Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] ; збільшити розмір аліментів, визначені рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21.01.2019 року, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах у період з 2013-2013 років. [INFO] у них із відповідачем народилася дитина [PERSON] . Позивач пояснює, що після народження дитини у неї із відповідачем стосунки погіршилися та вони вирішили припинити фактичні шлюбні відносини. Дитина залишилася проживати разом із позивачем, а відповідач зобов`язувався допомагати матеріально. Проте, жодної допомоги з моменту припинення спільного проживання від відповідача не отримувала. Крім того, відповідач не проявляє бажання спілкуватися із сином. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21.01.2019 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 грн до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує. Всі витрати, пов`язані з вихованням, лікуванням, навчанням покладені на позивача. Також позивач покликається на те, що відповідач взагалі не цікавиться життям дитини [PERSON] , [INFO] . Вона неодноразово просила відповідача вийти на зв`язок, для спілкування з дитиною, проте, він не бажає спілкуватися. Крім того, відповідач негативно впливає на інтереси дитини, оскільки формальний запис його як батька дитини створює проблеми при виготовленні документів, зокрема для виїзду за кордон на відпочинок. У зв`язку із чим змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові. Крім того, зазначила, що [PERSON] дитиною [PERSON] , [INFO] взагалі не цікавиться, не бачиться, не телефонує та матеріально не забезпечує. В подальшому у судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. В подальшому у судове засідання не з`явилася. До суду поступило клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення повідомлення, оголошеннями на сайті суду, у судове засідання не з`явився. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Представник служби у справах дітей Франківської районної адміністрації ЛМР у судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В подальшому у судове засідання не з`явився. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] з 2012 року по 2013 рік проживали разом та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб між ними не було зареєстровано. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №978 [INFO] народився [PERSON] . Батьком дитини записано [PERSON] . Після народження [PERSON] , [INFO] сторони розірвали стосунки та проживають окремо. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] 16.09.2017 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що зроблено актовий запис №3102. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] хоч і записаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , проте, після того як він та [PERSON] почали проживати окремо дитиною не цікавиться та не піклується про його розвиток, а також матеріального не допомагає. Так, з довідки від 16.12.2019 року №16.12.19-3 приватного закладу освіти «Сінкглобал» вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] навчається у даному закладі у 1 класі, дитину виховує мати [PERSON] , батько [PERSON] навчанням та розвитком дитини не цікавиться. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Пунктом 2 ст.8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року передбачено, що у всіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків, розпорядженням від 10.09.2018 року №464 Франківської районної адміністрації ЛМР затверджено висновок відділу «Служба у справах дітей» Франківського району про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] для тимчасового виїзду за межі України. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно з абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виховання [PERSON] , [INFO] , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує матеріально. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Хант проти України» встановив, що між інтересами дитини й інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу треба приділяти інтересам дитини, які за своєю природою повинні переважати над інтересами батьків. У своїй ухвалі від 01.11.2017 року Вищий спеціалізований суд України дійшов до висновку, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджався батьки офіційно про необхідність зміни ставлення до дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому важливе значення має висновок виконкому органу місцевого самоврядування про доцільність або передчасність застосування такого заходу. Слід також звернути увагу на те, чи створюються перешкоди для спілкування батькав із дитиною з боку особи, з якою дитина проживає. Відповідно до висновку відділу «Служба у справах дітей» Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.01.2020 року №260001-вих-106 районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Беручи до уваги вищенаведене, те, що [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, йому не чинилися перешкоди у побаченнях з дитиною, суд вважає, що слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] у зв`язку із ухиленням ним від батьківських обов`язків. Щодо вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21.01.2019 року стягнуто з [PERSON] аліменти в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] аліменти на утримання сина не сплачує. Потреби дитини з моменту ухвалення рішення зросли, відповідно і зросли витрати на її утримання. Дитина [PERSON] , [INFO] повністю знаходиться на утриманні матері [PERSON] . Крім того, дитина [PERSON] , [INFO] часто хворіє, що стверджується документами про огляд педіатром в дитячій поліклініці «Веселка», а також фіскальними чеками, долученими до матеріалів цивільної справи. Так, лише за грудень 2018 року у 2019 році дитина хворіла гострою інфекцією дихальних шляхів, гострим бронхітом, гострим серозним отитом, періоральним дерматитом, гострим назофарингітом. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок не залежить від матеріального становища батьків. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувачі аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшенні здоров`я когось із них. У разі пред`явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі. Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з принципу розумності та справедливості, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Слід змінити розмір аліментів, який стягується з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 10.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягаю задоволенню у повному обсязі. В порядку, визначеному п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн за позовні вимоги про зміну розміру аліментів, а також слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за позовні вимоги про позбавленян батьківських прав у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved