала дружина. Щоб сам ходив до магазину, порався по господарству, він не бачив. Сина бачив один раз в селі Писарівка, коли той ще був дитиною. [PERSON] не розповідав про те, що син якось допомагає йому. На похороні він був, але сина там не бачив. З'ясувавши позицію сторін в межах заявлених вимог та поданих сторонами доказів, заслухавши пояснення свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Такого висновку суд дійшов з наступного. Судом встановлено, що 30.08.2004 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 30.08.2004 року (а.с. 10). Згідно посвідчення [NUMBER] від 26.06.2001 року, [PERSON] являвся пенсіонером по віку (а.с. 62). З виписок з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON], які були видані в листопаді 2013 року, вбачається, що останній з 12.12.2005 року по 19.12.2005 року; з 10.04.2006 року по 22.05.2006 року; з 26.03.2007 року по 30.03.2007 року; з 21.07.2008 року по 03.08.2008 року перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах м. Вінниці з приводу ряду захворювань (а.с.12- 15). Як вбачається з довідок КЗ «ВРМЦПШД», [PERSON] на протязі 2009 року також неодноразово звертався по медичну допомогу з приводу ряду захворювань, доглядала його на протязі всього часу хвороби його дружина - [PERSON] (а.с.61), перебував на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, подагри, артриту, остеохондрозу хребта (а.с. 16). Згідно доручення від 26.11.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. та зареєстрованому в реєстрі за № 4145, [PERSON], проживаючий в [ADDRESS], уповноважив [PERSON], проживаючого за тією ж адресою, управляти і розпоряджатися всім його майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, у тому числі питанням приватизації квартири (а.с. 47). [INFO] в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 29.01.2010 року (а.с. 48). Згідно довідки про причину смерті, причина смерті - хронічна серцево - судинна недостатність (а.с.67). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2012 року, виданого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Кудрінським П.В. та зареєстрованому в реєстрі за № 2-748, спадкоємцями майна [PERSON] є його син - [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частці кожен, спадщина складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). В статті 1224 ЦК України зазначено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. За змістом ч. 1 ст. 1224 ЦК підставою для позбавлення права на спадкування є умисне позбавлення життя спадкодавця чи будь-якого з можливих спадкоємців або вчинення замаху на їхнє життя. Оскільки діяння, зазначені у ч. 1 цієї статті, є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені вироком суду, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування. Коло осіб, позбавлення життя яких усуває особу від права на спадкування, є вичерпним та чітко визначеним ч. 1 ст. 1224 ЦК, це спадкодавець та можливі спадкоємці. Не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування позбавлення ним життя іншої особи, яка на момент вчинення злочину не могла бути можливим спадкоємцем. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК. У частинах 2 - 4 статті 1224 ЦК зазначені особи, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав; батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обов'язку щодо утримання спадкодавця. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Статтями 202, 203 СК встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначених норм права, необхідними умовами для усунення від спадкування повинен бути встановлений судом факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. З огляду на встановлені в судовому засіданні факти, а саме: наявність як хронічних, так і вікових хвороб спадкодавця - померлого [PERSON], його пенсійний вік, проживання з позивачем до дня смерті, працездатність та матеріальну забезпеченість відповідача - спадкоємця [PERSON], у суду немає підстав вважати про умисне ухилення відповідача або бездіяльність його, спрямовані на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. В судовому засіданні згідно показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON] на момент смерті не був лежачим, мав можливість себе обходити з допомогою позивачки [PERSON], не було встановлено факту перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані через його похилий вік та тяжку хворобу. Виходячи з положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, в судовому засіданні позивачем та її представником не було доведено факту ухилення, пов'язаного з винною поведінкою відповідача, який усвідомлював свій обов'язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій. Крім цього, суду не надано доказів та не доведено того, що спадкодавець [PERSON] потребував матеріальної допомоги саме від свого сина, оскільки отримував пенсію, проживав разом з дружиною, яка під час хвороб його доглядала та надавала необхідну допомогу, що було встановлено в судовому засіданні згідно показів свідків, допитаних в ході судового розгляду. Та обставина, що відповідач не спілкувався протягом тривалого часу зі спадкодавцем, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги, а є лише моральним критерієм поведінки сина по відношенню до батька. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. А тому, за відсутності належних доказів вищезазначених обставин, позовна вимога позивача є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, і відповідно вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Outcome: dismissed