Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], жительку села Городниця вул. Шухевича, 27 Городенківського району Івано-Франківської області, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. В заяві вказала, що вона ([PERSON] П.) є мамою [PERSON], яка є інвалідом другої групи з дитинства. Також зазначила, що дочка потребує постійного догляду, а тому просить визнати [PERSON] недієздатною та призначити її ([PERSON] П.) опікуном дочки. Відповідно до ст. 240 ч. 1 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоровя. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала частково. Суду подала заяву в якій просить визнати [PERSON] недієздатною, а вимоги щодо встановлення над нею опіки та призначення її ([PERSON] П.) опікуном, не брати до уваги. Крім того пояснила, що [PERSON], є її дочкою і є інвалідом другої групи з дитинства та потребує постійного догляду. В звязку з цим просить суд визнати [PERSON] недієздатною. В судове засідання представник заінтересованої особи не зявився. В заяві позаній до суду справу просить слухати у його відсутності. Щодо задоволення заяви заперечень немає. [PERSON], щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, з урахуванням стану її здоровя, в судове засідання не викликалося. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши думку заявниці, суд приходить до переконання щодо часткового задоволення заяви виходячи з наступного: згідно ст. 39 ч. 1 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 1 ЗУ Про психіатричну допомогу, психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] просить визнати недієздатною свою дочку [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серія: ІІІ-НМ № 274282 від 23.05.1987 року, а/с 4). Згідно ст. 3 ЗУ Про психіатричну допомогу, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Як вбачається із копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія: ІФ № 163107 від 07.06.2005 року (а/с - 6), [PERSON] є інвалідом другої групи дитинства. Відповідно до ст. 7 ч. 1 ЗУ Про психіатричну допомогу, діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних із станом її психічного здоров'я. У відповідності до ст. 239 ч. 1 ЦПК України, судом для встановлення психічного стану [PERSON] було призначено судово-психіатричну експертизу. З Акту № 376 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23.12.2013 року (при матеріалах справи) на підекспертну [PERSON], [INFO], для вирішення питання дієздатності, вбачається, що експертна комісія обласного клінічного психоневрологічного диспансеру Івано-Франківського УОЗ ОДА прийшла до висновку, що підекспертна [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у формі тяжкої розумової відсталості. Зазначене захворювання позбавляє підекспертну [PERSON] здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В звязку з цим, суд вважає, що заяву [PERSON] про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], слід задовольнити частково. Згідно ст.40 ч. 1 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. На підставі ст. ст. 39, 40 ЦК України, ЗУ Про психіатричну допомогу, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.03.1972 року N 3 Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним,

Outcome: partial