Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.03.1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено запис № 3 в книзі реєстрації актів цивільного стану. На теперішній час відносини між ними припинені, подружжя протягом декількох років проживає окремо. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. За час спільного проживання подружжя у шлюбі, а саме 24.08.2008 року було придбано наступне рухоме та нерухоме майно: земельна ділянка площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129. В подальшому на вказаній земельній ділянці та спільні кошти подружжя збудовано житловий будинок з прибудинковими спорудами - гаражем та літньою кухнею. Окрім того за час перебування у шлюбі сторонами 12.06.2012 року придбано автомобіль «Mercedes» номер кузова [NUMBER]. Автомобіль, земельна ділянка з будинком та прибудинковими спорудами за спільним погодженням були зареєстровані за [PERSON] Шлюбного договору між пожружжям не укладалось. Позивач вказує на те, що будівництво будинку було розпочато після придбання будинку та продовжувалось до 2010 року. З огляду на зазначене позивач вважає, що за кожним із сторін має бути визнано право власності на вказане майно по Ѕ частці . На підставі викладеного позивач просить суд визнати земельну ділянку площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129, будинок з прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки «Mercedes» номер кузова [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129, будинку з прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] та автомобіля марки «Mercedes» номер кузова [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Також уточнив, що вимогу про розірвання шлюбу він в даному позові не ставить. Окрім того зауважив, що станом на даний час транспортний засіб - автомобіль марки «Mercedes» номер кузова [NUMBER] не перебуває у володінні подружжя та є власністю [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовної заяви з підстав, викладених у письмових поясненнях на позов. Зокрема вказує на те, що вказаний позивачем автомобіль марки «Mercedes» номер кузова [NUMBER] не є спільною сумісною власністю подружжя, адже на час розгляду даної цивільної справи вказаний транспортний засіб відчужений та належить іншій особі. Також пояснила, що на даний час також неможливим є поділ вказаного позивачкою будинку, адже таке ані позивачу, ані відповідачу не належить та є об`єктом незавершеного будівництва. Що стосується вимоги позову щодо визнання вказаної позивачем земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, то вирішення її залишає на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які взяли участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що 05.03.1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено запис № 3 в книзі реєстрації актів цивільного стану( свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] ). З пояснень представника позивача встановлено, що вимогу позову про розірвання шлюбу ними не ставиться. Як вбачається зі змісту позовної позивач просить суд визнати земельну ділянку площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129, будинок з прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки «Mercedes» номер кузова [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129, будинку з прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] та автомобіля марки «Mercedes» номер кузова [NUMBER] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З копії доданого до справи стороною відповідача свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за Реєстраційним номером [NUMBER] від 12.06.2012 р. вбачається, що транспортний засіб «Mercedes» номер кузова [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . З вказаного вище вбачається, що спірний транспортний засіб не є спільною сумісною власністю подружжя, адже належить іншій особі. Вказану обставину також не заперечила в судовому засіданні сторона позивача. Відтак представник позивача погодився, що питання щодо визнання вказаного транспортного засобу спільною сумісною власністю та його поділ є не актуальним станом на даний час. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Що стосується визначення статусу та поділу вказаного позивачем нерухомого майна, суд виходить і з наступного. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторона відповідача не заперечила в судовому засіданні факт придбання спірної земельної ділянки під час шлюбу. Щодо поділу зазначеного позивачем будинку сторона відповідача просить відмовити у цій вимозі з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази щодо набуття права власності на спірне майно подружжя за час шлюбу сторін, адже на даний час відсутні будь-які правовстановлюючі документи на нього та таке є об`єктом незавершеного будівництва. В даному випадку суд виходить із наступного. Згідно доданої до справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.12. 2008 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129 на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2008 року реєстр № 765. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. З огляду на вказану норму закону та з врахуванням тієї обставини, що стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування вказаних вище обставин, суд вважає підставною та обґрунтованою вимогу позову щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступного майна: земельної ділянки, площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129. Вирішуючи вимоги позивача щодо поділу спільного майна подружжя - вказаної вище земельної ділянки, суд виходить із наступного. Як уже попередньо встановлено судом подружжю Гавдан на праві спільної сумісної власності належить спірна земельна ділянка. Позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129. У відповідності до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З огляду на те, що стороною позивача доведено факт придбання спірної земельної ділянки під час шлюбу, суд виходячи з положень ст. 70 СК України щодо рівності часток майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, приходить до переконання, що вимога позову щодо визнання права власності за [PERSON] на Ѕ частину земельної ділянки площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129 є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Вивчивши вимогу позову щодо визнання будинку з прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного будинку, суд виходить із наступного. Згідно вимог чинного законодавства визначено, що предметом доказування у справах про встановлення права власності на частку у спільному майні перш за все наявність спірного майна, підстави набуття права власності тощо. При цьому законодавцем передбачений приблизний перелік необхідних доказів: правопідтверджувальні документи ( договір-купівлі-продажу, дарування; свідоцтво про спадщину; касовий чек, рахунки, заповіти; реєстраційне посвідчення, паспорти та технічні документи тощо.) Суд також звертає увагу на те, що оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, відтак суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього кодексу ( постанова ВСУ, справа - № 6-2124цс15 від 10.02.2016 року). Під час розгляду даної цивільної справи на підставі пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні, судом встановлено, що за час спільного проживання подружжя у шлюбі, на придбаній ними 24.08.2008 року земельній ділянці площею 0, 1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2124883601:05:001:0129 за спільні кошти подружжя збудовано житловий будинок з прибудинковими спорудами - гаражем та літньою кухнею. Разом з тим встановлено, що вказане нерухоме майно на даний час є об`єктом незавершеного будівництва, жодних правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності подружжя на вказане майно суду не надано. В даному випадку суд вважає за необхідне акцентувати увагу позивача на тому, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК чи іншими нормативними актами не передбачено ( ВСУ, справа № 6-159цс15 від 27.05.2015 року). Таким чином в даному конкретному випадку до прийняття об`єкту новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт у сторін не виникло, оскільки станом на даний час існує тільки право власності подружжя на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесу будівництва( ч. 3 ст. 331 ЦК України), відтак , ст.331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку ( постанова ВССУ, справа № 3-82гс11 від 19.09.2011). На підставі викладеного суд приходить до переконання, що вимога позову щодо визнання будинку з прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного будинку з прибудинковими спорудами є передчасною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволенні.

Outcome: partial