Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення подвійного розміру завдатку. В обґрунтування позову покликається на те, що 09.05.2015 року, між нею та відповідачкою було укладено угоду № 005 про надання послуг з прокату весільної сукні «Cara Mia Michelle», вартість якого становить 7630,00 грн. Нею було сплачено завдаток у розмірі 3800,00 грн. У звязку із необхідністю збільшення чашок корсету весільної сукні, вона звернулася до відповідача, однак остання, в порушення вимог п. 2 укладеної між ними угоди відмовилася перешити сукню. На неодноразові листи про розірвання угоди та повернення завдатку відповідач не реагувала. Просить суд стягнути з відповідача на її користь подвійний розмір завдатку в сумі 7600,00 грн. та 300,00 грн. витрат на правову допомогу. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, надавши пояснення аналогічні викладеним у запереченні (а.с.66-71), суть яких полягає у тому, що угода укладена між сторонами містить ознаки договору побутового підряду та договору прокату, а відтак належить до змішаних договорів. Зобов'язання із перешиття сукні, не забезпечувалося завдатком. Відповідач відмовилася перешити сукню позивача, шляхом збільшення чашки в корсеті, проте не відмовилася від виконання усієї угоди, запропонувавши розглянути інші способи задоволення вимог замовника. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи та судом встановлено, що 09.05.2011 року між салоном «Нінель» в особі ФО-П [PERSON], що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію № 24150170000010921 від 22.04.1996 року (виконавець) та [PERSON] (замовником) укладено угоду № 005 про надання послуг прокату весільної сукні «Cara Mia Michelle» (а.с.7). Вартість прокату становить 7630,00 грн., сплачено аванс у розмірі 3800,00 грн. Виконавець ФО-П [PERSON] зобовязалася безкоштовно вкоротити, перешити, тощо, сукню для замовника [PERSON] і почати ці роботи з дня укладення угоди та завершити до дня забирання сукні. Зі змісту п. 2 угоди від 09.05.2011 року не вбачається жодних обмежень замовника щодо виконання тих чи інших робіт по підготовці сукні до прокату.Вимоги позивача [PERSON] про перешиття сукні, відповідач [PERSON] не виконала, вказаний факт сторони підтвердили у судовому засіданні. Звернення відповідача про розірвання угоди від 09.05.2011 року, зокрема 12.07.2011 року (а.с.9), 22.09.2011 року (а.с.11), 05.10.2011 року (а.с.14) були проігноровані відповідачем. [PERSON] у справах захисту прав споживачів у Львівській області від 29.08.2011 року № 26996 (а.с.6) [PERSON] повідомлено про те, що при проведення перевірки встановлено порушення ФО-П [PERSON] вимог п. 2 угоди. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2012 року (а.с.54-59) у справі № 2а-10453/11/1370 за позовом фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON] у справах захисту прав споживачів у Львівській області про скасування постанови, в задоволенні позову відмовлено. Судом встановлено, що виконавець в жоден спосіб не попереджав замовника про існування обєктивних, на його думку, причин щодо неможливості виконання замовлення, а саме перешиття весільної сукні на розсуд замовника (зміна чашки в корсеті сукні), то у замовника виникли підстави розірвати договір, а на такого виконавця покладено обовязок щодо відшкодування збитків, заподіяних замовнику невиконанням умов угоди. Згідно зі ст. 787 Цивільного кодексу України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов'язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк. Предметом договору прокату є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб (ч. 1 ст. 788 ЦК України). Згідно зі ст. 789 ЦК України плата за прокат речі встановлюється за тарифами наймодавця. Відповідно до умов угоди (договору), укладеного між сторонами 09.09.2011 року, відповідачка зобов'язалась підготувати для позивачки весільну сукню «Саrа Міа Michelle» для прокату (повна вартість сукні 10900,00 грн, вартість прокату 7630,00 грн) на 16.07.2011 року, а позивачка зобов'язалась оплатити завдаток у день укладення угоди, решту суми вартості прокату зобов'язалась сплатити 14-15 липня 2011 року і забрати сукню. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка оплатила завдаток у розмірі 3800,00 грн., решту суми вартості прокату не сплатила та сукню не забрала. Також умовами договору передбачено, що відповідачка зобов'язалась безкоштовно вкоротити, перешити, тощо сукню для позивачки і почати ці роботи з дня укладення угоди і завершити до дня забирання сукні. Отже, що договір містить елементи договору побутового підряду. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ст. 837 ЦК України). Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка відповідно до умов договору сплатила відповідачці грошові кошти в сумі 3800,00 грн. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частиною 2 ст. 571 ЦК України встановлено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі (ч. 1-2 ст. 873 ЦК України). З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. При цьому, у разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення його в подвійному розмірі. За таких обставин, проаналізувавши норми статей 570 та 873 ЦК України, суд дійшов висновку, що сплачена [PERSON] сума 3800,00 грн., хоча і вказана у п. 1 угоди як «завдаток», за своєю практичною суттю є авансом. Тобто, частина суми, що підлягає до оплати за договором, сплачена перед виконанням умов договору виконавцем. Відтак, до сплаченої суми авансу судом не може бути застосована норма ч. 2 ст. 571 ЦК України, що стосується виключно поняття завдатку, як способу забезпечення зобов'язання. В той же час, з матеріалів справи та в судовому засіданні встановлено, що саме позивач не виконала своїх зобовязань відповідно до п. 1 угоди, а саме: оплатити другу частину суми та забрати сукню. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора (ч. 1 ст. 571 ЦК України). Оскільки судом спірна угода була розглянута як договір прокату з елементами (умовами) договору побутового підряду, інститути зобовязального права застосовуються судом окремо до кожного з видів правовідносин (прокату та побутового підряду). З урахуванням викладеного, оскільки сплачена позивачкою сума 3800,00 грн. є авансом по сплаті за послуги прокату, які не були надані [PERSON] у зв'язку з її відмовою від отримання сукні та сплати залишку суми, то відповідно до норм ЦК України, така сума залишається у виконавця та не підлягає стягненню на користь замовника. Умови сплатності частини договору, яка стосується побутового підряду, в оскаржуваній угоді відсутні. У зв'язку з наведеним у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, при відмові у задоволенні позову судові витрати (в тому числі витрати на правову допомогу) розподілу та стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed