Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], у якому просить суд виділити їй в натурі 2/3 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,059га, розташованої за тією ж адресою, посилаючись на неможливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач та її представник - адвокат [PERSON] послалися на те, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,059га, розташовані по [ADDRESS]. Вказану земельну ділянку померлий отримав у власність шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №464 від 08 червня 2004 року. Спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина - [PERSON], син - [PERSON] та мати - [PERSON]. Звернувшись до нотаріальної контори, 09 листопада 2007 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право власності [NUMBER] на 1/2 частку вказаного будинку, який був спільною сумісною власністю подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом №4679 на 1/3 частку від 1/2 частини зазначеного будинку. Таким чином, позивач є власницею 2/3 часток вказаного будинку. 09 листопада 2007 року відповідач [PERSON] отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом №4681 на 1/3 частку від 1/2 частини спадкового будинку. Рішенням апеляційного суду Одеської області у цивільній справі №22ц-16855/2010 від 23 листопада 2010 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/6 частку спадкового будинку в порядку спадкування за законом. Тим же рішенням спадкоємцям було відмовлено у визнанні за ними права власності на земельну ділянку, через те, що спадкоємці не зверталися до нотаріуса з заявами про отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку. 25 травня 2012 року [PERSON] отримав лист завідувача Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області Лисак А.В. №1107/02-14 від 19.06.2012р., згідно якого спадкоємців було повідомлено, про те, що видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом на частку земельної ділянки, яка належала померлому, [PERSON] немає можливості та рекомендовано звернутися до суду. В зв'язку з тим, що в добровільному порядку вирішити вказаний спір не надається можливим, позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. На її думку, розмір часток у праві власності на спірну земельну ділянку серед спадкоємців [PERSON] повинен бути визначеним пропорційно до часток будинку. Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], у якому просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,059га, розташованої по [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник відповідача послався на те, що дійсно [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,059га, розташовані по [ADDRESS]. Вказану земельну ділянку померлий отримав у власність шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №464 від 08 червня 2004 року. Спадкоємцями майна, що відкрилося після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], син - [PERSON] та мати - [PERSON] 09 листопада 2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності [NUMBER] на 1/2 частку вказаного будинку, який був спільною сумісною власністю подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом №4679 на 1/3 частку від 1/2 частини зазначеного будинку. В той же день [PERSON] отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом №4681 на 1/3 частку від 1/2 частини спадкового будинку. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2010 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/6 частку спадкового будинку в порядку спадкування за законом. Тим же рішенням всім спадкоємцям було відмовлено у визнанні за ними права власності на земельну ділянку, через те, що спадкоємці не зверталися до нотаріуса з заявами про отримання свідоцтв про право на спадщину за законом щодо вказаної земельної ділянки. 22 лютого 2012 року [PERSON] звернулася до завідувача Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак A.B. із заявою про намір отримати свідоцтво про право власності на 1/3 частку земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] Комінтернівського району Одеської області, та належала померлому [PERSON] на підставі державного акту від 15 березня 2005 року, як спадкоємиця першої черги за законом. 28 лютого 2012 року за вих. № 353/02-14 [PERSON] отримала лист завідувача Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак A.B. про те, що видача їй свідоцтва про право на спадщину буде проводитися після видачі свідоцтва на ім'я дружини померлого. Проте, рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2012 року у справі № 22ц-1590/9454/2012 було визнано неправомірними дії завідувача Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак A.B. щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадкування за законом після видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, зобов'язано завідувача Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак А.В. видати свідоцтво по право на спадкування за законом [PERSON] на належну їй частку земельної ділянки. Однак, до даного часу завідувачем Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] не видано свідоцтво про право на спадкування за законом на належну мені частку земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], як спадкоємиці першої черги за законом, після смерті мого сина [PERSON], померлого [INFO] року, у зв'язку із чим, відповідач була вимушена звернутися до суду із зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Ухвалою суду від 10 березня 2015 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виділення в натурі частини житлового будинку та визнання права власності на частину земельної ділянки була залишена без розгляду. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,059га, розташовані по [ADDRESS]. Вказану земельну ділянку померлий [PERSON] отримав у власність шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №464 від 08 червня 2004 року. В подальшому [PERSON] одержав державний акт на право на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Спадкоємцями майна, що залишилося після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], син - [PERSON] та мати - [PERSON]. 09 листопада 2007 року дружина померлого [PERSON] отримала свідоцтво про право власності [NUMBER] на 1/2 частку вказаного будинку, який був спільною сумісною власністю подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом №4679 на 1/3 частку від 1/2 частини зазначеного будинку, та в даний час є власницею 2/3 часток вказаного будинку. В той же день син померлого [PERSON] отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом №4681 на 1/3 частку від 1/2 частини спадкового будинку, та в даний час є власником 1/6 частини спадкового будинку. Рішенням апеляційного суду Одеської області у цивільній справі №22ц-16855/2010 від 23 листопада 2010 року за матір'ю померлого [PERSON] було визнано право власності на 1/6 частку спадкового будинку в порядку спадкування за законом. Тим же рішенням спадкоємцям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у визнанні за ними права власності на земельну ділянку, через те, що вони не зверталися до нотаріуса з заявами про отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку. З метою отримання свідоцтв про право власності на належні їм частки спадкової земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] спадкоємці звернулися до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, де їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та рекомендовано звернутися до суду. З метою реалізації свого права на оформлення спадкового майна, спадкоємці звернулися до суду з первинним та зустрічним позовами, у яких просили суд виділити в натурі їх частини житлового будинку та визнати за ними право власності на належні їм частини земельної ділянки. З метою встановлення всіх можливих варіантів виділення в натурі належних учасникам процесу часток житлового будинку, ухвалою суду від 26 листопада 2013 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3611/24 від 21 січня 2015 року, провести виділ в натурі часток житлового будинку, що належать учасникам судового процесу, з дотриманням будівельних норм, технічно не надається можливим. Також не надається можливим розподілити земельну ділянку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] є безпідставними та задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 0,059га, розташованої по [ADDRESS]. Так, зі змісту статті 61 Сімейного кодексу України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та діє на момент розгляду справи, приходить до висновку, що зміст даної статті не передбачає виникнення права спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, набуту внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Частина 5 ст.61 Сімейного кодексу України, яка передбачала, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, була доповнена до ст. 61 Сімейного кодексу України, лише 11.01.2011р. Крім того, частину 5 ст. 61 Сімейного кодексу України було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» №4766 від 17.05.2012р., який набрав чинності з днем його опублікування (опубліковано 12.06.2012р. в газеті «Голос України» №106). Тобто, на момент відкриття спадщини та виникнення спірних правовідносин, норма ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу України була відсутня, а відповідно до ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, акт законодавства (цивільного законодавства) не має зворотної сили у часі. Відповідно до п. 18 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянами в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.ст. 1216, 1218, 1261 Цивільного кодексу України, ст. 61 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial