Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, просила усунути у здійсненні нею права користування гаражем (Л), шляхом знесення самочинно побудованих обєктів відповідачем А4, А3, бетоннометалової огорожі (сітка), визначеної у техпаспорті 04.07.2013 р. за № 4, з метою надання вільного доступу та у випадку невиконання у примусовому порядку рішення на знесення самочинно побудованих обєктів А4, А3 та надання вільного доступу до гаражу, провести виконання рішення за рахунок відповідача, з покладанням на нього понесених судових витрат. Після проведеної експертизи позивач кількісно змінив предмет позову, шляхом його уточнення в сторону збільшення способів захисту права, у межах одного і того ж способу захисту, додатково просила : - демонтувати поребрики та бордюри, одну секцію паркану за літерою № 4, зрізати дерево, демонтувати одну металеву стійку, переоблаштувати каналізаційний люк за літерою «и», а також добудови відповідача А3, А4 здійсненні самочинним будівництвом, створюють незручності реалізації права позивача і загрозу у майбутньому усунути перешкоди шляхом знесення, привести до попереднього стану з урахуванням 1 та 2 варіанту висновку експерта, знести дерево, демонтувати поребрики та бордюри, одну секцію паркану № 4, демонтувати одну металеву стійку, переоблаштувати каналізаційний люк, а також просила відшкодувати всі понесені нею судові витрати. У позовній заяві на обґрунтування її вимог зазначено, що на підставі договору дарування від 25.01.1994 року вона є власником 2/3 частини будинку, з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Кіровоград, вул. Воровського, 90, належні її частки визначені, як кв. 1, яка згідно технічного паспорту 22.03.2000 р. складає собою кімнату 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6. Інша 1/3 частина домоволодіння належить відповідачу, яка згідно технічного паспорту від 22.03.2000 р. складає собою кімнату: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4. Житловий будинок має жилу площу 62,92 кв.м., розташовану на земельній ділянці 679,5 кв.м. Згідно паспорту на домоволодіння та плану земельної ділянки до нього, розробленого 22.03.2000 р. позивач мала вільний проїзд до свого гаражу (літера-Л) упродовж житлового будинку визначеного А,а,А1. На той час не було перешкод проїзду у звязку з відсутністю забудов А4, А3. Ці обєкти побудовані відповідачем самовільно, що підтверджується контролюючими інстанціями. Виходячи з даних технічного паспорту на житловий будинок, розробленого 04.07.2013 р. відповідачем до приміщень житлового будинку визначеного А, а, А1, добудовано додаткові приміщення А4, А3, при цьому добудова проведена таким чином, що 4,05 кв.м. праворуч від будинку у сукупності 4-5 кв.м. зазначених приміщень А4-А3 праворуч від будинку за даними технічної інвентаризації 02.03.2000 р. створює умови неможливості вільного проїзду з центрального вїзду до двору, визначеного під номером 5, як ворота. За номером 4 визначено обєкт, як металева огорожа (сітка), яку відповідач не бажає за взаємним погодженням частково демонтувати з метою надання можливості вільного проїзду до належного їй гаражу. Тому, згідно відповіді інспекції державного архітектурного будівельного контролю від 14.08.2013 р. встановлено, що відповідачем самовільно побудовано прибудови до житлового будинку А3, прибудови А4, а також сараю «Ц», та сараю-вбиральні «Н», чим порушено вимоги ст.. 29 Закону України «Про планування і забудову території». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити виходячи з обставин наведених у позові та встановлених судово будівельно-технічною експертизою. Додатково представник позивача зазначив, що оскільки відповідача не влаштовує жоден з варіантів запропонований експертом щодо усунення перешкод в проїзді транспортного засобу позивача до гаражу, просив задовольнити його вимогу щодо знесення самочинному будівництву А3, А4, повернувши відносини користування до попереднього стану визначеного технічним паспортом 2000 року. Проте, вказав, що позивача влаштує і варіанти усунення перешкод в заїзді транспортного засобу запропонованого експертом. Позивач після надання її представником уточнень просила не розглядати заявлену вимогу демонтажна металевої стійки, яка виконує функцію опори під каркас винограднику, оскільки вона належить їй. Щодо переобладнання каналізаційного люку вказала, що його необхідно встановити в рівень із землею. Позивач підтвердила, що дала дозвіл на будівництво прибудови а3, а4, натомість відповідач обіцяв їй вчинити дії по облаштуванню безперешкодного проїзду до гаражу. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні посилаючись на зміст письмових заперечень (а.с. 120-123). Зазначали, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Воровського, 90, належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (2/3 ч.) та [PERSON] (1/3 ч.). Житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 683,7 кв.м., яка на теперішній час не приватизована та використовується співвласниками відповідно до часток у власності на житловий будинок. Предметом спору є усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування гаражем (Л) шляхом знесення самочинно побудованих об'єктів відповідачем АЗ, А4 та бетоннометалевої огорожі (сітки), визначеної у технічному паспорті 04.07.2013 р. за № 4, з метою надання вільного доступу. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. [PERSON] дійсно здійснено добудову «аЗ», «а4» до належної йому частини будинку - [ADDRESS] за згодою співвласниці [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 12.07.1995 р. № 462 «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на будівництво нових житлових будинків і господарських будівель в існуючих домоволодіннях» та виданого на його підставі дозволу управління по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та землекористуванню виконавчого комітету Кіровоградської міської ради. Як слідує з наведеної у технічному паспорті на будинок від 04.07.2013 р. характеристики будинку, господарських будівель та споруд прибудова «аЗ» здійснена відповідачем у 1996 році, «а4» - у 2003 році. При цьому, гараж «Л» побудований позивачем у 1999 році та безперешкодно використовується нею впродовж 15 років від часу будівництва по теперішній час, в т.ч. для стоянки легкового автомобіля. Огорожею, вимогу про знесення якої ставить позивач, позначено межу між земельними ділянками, якими користуються співвласники будинку відповідно до фактичного, багаторічно усталеного порядку користування та часток у спільній власності. В цьому місці огорожа була наявною на час придбання відповідачем частини будинку, що підтверджується технічним паспортом на будинок від 09.12.1985 р. та в послідуючому, у 2001 році переобладнана з дощаної на металеву сітку, що підтверджується технічним паспортом від 04.07.2013 р. тому вважає посилання позивача на порушення її прав щодо неможливості користування гаражем безпідставними. Після дослідження експертизи відповідач вказав, що згоден зняти одну секцію металевого паркану та перенести поребрики, щодо дерева вказав що воно є спільним з позивачем, після перенесення бордюру його зрубка є недоцільною. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 25.01.1994 року вона є власником 2/3 частини будинку, з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Кіровоград, вул. Воровського, 90, належні її частки визначені, як кв. 1, яка згідно технічного паспорту 22.03.2000 р. складає собою кімнату 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6. Інша 1/3 частина домоволодіння належить відповідачу, яка згідно технічного паспорту від 22.03.2000 р. складає собою кімнату: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4. Житловий будинок має жилу площу 62,92 кв.м., розташовану на земельній ділянці 679,5 кв.м. (а.с. 5-9). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки по вул. Воровського, 90 від 14.02.2014 р. встановлено, що на земельній ділянці по вул. Воровського, 90 розміщено житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які перебувають у спільній частковій власності [PERSON] (2/3 ч.) та [PERSON] (1/3ч.). Виявлено змонтований металево-бетонний паркан, який перешкоджає вільному доступу автомобілю до гаража [PERSON], земельна ділянка не приватизована, використовується вищезазначеними співвласниками відповідно до часток у власності на житловий будинок. Згідно паспорту на домоволодіння та плану земельної ділянки до нього, розробленого 22.03.2000 р. позивач мала вільний проїзд до свого гаражу (літера-Л) упродовж житлового будинку визначеного А,а,А1, відбувшихся пізніше добудов. На той час не було перешкод проїзду у звязку з відсутністю забудов А4, А3. Інспекцією ДАБК в Кіровоградській області [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та винесено постанову від 14.08.2013 р. за самовільно побудовану прибудову літ. А3, прибудову літ. А4, сарай літ. С, сарай вбиральню літ. «Н» по вул. Воровського, 90 в м. Кіровограді, відповідно до наданого власником [PERSON] технічного паспорта № 2881 від 04.07.2013 р., виданого ОКП «Кіровоградське обласне обєднання бюро технічної інвентаризації» без дозволу на виконання будівельних робіт.\~\~ Згідно висновку експерта № 96 від 29.05.2015 р. будівництво прибудов за літ. «а3», «а4», які входять до складу домоволодіння, що знаходиться по вул. Воровського, 90 в м. Кіровограді та перебувають у власності відповідача відносяться до самочинного будівництва. Відстань між самочинною прибудовою до частини житлового будинку відповідача (а3) ліворуч та границь проїзду з воріт праворуч становить 3.01 м., враховуючи технічні характеристики автотранспортного засобу позивача, то дана відстань відповідає ширині для безперешкодного проїзду, відстань між самочинною прибудовою відповідача (а3) ліворуч та до люка ливної ями відповідача (и) праворуч становить 1,95 м., то дана відстань не відповідає ширині для безперешкодного проїзду. Відстань між заокругленою частиною самочинної прибудови (а3) ліворуч до бордюру вимощення проїзду під деревом праворуч становить 2,54 м., та не відповідає ширині для безперешкодного проїзду. Заїзд в гараж за літ. Л за існуючих умов можливо виконати лише заднім ходом, при цьому на протязі усього шляху існують перешкоди, зокрема з лівого боку це є прибудова за літ. «а3», кут основної частини житлового будинку за літ. А, при цьому з правого боку, поребрики (декоративні бордюри), дерево, частина огорожі за літ. № 4, бордюр, та одна металева стійка, що виконує функцію опори під каркас для винограднику. Будівництво відповідачем прибудов «а3», «а4», що знаходяться при домоволодінні по вул. Воровського, 90 в м. Кіровограді зменшило ширину існуючого на той час проїзду, і тим самим створило умови для складного маневрування, та в подальшому можливу небезпеку для безперешкодного проїзду автотранспортного засобу позивача до гаражу за літ. Л. Будівництво відповідачем прибудови за літ. «а4» виконано без порушення санітарних вимог чинних в галузі будівництва на території України. Експертом запропоновано варіант безперешкодного проїзду автотранспортного засобу позивача (а.с. 106-107) при цьому необхідно прибрати дерево та одну металеву стійку паркану, переставити поребрики та бордюр. Відповідно до ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будівель і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд. Будівництво обєктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Згідно із ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) це самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до п. 24 вище вказаної постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Враховуючи, що в судовому засіданні відповідач погодився на можливість усунення перешкод позивачу проїзду транспортного засобу до гаражу шляхом знесення однієї секції металевого паркану № 4 та погодився переставити поребрики (декоративний бордюр), а позивачем надано докази, які доводять порушення її прав співвласника будинку, що виражається в погіршені умов проїзду до належного їй гаражу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкоди у праві користування [PERSON] гаражем позначеного літ. «Л» в технічному паспорті на житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Воровського, 90, шляхом зобовязання [PERSON] демонтувати поребрики та бордюри з подальшим їх влаштуванням відповідно до схематичного плану благоустрою проїзду відповідно до додатків «№ 4, 5» висновку експерта від 29.05.2015 року № 96, демонтувати одну секцію паркану за літ. «№ 4», зрізати дерево. Суд відмовляє у вимозі про демонтаж металевої стійки, яка виконує функцію опори під каркас винограднику, оскільки вимога не підтримується позивачем та нею зазначено, що вона їй належить. Суд відмовляє у вимозі про преоблаштування каналізаційного люку, оскільки ні висновком експертизи, ні поясненнями експерта в судовому засіданні не доведено, що виступ прикритого каналізаційного люку є таким, що перешкоджає проїзду автомобіля позивача, а в зимовий період ця конструкція може призвести до заносу транспортного засобу. Також, оскільки позивачем заявлено взаємовиключні вимоги, суд відмовляє у вимозі про знесення самочинного будівництва позначеного в технічному паспорту літ. А3, А4. Судом дослідженні інші доводи та докази надані сторонами, як на обґрунтування позову так і щодо відмови в його задоволені, суд вважає, що приведення двору у вигляд станом на 2000 рік є неможливим, відтак решта позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За вказаного суд стягує з відповідача на користь позивача 1500 грн. витрат на правову допомогу та 4120,50 грн. витрат за проведену судову будівельно-технічну експертизу. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню також судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial