Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначила, що 08.04.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 08.04.2013 року, відповідно якої відповідач отримав від позивача 120000,00 гривень, які зобов'язувався повернути до 01.07.2014 року, однак станом на день звернення до суду ( 01.10.2013 року) не повернув. Посилаючись на вказані обставини, на положення ст.ст.1047, 1049 Цивільного Кодексу України, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 120000,00 гривень основного боргу; судовий збір 1200,00 гривень. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та пояснив про обставини викладені вище. В своїх поясненнях посилався на докази, які були подані до суду разом із позовною заявою і містяться в матеріалах справи, інших доказів до початку розгляду справи по суті, клопотань про їх витребування, клопотань в ході судового розгляду суду не заявляв (стаття 131,192 ЦПК України), що підтверджується технічним записом судового засідання. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали заперечення проти позову. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він передав [PERSON] правовстановлюючі документи на будинок для оформлення спадкових прав та подальшого продажу, що підтверджується нотаріальною довіреністю. Боргова розписка була ним написана, оскільки вподальшому з позивачем йому необхідно було розрахуватися за виконану роботу, що в судовому засіданні 17.10.13 і 17.03.2014 рр.р. підтвердила сама позивач. Стверджував, що грошей в сумі 120000,00 грн. (15000 доларів США) [PERSON] йому в борг не передавала, Оскільки [PERSON] не виконала зобов»язання щодо оформлення документів, він відкликав довіреність, документи на житловий будинок вона йому не повернула. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до наступного висновку. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Як вбачається з наданої позивачем розписки, що міститься в матеріалах справи, 08 квітня 2013 [PERSON] і присутності свідків [PERSON] і [PERSON], отримав у [PERSON] ([PERSON]В.) 120000,00 грн., в еквіваленті 15000,00 доларів США, з яких він за 4000,00 доларів США придбав для себе житловий будинок в Золочівському районі по вул.Лісній, б.№1, а також для оформлення правовстановлюючих документів на будинок по пров. Балаклеївському, 33 в м.Харкові. Отриманні кошти мав повернути до 01 липня 2014 року, але позику вчасно не повернув, у зв»язку з чим, позивач вимушена була звернутися до суду. Згідно положень статті 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Також, відповідно до положень статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Але враховуючи пояснення позивача в судовому засіданні 17.10.2013, 17.03.2014 р.р., що також підтверджуються поясненнями свідка [PERSON], суд приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач отримав грошові кошти від позивача 08.04.2013 року в зазначеному розмірі. Відповідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвічує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 203 ЦК України передбачено чіткий перелік обставин, які повинні бути дотримані для чинності правочину . Відповідно до ст.ст.58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач не надала жодних доказів, які б могли підтвердити укладення договору позики 08 квітня 2013 року у вказаному в розписці розмірі. Надана до суду розписка про отримання грошових коштів, не відносяться до предмету спору, оскільки складена на інші суми та в інший період часу. Тому, підстави на які посилається позивач у своєму позові, суд вважає не доведеними. Таким чином суд приходить до висновку, що розписка від 08.04.2013 року була складена відповідачем в рамках існуючих між сторонами домовленостей за договором доручення і не є борговим документом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed