Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Автогаражного кооперативу «Полум»я ОШС», третя особа на стороні відповідача [PERSON] міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (надалі - відділ ДВС) про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди, в якому просить суд зобовязати відповідача забезпечити їй вільний доступ в приміщення гаража № 23, який знаходиться на території Автогаражного кооперативу «Полумя ОШС», що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 25а для користування ним та іншим майном, що знаходиться в приміщенні гаража, а також стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 9\~600 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2017р., посвідченого нотаріально та зареєстрованого у встановленому законом порядку, є власником гаража № 23, який знаходиться на території Автогаражного кооперативу «Полумя ОШС» (відповідач по справі). Крім того рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2017р. за нею було визнано право власності на майно, що знаходиться в цьому гаражі. Однак 24 листопада 2017 року відповідачем в особі голови кооперативу в присутності представників відділу ДВС, свідків [PERSON] та [PERSON], незважаючи на надання для ознайомлення всіх необхідних правовстановлюючих документів було протиправно закрито ворота гаража шляхом їх заварювання, що тим самим позбавило позивача користуватися належним їй майном. Своїми діями відповідач спричинив також [PERSON] моральну шкоду, компенсацію якої вона оцінює в 9\~600 грн., тобто в розмірі трьох мінімальних заробітних плат на момент предявлення позову. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, просить їх задоволити. Крім того, пояснив, що на протязі майже року після предявлення позову позивачкою неодноразово особисто та при допомозі інших осіб приймалися міри шляхом перемовин з керівництвом Автогаражного кооперативу «Полумя ОШС» щодо добровільного вирішення спору, однак ці дії до позитивного результату не призвели. В свою чергу [PERSON] своєчасно і в повному обсязі добровільно сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться її гараж № 23, про що свідчать надані суду відповідні квитанції відділення банку. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи [PERSON] вирішення питання щодо задоволення позовних вимог [PERSON] поклав на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був очевидцем подій, які сталися 24 листопада 2017 року біля гаража № 23 в Автогаражному кооперативі «Полумя ОШС» по вул. Павлюченка, 25а в м. Рівне, куди його запросив листом [PERSON] міський відділ ДВС. Свідок підтвердив, що позивачкою [PERSON] було надано голові кооперативу [PERSON] для ознайомлення всі необхідні документи, що підтверджують її право власності на гараж № 23, та майно, що у ньому знаходиться, а саме договір купівлі-продажу від 14.07.2017р. та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2017р., а також те, що ним особисто з прохання позивачки були здійснені розмови з керівництвом Автогаражного кооперативу «Полумя ОШС» з метою добровільного питання усунення перешкод в користуванні [PERSON] належного їй гаража, однак до позитивного результату ці розмови не призвели. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідка [PERSON], дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, оглянувши CD диск з відеозаписом подій 24.11.2017 року біля гаража № 23 в Автогаражному кооперативі «Полумя ОШС» по вул. Павлюченка, 25а в м. Рівне, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) 14 липня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу гаража №23, який знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 25 а. Договір нотаріально посвідчений та відповідно зареєстрований. Таким чином позивач є власником зазначеного майна. 24 листопада 2017 року головою Автогаражного кооперативу «Полумя ОШС» було вчинено перешкоди [PERSON] в користуванні належним їй майном шляхом заварювання воріт гаража № 23, які не усунуті до даного часу. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В свою чергу згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Судом також встановлено, що своїми незаконними діями відповідачем було завдано [PERSON] моральної шкоди, оскільки вже довгий період часу позивач не може користуватися гаражем, що призвело до порушення її звичного способу життя та завдало моральних страждань. Враховуючи вимоги розумності і справедливості передбачені ст. 23 ЦК України, суд вважає за можливе задовільнити моральну шкоду в розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати на момент пред»явлення позову, що становить 3\~200 грн. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде співмірний з завданими позивачу моральними стражданнями і буде реально можливим для сплати відповідачем, враховуючи його матеріальний стан та інші обставини та докази, наявні в матеріалах справи.

Outcome: approved