Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду і просить винести рішення, яким: визнати дійсним договорі купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за [ADDRESS] , укладений 04 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати право власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на Ѕ частину житлового будинку «А», що складається: коридор 1-1 площею 7,4 кв.м., кухня площею 8,9 кв.м., ж/кімната 1-3 площею 10,6 кв.м., ж/кімната 1-4 площею 12,4 кв.м., загальною площею 39,3 кв.м., з них житловою площею 23,0 кв.м. та має господарські будівлі: сарай «Б», Ѕ паркан «N», за [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці площею 973,6 кв.м., яка у приватну власність не передавалася. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником 1/2 частини частин житлового будинку за [ADDRESS] , на підставі нотаріально посвідченого в реєстрі за № 870 22 грудня 2015 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Українською H.A. договору купівлі-продажу. Співвласником іншої 1/2 частини вказаного будинку був [PERSON] , 1968 року народження. Будинок давно був поділений в натурі між попередніми власниками. Інша частина домоволодіння, в розмірі Ѕ об`єднана з сусідською частиною будинку спільним дахом та стіною. У вересні 2006 року [PERSON] пообіцяв продати позивачу належну йому частину будинку з надвірними будівлями, яка була занедбаному стані, тому вони домовилися за ціну продажу 10 000 гривень, що на той час було еквівалентом 2 000 доларів США. 04 вересня 2006 року позивач в усній формі уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу належної йому 1/2 частини будинку. При цьому позивач сплатила продавцеві обумовлену суму грошей в розмірі 10 000 гривень, а він, в свою чергу, написав про це розписку та передав саму належну йому частину будинку та віддав ключі від нього та господарських будівель, технічні документи та домову книгу, при цьому зобов`язався підготувати документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу в строк до 01.12.2006 року. Однак, оскільки [INFO] [PERSON] помер, зобов`язання про передачу позивачеві права власності на будинок не відбулося. Його спадкоємці, не заперечуючи обставини укладення спадкодавцем договору купівлі-продажу, неодноразово переконливо обіцяли прийняти спадщину та нотаріально оформити договір купівлі-продажу, однак постійно знаходять якісь причини, за яких вони і досі не оформили спадщину та не оформлюють у нотаріуса договір купівлі-продажу належної [PERSON] частини будинку. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надала заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, вимоги позову підтримала та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомили і від них не надійшли заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. На підставі нотаріально посвідченого 22 грудня 2015 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Українською H.A. договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за № 870, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку є [PERSON] , на підставі договору дарування посвідченого 17 листопада 2004 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Поляковим О.О., зареєстрований в реєстрі за № 1308.Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо заборон відчуження частини будинку та іпотеки відсутні. [PERSON] домовилася із [PERSON] про купівлю належної йому Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Сторони домовилися про всі істотні умови договору, про що склали розписку. На виконання вказаного договору позивач сплатила продавцеві 10000 (десять тисяч) гривень, та прийняла вказаний будинок, ключі та правовстановлюючі документи. Відповідач в свою чергу отримав гроші та передав будинок позивачеві, про що написав розписку 04 вересня 2006 року. Договір домовилися нотаріально оформити та зареєструвати в установленому законом порядку в строк до 01 грудня 2006 року. Однак відповідач свої зобов`язання виконати не встиг, помер [INFO] . Відповідно до наданої копії спадкової справи №90/2007, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач зверталася до відповідачів із вимогою нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу Ѕ частини будинку спадкодавця, однак вимога залишилася без реагування. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК). Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. N 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України») права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 р. зазначеним законом скасована. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК). Згідно ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Позивачем доведено існування таких обставин, тому що смерть продавця в період строку домовленості нотаріального посвідчення договору виключає будь-яку можливість такого посвідчення. Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між продавцем та покупцем укладено договір купівлі-продажу частину будинку і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець отримав грошові кошти за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з відповідачем та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку зі смертю продавця, спадкоємці якого не надали заперечення та відзив на позов, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved