Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Вимоги заяви обгрунтовує тим, що із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.12.2017 року. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] Вироком Володимир-Волинського міського суду від 22.09.2015 р. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Після відбуття покарання [PERSON] повернувся проживати до своєї мами у [ADDRESS] . За час відсутності [PERSON] , заявник приводила сина до його мами. Під час останнього відвідування, котре мало місце 05.12.2019 р., відбувся конфлікт та фізичне насильство по відношенню до заявника та сина, який чув образливі слова та вигуки [PERSON] в її адресу. Зокрема, [PERSON] близько 16 год. в [ADDRESS] , перебуваючи поблизу вхідних дверей кв. 3, під час словесного конфлікту наніс удар рукою по тулубу, здушував рукою за шию та наніс заявниці удари головою об бетонний стовбець, чим спричинив тілесні ушкодження. Відомості про вказаний факт внесено до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019030060000837, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 125 КК України. Оскільки існує вірогідність продовження вчинення домашнього насильства, тому просить встановити обмежувальний припис відносно кривдника строком на 6 місяців та заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] ; обмежити спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] ; заборонити наближатись на відстань ближче 100 м. до [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці котре невідоме [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали та просили заяву задовольнити з підстав викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечив щодо видачі обмежувального припису відносно заборон, які стосуються [PERSON] . Однак заперечив щодо обмеження його у спілкуванні із сином [PERSON] Пояснив, що жодного насильства щодо дитини він не вчиняв. Конфлікт із [PERSON] відбувався перед вхідними дверима квартири, котрі були зачинені. В цей час син [PERSON] був у квартирі і не міг його чути. Він є батько дитини і хоче бачитись та спілкуватись із сином. Однак заявник створює перешкоди у спілкуванні із дитиною, не даючи йому можливості побачитись із сином. Просить відмовити у задоволенні заяви в частині обмеження спілкування з дитиною. В іншій частині вимоги заяви визнає, а також встановлення обмежувального припису на строк 6 місяців не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.12.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу заявник із сином проживає окремо від [PERSON] . Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки [PERSON] визнав обставини щодо необхідності видачі обмежувального припису щодо заборони йому наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , заборони наближатись на відстань ближче 100 м. до [PERSON] , заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці котре невідоме [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею, заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб і суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому суд прийшов до висновку, що в цій частині заяву слід задовольнити. Вирішуючи заяву в частині обмеження [PERSON] в спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] суд виходить з наступного. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Однак заявником не доведено жодними належними, достатніми доказами, що [PERSON] вчинив домашнє насильство щодо [PERSON] в присутності малолітнього сина [PERSON] , тобто, що дитина була очевидцем такого насильства. Таким чином, не доведено, що малолітній син [PERSON] , в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є дитиною, яка постраждала від домашнього насильства. Також не встановлено, що [PERSON] вчинив психологічне чи фізичне насильство щодо сина [PERSON] , а також не доведено існування загрози вчинення такого насильства у майбутньому. При цьому, судом встановлено наявність між батьками спору про участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї. Також заявником не доведено, що рішення про задоволення даної заяви якнайкраще відповідатиме інтересам малолітньої дитини, тому видача обмежувального припису про обмеження спілкування [PERSON] з дитиною призведе до необґрунтованого обмеження, як батька дитини у реалізації своїх прав відносно сина [PERSON] , котрий має такі ж рівні права та обов`язки щодо дитини, як матір. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви в частині обмеження в спілкуванні з дитиною слід відмовити. Оскільки [PERSON] не заперечив щодо встановлення обмежувального припису строком на 6 місяців, тому суд приходить до висновку, що необхідно встановити обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Outcome: partial