Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, уточнивши який, просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 47,8 квадратних метрів, в тому числі житловою площею 33,2 квадратних метрів, в порядку спадкування після смерті сина [PERSON], померлого 03 вересня 2012 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 05 грудня 1993 року, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 5 грудня 1993 року № 29779 зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 3-2306. 02 липня 2009 року померла [PERSON], після смерті якої вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом 06 січня 2015 року, видане [PERSON], державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори. Далі позивачка вказує, що 03 вересня 2012 року помер її єдиний син [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] вказує, що фактично вступила у спадкування, здійснює комплексне управління квартирою, сплачує необхідні платежі та утримує квартиру у належному стані. Позивачка звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини, однак нотаріус в видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, посилаючись на те, що у Свідоцтві про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 05 грудня 1993 року не визначено частку належну померлому [PERSON] у вказаній квартирі, окрім цього [PERSON] на час смерті був зареєстрований за іншою адресою, тобто не в квартирі [ADDRESS]. Оскільки позивачка, є матірю покійного [PERSON], інших спадкоємців не має, тому вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Одеської міської Ради в судове засідання не зявився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення на адресу місцезнаходження судових ухвал та повісток, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Представник третьої особи Сьомої одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце розгляді справи повідомлений. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 05 грудня 1993 року, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 5 грудня 1993 року № 29779 зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 3-2306. Як вбачається зі Свідоцтва про народження, виданого повторно 14 травня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської рай адміністрації виконкому Одеської міськради, [PERSON] народився 17 січня 1985 року в м. Одесі, в графі Батьки вказано: Батько [PERSON], Мати [PERSON]. В силу статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, частки власників у загальному сумісному майні, а саме у квартирі № 28, за адресою: м. Одеса, вулиця Ак. Філатова, будинок № 49 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 5 грудня 1993 року є рівними. Тобто на час приватизації квартири [ADDRESS], яка приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», співвласникам вищезазначеної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала на праві власності 1/3 частка квартири [ADDRESS] кожному. Право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 22 червня 1994 року під № 29 стр. 129 кн.69 пр. 02 липня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про її смерть серія 1-ЖД № 191234 виданим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 08 липня 2009 року. Після смерті матері позивачки [PERSON], позивачка отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON], державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 06 січня 2015 року. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 546338451101; підстава виникнення права власності свідоцтво право на спадщину, серія та номер: 2-1, виданий 06.01.2015, видавник: [PERSON], державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори. Проаналізувавши вказані документи та вимоги законодавства України, суд приходить до висновку, що [PERSON] на праві власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 05 грудня 1993 року та 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.01.2015 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Матеріалами справи підтверджується, що 03 вересня 2012 року помер син позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] фактично вступила у спадкування, здійснює комплексне управління квартирою, сплачує необхідні платежі та утримує квартиру у належному стані. Позивачка звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини, однак нотаріус в видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, посилаючись на те, що у Свідоцтві про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 05 грудня 1993 року не визначено частку належну померлому [PERSON] у вказаній квартирі, окрім цього [PERSON] на час смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. На ухвалу суду завідувач Сьомої одеської державної нотаріальної контори повідомляє, що спадкова справа щодо майна [PERSON], померлого 03.09.2012 року не заводилася, на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], яка по територіальності обслуговується Першою одеською державною нотаріальною конторою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. З вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги та має право на спадщину, яка відкрилась після смерті її сина [PERSON]. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичною особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В контексті статті 1216 ЦК України при спадкуванні права та обовязки померлого переходять до його правонаступників як єдине ціле, крім тих, існування яких невіддільне від особи спадкодавця. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на моменту відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З цих підстав суд робить висновок про те, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 47,8 квадратних метрів, в тому числі житловою площею 33,2 квадратних метрів, в порядку спадкування після смерті сина [PERSON], померлого 03 вересня 2012 року.

Outcome: approved