Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (надалі за текстом - Відділ), про стягнення моральної шкоди, який обґрунтувала наступним. [PERSON] зазначила, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2019 року у справі № 311/3512/18, провадження № 2/311 /142/2019 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, [PERSON] , у розмірі 1/6 частини всього його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до закінчення навчання але не довше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. На підставі зазначеного рішення судом видано виконавчий лист, який позивачем пред`явлено до виконавчої служби для примусового виконання. В ході розгляду вищевказаної справи позивачу стало відомо, що боржник [PERSON] перебуває на обліку у Василівському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України та отримує пенсію. З питання щодо стягнення аліментів із пенсії [PERSON] позивач зверталася зі скаргою до Василівського РВ ДВС та просила надати відповідь, чому не відбувається стягнення аліментів із пенсії боржник [PERSON] , однак відповіді не отримала. На адвокатський запит, 01 жовтня 2019 року від відповідача була отримала відповідь, згідно якої відповідач підтверджує, що у виконавчому провадженні заходи щодо перевірки майнового стану боржника та інформації про його доходи не здійснювалися, чим не дотримано вимоги частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] вказує, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягала у не здійсненні заходів щодо перевірки майнового стану боржника, вона була позбавлена можливості отримати аліменти на навчання сина. Позивач намагалася в позасудовому порядку з`ясувати питання щодо причин не стягнення аліментів із доходу у вигляді пенсії боржника, однак не отримала від відповідача ні усної ні письмової відповіді. Вважає, що вказаною бездіяльністю відповідач завдав їй моральної шкоди, який вона оцінює в двадцять тисяч гривень. Вказаний розмір шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок бездіяльності відповідача вона постійно нервувалася та змушена була витрачати час на поїздки до відповідача та написання скарг з метою виконання рішення суду. До теперішнього часу [PERSON] не отримано того, що вона мала б отримати відповідно до рішення суду, а відповідачем не вжито належних заходів щодо примусового стягнення аліментів з боржника. У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 20 000 грн. в якості моральної шкоди (а.с. 1). У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідач вказав, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження № 59674355 щодо боржника [PERSON] , до складу якого входять: виконавче провадження № 29127023 з примусового виконання виконавчого листа № 2-137 від 06.10.2011, виданого Василівським районним судом Запорізької області, про зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з ј частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку, яке відкрито 14.11.2008; виконавче провадження № 59343201 з примусового виконання виконавчого листа № 2/311/142/2019, виданого 11.06.2019 Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23-х років, почавши стягнення з 04.10.2018, тобто з дня подання позову до суду, яке відкрито 12.06.2019. Згідно матеріалів виконавчого провадження, проведено перевірку майнового стану та на теперішній час проводиться щомісячне утримання з усіх доходів боржника (заробітна плата та пенсія) та перераховується на користь стягувача - [PERSON] . Відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявність отриманої нею моральної шкоди; не надано належних доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця якими, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Крім того, відповідач вважав, що позивач, в порушення вимог діючого законодавства, зокрема, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», заявляючи вимоги про стягнення грошових коштів в якості моральної шкоди з державного органу, не зазначив в позові про необхідність стягнення коштів з Державної казначейської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (а.с.18-21). У відповіді на відзив [PERSON] виклала доводи, які, в цілому, є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві (а.с. 163). В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянину внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В силу вимог ст. 1174 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, та з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Судом встановлено, що у провадженні Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження № 59674355 щодо боржника [PERSON] , до складу якого входять: виконавче провадження № 29127023 з примусового виконання виконавчого листа № 2-137 від 06.10.2011, виданого Василівським районним судом Запорізької області, про зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з ј частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку, яке відкрито 07.10.2011; виконавче провадження № 59343201 з примусового виконання виконавчого листа № 2/311/142/2019, виданого 11.06.2019 Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] 23-х років, почавши стягнення з 04.10.2018, тобто з дня подання позову до суду, яке відкрито 12.06.2019, що підтверджено копією вказаного провадження, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 23-149). 11 червня 2019 року [PERSON] звернулася до Відділу із заявою про надання відповіді з інформацією про хід виконавчого провадження, зокрема, в частині оформлення пенсії боржника, [PERSON] , та не проведення з вказаного доходу стягнення аліментів (а.с. 2). 18 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до Відділу із заявою про надання відповіді на її попереднє звернення та з інших питань про хід виконавчого провадження. Вказана заява надійшла до Відділу 24.09.2019 (а.с. 3,84). 01 жовтня 2019 року адвокату Семенченко Н.В., яка діяла в інтересах [PERSON] , виконуючим обов`язки начальника Відділу повідомлено про хід виконання зведеного виконавчого провадження № 59674355 щодо боржника [PERSON] та, серед іншого, зазначено, що у виконавчому провадженні № 29127023 з примусового виконання виконавчого листа № 2-137 від 06.10.2011, виданого Василівським районним судом Запорізької області, яке входить до складу зведеного виконавчого провадження, заходи щодо перевірки майнового стану боржника та інформації про його доходи не здійснювалися, чим не дотримано вимоги частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 5-7, 85,86,87). На час розгляду справи у зведеному виконавчому провадженні проводиться стягнення з доходів боржника [PERSON] у вигляді заробітної плати та пенсії (а.с. 89-90, 92-93) та здійснюються інші виконавчі дії. Предметом позову у справі є стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача. Підставою позовних вимог є нездійснення відповідачем заходів щодо перевірки майнового стану боржника, [PERSON] , зокрема, отримання ним пенсійних виплат, що призвело до отримання позивачем моральної шкоди. На думку суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди та не додано відповідного розрахунку в обґрунтування моральної шкоди та не вказано з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди. Посилання позивача на погіршення її стану здоров`я, яке виникло, нібито, у зв`язку з бездіяльністю відповідача, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця яким, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Судом встановлено, що подана позивачем скарга на дії державного виконавця ухвалою суду від 05.11.2019 залишена без руху, а ухвалою суду від 24 січня 2020 року визнана неподаною та повернута позивачу. Не знайшли свого підтвердження посилання позивачки на те, що внаслідок бездіяльності відповідача, вона була позбавлена права на своєчасне отримання аліментних платежів, внаслідок чого їй завдано моральної шкоди. На думку суду, захист прав [PERSON] , як стягувача у виконавчому провадженні, в даному випадку (при наявності заборгованості за виконавчими листами) можливий шляхом пред`явлення позову до боржника в порядку статті 196 Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed