Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що 03.09.2014 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.01.2018 року розірвано. Позивачу на праві приватної власності з 03.03.2015 року належить двохкімнатна квартира [ADDRESS], яку вона отримала у спадок від своєї матері [PERSON] Відповідно до виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї, виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», у зазначеній квартирі позивача окрім неї зареєстровані її доньки: [PERSON] та [PERSON], а також колишній чоловік - [PERSON] Зазначає, що з лютого 2017 року колишній чоловік не проживає у зазначеній квартирі з моменту припинення фактичних шлюбних відносин. Тому, право користування квартирою, яке в свій час набуто відповідачем, в подальшому втрачено згідно факту не проживання з лютого 2017 року. На підставі наведеного просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 19 по вул. Миколайчука, 9 в м. Івано-Франківськ. Судові витрати просила залишити за нею. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, суду подала заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за його відсутності. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2015 року, [PERSON] являється власником квартири № 19, що знаходиться в м. Івано-Франківськ по вул. Миколайчука, 9, що підтверджується також і копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11,12,13). Відповідно до копії Виписки № 02-02/00020/1284 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї, виданої 24.04.2018 року КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 29.04.1982р.н. власник, [PERSON], 03.06.1981р.н. чоловік, [PERSON], 22.02.2003р.н. дочка, та [PERSON], 08.12.2011р.н. дочка (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2014 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.01.2018 року розірвано (а.с.8). Відповідно дост.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідност. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач в своїй заяві позов [PERSON] визнав, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що [PERSON] як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], який понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №19 в будинку № 9 по вул. Миколайчука в м. Івано-Франківськ. На підставі викладеного,

Outcome: approved