Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У належному їй житловому приміщенні крім неї також зареєстровані дві особи: її чоловік - [PERSON] та її син, відповідач по справі - [PERSON] . Фактично відповідач по справі у квартирі не мешкає з 2013 року, спірною квартирою не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, поточний та капітальний ремонт квартири не проводить. Зазначила, що її намагання домовитись з відповідачем про зняття з реєстрації його місця проживання у належній їй квартирі у добровільному порядку закінчилися невдачею. До теперішнього часу відповідач не знявся з реєстрації у належній їй квартирі, що порушує її права, як власника квартири. Враховуючи викладене, позивачка просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , позбавити відповідача права користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Руденко Т.В., копії технічного паспорту чотирьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.11,13-15). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.05.2019 року, довідки відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 12.06.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.12,41). Відповідач в спірній квартирі не проживає з 2013 року, його особистих речей в квартирі немає, що підтверджується актами від 20.10.2018 року та 11.05.2019 року, складеними мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.16,17). З листа Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 20.05.2019 року №79аз/119-86/03/25-2019 вбачається, що до Лозівського відділу поліції від гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] будь-які скарги, пов`язані з порушенням його права на користування вказаним житловим приміщенням, не надходили (а.с.18). Позивачка не чинила ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу, особистих речей та майна, яке йому належить, в зазначеній квартирі немає. Доказів того, що відповідач виконує обов`язки по утриманню квартири та не втратив інтересу до спірної квартири, матеріали справи не містять. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимога позивачки в частині позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає, що з урахуванням предмету спору та заявлених позовних вимог, суб`єктного складу учасників судового розгляду та виходячи з норм ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де однією з підстав для зняття з реєстраційного обліку особи є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, - вказана позовна вимога підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та вимога щодо зняття його з реєстрації задоволенню не підлягає, враховуючи, що будь-які дії реєстраційного органу позивачем не оскаржуються.

Outcome: partial