Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами [ADDRESS] . Батько за життя заповіт не складав, його дружина померла задовго до нього, а два її брати вже тривалий час постійно проживають у США. Оскільки вона одноосібно прийняла спадщину, звернувшись у встановлений законом строк із відповідною заявою до нотаріуса, однак останнім в оформленні спадщини їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, питання розподілу понесених нею судових витрат не вирішувати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 24 травня 2018 року (а. с. 6, 8, 9). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Порошківської сільської ради Перечинського Закарпатської області Ігнатьо Е.Ф. , який помер [INFO] , був головою домогосподарства [ADDRESS] , де, крім нього, на момент смерті ніхто не проживав та зареєстрованих осіб не було (а. с. 10, 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, 21 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 47/2018 стосовно спадкодавця [PERSON] , та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовилася від неї (а. с. 31-41). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 192/02-14 від 12 грудня 2019 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS] , відсутній (а. с. 18, 41). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 177772113 від 16 серпня 2019 року відомості про права власності, інші речові права, іпотеки та обтяження у вказаних реєстрах щодо житлового будинку [ADDRESS] відсутні. Крім цього, відомості щодо реєстрації права власності на зазначений житловий будинок також відсутні в архіві БТІ, що стверджується повідомленням Перечинської районної ради Закарпатської області № 07-06/Г-93 від 19 липня 2019 року (а. с. 19, 20). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а наявність інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено (а. с. 11, 31-41), відтак позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0612730129 від 27 серпня 2019 року позивачем [PERSON] сплачено 768,40 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved