Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Піщанської сільської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що в період спільного проживання у неї з відповідачем народилася спільна дитина - [PERSON] . Донька [PERSON] фактично без реєстрації постійно проживає разом з нею та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ». Відповідач не цікавиться дитиною, не надає коштів для забезпечення її розвитку, не виявляє бажання зустрічатися з донькою та проводити разом з нею час. Звертала увагу суду, що відповідач не надає згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою фактичного проживання дитини разом з нею, а відсутність реєстрації місця проживання доньки, [PERSON] , викликає багато труднощів у вихованні, наданні їй послуг освіти, медичного обслуговування, а також інших послуг дозвільного характеру, що не відповідає інтересам дитини. Представник позивача підтримала позов та просила суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, представник служби у справах дітей Піщанської сільської ради в судові засідання не з`являлися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню з огляду на наступне. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що у позивача та відповідача є спільна малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 20.08.2013 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.03.2020 року №02.3- 12/5406, за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб зареєстрованим або знятим з реєстрації, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою не значиться. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають фактично без реєстрації у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Орлівщинським старостинським округом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 21.09.2020 року №1140. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 року, складеного службою у справах дітей Піщанської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають фактично без реєстрації у [ADDRESS] . В житловому помешканні створено усі умови для проживання та розвитку дітей. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Служба у справах дітей Піщанської сільської ради надала суду висновок на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, та встановила, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Має окрему мебльовану кімнату, власне ліжко, шафу, робочий стіл та необхідні речі. Комісією з`ясовано, що дитині комфортно в родині та [PERSON] вона називає татом та має бажання проживати разом з мамою. З`ясувати думку біологічного батька дитини - [PERSON] виявилося неможливим, в зв`язку з відсутністю контактів та адреси проживання. У зв`язку із відсутністю інформації про батька дитини, орган опіки та піклування Піщанської сільської ради вважає доцільним залишити прийняття рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини - [PERSON] з матір`ю, яка фактично проживає з нею за адресою: [ADDRESS] », буде відповідати саме інтересам дитини, оскільки матір приділяє більше уваги до дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved