Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Укрсоцбанк», про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона з відповідачем з 19.04.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO]. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року поділено їх спільне майно, а саме належну їм 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], за яким право власності на частину вказаної квартири визнано по 1/3 частини за кожним. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2015 року визнано мирову угоду та закрито провадження у справі про стягнення аліментів, за якою встановлено, що виконання [PERSON] аліментних зобов'язань на утримання дитини припиняється шляхом передання ним на користь [PERSON] права власності на 1/3 частину належної йому квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира є єдиним житлом позивачки та їх сина, а тому не може бути реалізована для отримання коштів для утримання дитини. Крім того, під час перебування у шлюбі, 25.10.2012 року сторонами було придбано автомобіль [NUMBER] та оформлено на ім'я відповідача за рахунок своїх коштів та отриманого кредиту в ПАТ «Укрсоцбанк». Оскільки набута під час шлюбу машина є їх спільною сумісною власністю, однак оформлена на відповідача, а також враховуючи інтереси неповнолітнього сина сторін та відсутність аліментів на утримання сина, забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, [PERSON] просить суд відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею 2/3 частини спільного майна подружжя, а саме автомобіль [NUMBER]. У судове засідання позивачка та представник позивачки не прибули. Представником позивачки - [PERSON] подано заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій зазначено, що вони не заперечують проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки на зареєстроване місце проживання, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, 19.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON]. (після одруження прізвище - [PERSON]) укладено шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 441 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 27.06.2012 року, виданого ВДРАЦС Оболонського РУЮ у м. Києві, 15.06.2012 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до договору купівлі продажу № 2510-1 від 25.10.2012 року ТОВ «Європа-Авто» продало [PERSON] автомобіль марки Skoda Octavia (а.с. 9-11). На умовах вказаного договору покупець сплачує продавцю частину вартості автомобіля на протязі одного дня з моменту підписання договору, а іншу частину сплачує шляхом залучення кредитних коштів. 26.10.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 013АІ20121026001 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 83 700 грн. на придбання автомобіля марки Skoda Octavia згідно договору купівлі-продажу № 2510-1 від 25.10.2012 року (а.с. 15-20). 26.10.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір поруки з метою забезпечення зобов'язань відповідача за договором кредиту № 013АІ20121026001 від 26.10.2012 року, за умовами якого [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником умов передбачених договором кредиту № 013АІ20121026001 від 26.10.2012 року (а.с. 23-24). Відповідно до договору застави № 013АІ20121026001 - ЗАСТ від 26.10.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], заставодавець передає заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 013АІ20121026001 від 26.10.2012 року автомобіль [NUMBER] (а.с. 25-28). Згідно заяви [PERSON] від 26.10.2012 року, вона надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на передачу в заставу ПАТ «Укрсоцбанк» автомобіль [NUMBER], на укладання та підписання договору застави, на вказаний транспортний засіб, укладання та підписання кредитних договорів (а.с. 30). Як вбачається з витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 26.10.2012 року на автомобіль [NUMBER] накладено заборону відчуження на підставі договору застави ; 013АІ20121026001 - ЗАСТ від 26.10.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] визнано по 1/3 частині квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2015 року визнано мирову угоду від 19.05.2015 року укладену між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої: припинено право [PERSON] на аліменти для утримання дитини [PERSON] від [PERSON]; встановлено, що виконання [PERSON] аліментних зобов'язань на утримання дитини [PERSON] припиняється шляхом передачі ним на користь [PERSON] права власності на частину нерухомого майна, а саме 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] та [PERSON] також заявлено, що ні в процесі укладання цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких інших осіб та про те, що про наслідки визнання цієї мирової угоди і наслідки закриття провадження у справі їм відомі (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України). Враховуючи, що в судовому засіданні установлено, що спірний автомобіль придбаний відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, суд дійшов висновку що це рухоме майно є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу між ними в рівних частках. При цьому суд критично ставиться до тверджень позивача про відсутність аліментів на утримання сина, що унеможливлює належне забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, оскільки дане твердження не підтверджене жодними доказами та не дає суду підстав вважати фінансовий стан позивача недостатнім. Крім того, у мировій угоді в справі про стягнення аліментів сторони заявили, що ні в процесі укладання цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких інших осіб та про те, що про наслідки визнання цієї мирової угоди і наслідки закриття провадження у справі їм відомі. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial