Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення суми матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 23\~146 грн. 95 коп., а також моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.12.2015 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого були пошкоджені автомобілі. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 010 від 24.12.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], становить 90 949 грн. За проведення експертного дослідження позивачкою сплачено 1 000 грн. Третьою особою виплачена сума страхового відшкодування в сумі 68\~802 грн. 12 коп. Отже, залишок невідшкодованого матеріального збитку становить суму 23\~146 грн. 95 коп. Також, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була завдана моральна шкода. Відповідач [PERSON] надав письмові заперечення, у яких проти позову заперечив. Зазначає зокрема, що розмір фактичних збитків, що підлягають відшкодуванню відповідачем позивачу, достеменно невідомий, оскільки позивач не повідомив про дійсну вартість проведеного відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA COROLLA. Ліміт відповідальності на одного потерпілого, передбачений договором страхування AZ № 038430 та страховим полісом № АІ/4175907 від 16.12.2014 року, вичерпано не було; залишок ліміту відповідальності складає 6\~197 грн. 88 коп. Отже, [PERSON] не є належним відповідачем за предявленим до нього позовом в частині вимог щодо стягнення завданих ДТП матеріальних збитків на суму, яка не була відшкодована страховиком в межах ліміту відповідальності на одного потерпілого. Позивачем належним чином не підтверджений та не обґрунтований розмір моральної шкоди. У випадку задоволення судом заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача компенсації заподіяних в результаті ДТП матеріальних збитків, відповідач просить суд одночасно вирішити питання про зобовязання позивача після здійснення виплати стягуваного за рішенням суду відшкодування, здійснити передачу відповідачеві пошкодженого майна, яке не може бути використане за призначенням, проте має певну цінність, зокрема, запчастини, що були замінені на нові в процесі проведення відновлювальних/ремонтних робіт. Крім того, відповідач просить, у випадку задоволення позову, вирішити питання про розстрочення виконання відповідного судового рішення на 3 роки, оскільки відповідач є пенсіонером, єдиним джерелом доходів якого є мінімальна пенсія. Заявою від 28.04.2015 року позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення суми матеріальної шкоди з 23\~146 грн. 95 коп. до 18\~572 грн. 88 коп. Заява обґрунтована тим, що позивачем вже здійснено відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Вартість повного відновлювального ремонту склала 86 375 грн. Враховуючи, що сума страхового відшкодування виплачена третьою особою на користь позивача, становить 68\~802 грн. 12 коп., та є недостатньою для відшкодування в повному обсязі завданої шкоди її майну, сума невідшкодованого матеріального збитку на теперішній час, з урахуванням вартості проведеного повного відновлювального ремонту та вартості сплаченої суми проведення експертного дослідження, становить 18\~572 грн. 88 коп. В судових засіданнях присутні позивач та представники сторін підтримали доводи, викладені в позовній заяві та в запереченнях на позов, а також в додаткових поясненнях. Представник третьої особи ПАТ «Страхова група «ТАС» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2015 року о 17 год. 20 хв. [PERSON] на 0 км + 50 м автодороги Н15-Вільнянськ-Н15, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яка рухалася в попутному напрямку. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі пошкоджено. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2015 року у справі № 333/8828/15-п [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постанова набрала законної сили. Власником автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САЕ № 544600 від 01.04.2011 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4175907 від 16.12.2014 року та договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ № 038430. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 06.01.2016 року № 010, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], складає 128\~718 грн. 83 коп. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок ДТП на дату проведення дослідження складає 90\~949 грн. 07 коп. За проведення експертного дослідження позивачем сплачена сума 1 000 грн., що підтверджується квитанцією № 1457 від 24.12.2015 року. ПАТ «Страхова група «ТАС» була виплачена позивачці сума страхового відшкодування у розмірі 68\~802 грн. 12 коп., що не заперечується учасниками судового процесу. У звязку з цим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою в порядку ст. 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В ході судового розгляду справи встановлено, що позивачем здійснений відновлювальний ремонт транспортного засобу «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується договором на виконання роботи від 27.01.2016 року, виконавцем по якому є ФОП [PERSON], актом приймання-передачі виконаної роботи від 20.02.2016 року, рахунком № 1 від 20.02.2016 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 23.02.2016 року. Вартість відновлювального ремонту склала суму 86 375 грн., у т.ч. вартість робіт 22 400 грн. (замовлення № 1), вартість запасних частин 63\~935 грн. В судовому засіданні допитаний в якості свідка ФОП [PERSON] пояснив, що дійсно він займався проведенням ремонтних робіт автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER]; загальна вартість робіт і матеріалів склала суму 86 375 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Матеріалами справи підтверджується наявність вини відповідача у скоєнні ДТП, що мало місце 10.12.2015 року. Відповідач визнає свою вину у скоєнні ДТП і кваліфікацію вчиненого ним діяння. Відповідач заперечує проти розміру шкоди, яка має бути відшкодована позивачу. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. З огляду на положення ст. 1192 ЦК України та п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4, фактичний повний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди складає суму 87 375 грн. (з урахуванням сплаченої позивачем вартості експертного дослідження в сумі 1 000 грн.), з якої страховою компанією відшкодовано суму 68\~802 грн. 12 коп. Внаслідок цього, залишок невідшкодованої шкоди складає розмір 18\~572 грн. 88 коп. (розрахунок: 87 375 грн. 68\~802 грн. 12 коп. = 18\~572 грн. 88 коп.). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 18\~572 грн. 88 коп. матеріальної шкоди. Судом не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що частину залишку невідшкодованої матеріальної шкоди має відшкодувати страхова компанія. Так, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено або обмежено договором. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15. При вирішенні даного спору судом також враховується те, що відповідачем заявлено про вирішення питання щодо зобовязання позивача, після здійснення виплати стягуваного за рішенням суду відшкодування, здійснити передачу відповідачеві пошкодженого майна, яке не може бути використане за призначенням, проте має певну цінність. Так, відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Таким чином, після здійснення виплати стягуваного за рішенням суду відшкодування, позивача слід зобовязати здійснити передачу відповідачеві пошкодженого майна, яке не може бути використане за призначенням, але має певну цінність, згідно з переліком, який складений ФОП [PERSON] та на підставі якого проводились ремонтні роботи пошкодженого автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], у т.ч.: крило заднє ліве 1 одиниця, ліхтар задній лівий зовнішній 1 одиниця, ліхтар задній лівий внутрішній 2 одиниці, направляючий бампера лівий 1 одиниця, направляючий бампера лівий задній 1 одиниця, бампер задній 1 одиниця, кришка багажнику 1 одиниця, панель задня 1 одиниця, панель ліхтаря задня ліва 1 одиниця, панель запасного колеса 1 одиниця, лонжерон задній лівий, задня частина 1 одиниця, підсилювач бамперу 1 одиниця, кронштейн підсилювача бамперу правий 1 одиниця, кронштейн підсилювача бамперу лівий 1 одиниця, люк бензобаку 1 одиниця, підкрилок задній лівий 1 одиниця, накладка панелі задньої 1 одиниця, повітряпровід крила задній лівий 1 одиниця, захист полу запасного колеса задня частина 1 одиниця. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 Постанови). Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, останній посилається на те, що внаслідок ДТП у останнього був сильний психотравмуючий стрес, викликаний хвилюванням, повязаним з пошкодженням автомобіля, неможливістю користуватися автомобілем для сімейних потреб, необхідністю користуватися транспортом загального користування та послугами таксі для вчасного потрапляння на робоче місце, яке знаходиться в іншому населеному пункті на значній відстані, необхідністю витрачати свій час для вирішення питань з проведення експертизи, отримання постанови суду по адміністративній справі, а також поведінкою відповідача, який не зважаючи на визнання своєї вини та на підтвердження його вини у вчиненні ДТП судом, відмовляється в добровільному порядку відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду. Суд вважає, що співрозмірний розмір моральної шкоди, завданої позивачу, становить суму 1 500 грн. При визначенні такого розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життєвий уклад позивача внаслідок ДТП був порушений. Також судом враховується, що не дивлячись на визнання своєї вини у ДТП, відповідачем не доведено вжиття заходів, спрямованих на відшкодування позивачу витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1 500 грн. В іншій частині позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними і не підлягають задоволенню. Відповідачем заявлено про розстрочення виконання судового рішення на 3 роки. Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Заява відповідача про розстрочення виконання судового рішення не підлягає задоволенню, як заявлена передчасно та не підтверджена належними доказами щодо тих обставин, на які посилається відповідач. Слід зазначити, що відповідач не позбавлений права повторно звернутися до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення на стадії виконання судового рішення у випадках, передбачених ст. 373 ЦПК України, з наданням підтверджуючих документів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial