Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту її постійного проживання з матір`ю [PERSON] на момент її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Як на підставу для задоволення позову, позивач посилається на те, що день смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] фактично проживала з нею за адресою: [ADDRESS] та здійснювала догляд за нею. При зверненні до нотаріуса, останнім було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження факту реєстрації разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач в судове засідання не з`явилася, натомість подав заяву про розгляд справи без його участі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. \~ \~ \~ Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до положень частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приймаючи до уваги вищевказані законодавчі приписи справи, суд виходить з наступного. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 березня 1974 року [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками записані: в графі батько « [PERSON] », в графі мати: « [PERSON] » (а.с. 19). 18 лютого 1991 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] , а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 8 квітня 2009 року (а.с. 16, 17) [PERSON] на праві приватної власності належав будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26 березня 2018 року, а.с. 15). На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований: син [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] , [INFO] не була зареєстрована, але фактично постійно проживала. Крім того, згідно з даними акту від 22 січня 2021 року №4 (а.с. 22) за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] постійно проживала з липня 2012 року. Відповідно до даних зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.02.2021 №63539258 спадкові справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 26). Також, згідно з даними інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.02.2021 №63539190 (а.с. 25) інформація у спадковому реєстрі стосовно [PERSON] відсутня. [PERSON] після смерті [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову нотаріуса (12 лютого 2021 року вихідний номер 02-31) (а.с. 24). Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд також виходить з того, що згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549\~ЦК (п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Аналогічна правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду у справах\~№ 336/709/18-ц\~від 07.11.2018,\~№ 303/1816/17\~від 23.12.2019 Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем,оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. У матеріалах справи міститься акт від 22 січня 2021 року №4, згідно з даними якого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] постійно проживала з липня 2012 року. Фактичний аналіз змісту вищевказаних документів підтверджує доводи позивача про її проживання разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день її смерті. Встановлення вищевказаного факту має безпосереднє значення для можливості оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5500,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з приписами частини першої, другої та третьої \~статті 134 Цивільного процесуального кодексу України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Учарова Євгенією Олексіївною 05.05.2021 року було укладено договір про надання правової допомоги. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанові від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Заявляючи вимогу про відшкодування вартості витрат на юридичну допомогу, позивач, при подані позовної заяви, не надав суду попереднього розрахунку судових витрат, що є самостійною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат. \~ \~ \~ \~Таким чином, вимога щодо стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5500,00 гривень задоволенню не підлягає. Разом з тим, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 908,00 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved