Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 17.04.2015 р. по 01.03.2016 р. в розмірі 2911,79 грн., 3-х процентів річних за час прострочення страхової суми з 13.02.2014 р. по 01.03.2016 р. в розмірі 396,30 грн., та інфляційних втрат за час прострочення страхової суми з 13.02.2014 р. по 01.03.2016 р. в 5124,69 грн. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що, по-перше, 22.08.2013 року на площі 10-го Квітня в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода, за результатом належний їй транспортний засіб було пошкоджено, чим їй завдано матеріальної шкоди; і, по-друге, рішеннями Приморського районного суду міста Одеси від 22 червня 2015 року та додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2015 року у справі № 522/16272/14-ц (провадження № 2/522/611/15) було стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на її користь суму пені в розмірі 1869,86 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. та суму страхового відшкодування в розмірі 6447,78 грн., але ці судові рішення були виконані відповідачем лише під час їх примусового виконання - 01.03.2016 р., тобто з простроченням більш ніж на два роки. Позивач веде дану справу в суді через свого представника - адвоката Скіндера В.Б., який просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 22.08.2013 року о 14 год. 40 хв. на площі 10-го Квітня в м. Одесі [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «Subaru Legacy», державний номерний знак [NUMBER], під керування позивача [PERSON]., в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.10.2013 року винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] Станом на дату згаданої дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» (ПАТ НАСК «Оранта») згідно полісу від 09.08.2013 року за № АС 5576898. Відповідно до експертного висновку № 5025 від 26.09.2013 р., в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, яка є власником транспортного засобу «Subaru Legacy», державний номерний знак [NUMBER], завдано матеріальної шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту цього транспортного засобу в сумі 7448,78 грн. 23 серпня 2013 року позивач звернулася до ПАТ НАСК «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 22 листопада 2013 року - з заявою про виплату страхового відшкодування та надала усі необхідні документи для здійснення цієї виплати. Між сторонами був погоджений розмір збитків на підставі експертного дослідження щодо визначення матеріальних збитків, які зазнала позивач внаслідок ДТП, а саме 7448,78 грн., за винятком франшизи у розмірі 1000 грн., сума якої сплачується винуватцем ДТП, тобто 6448,78 грн. повинно було бути виплачено позивачеві саме ПАТ НАСК «Оранта» у якості страхового відшкодування. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання відшкодування потерпілий має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Пункт 36.2 ст. 36 цього Закону передбачає, що страховик не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та здійснити його виплату. Проте в останній день до виплати - 21 квітня 2014 року страхове відшкодування не було виплачено. Вищевказані обставини повністю підтверджуються рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22 червня 2015 року та додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2015 року у справі № 522/16272/14-ц (провадження № 2/522/611/15), які набрали законної сили, відповідно до яких було стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь [PERSON] суму пені в розмірі 1869,86 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. та суму страхового відшкодування в розмірі 6447,78 грн. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України зазначені у вказаних рішеннях обставини не підлягають доказуванню оскільки вказані рішення суду набрали законної сили. Як вбачається з постанови ВП № 49993911 про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2016 р. та постанови ВП № 49994218 про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2016 р., винесених держвиконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідач виконав вищевказані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2015 р. та додаткове рішення Приморського районного суду м Одеси від 24.07.2015 р. у № 522/16272/14-ц (провадження № 2/522/611/15) у добровільному порядку у строк для самостійного виконання рішення. Відповідно до виписки по банківському рахунку позивача, відповідач перерахував страхове відшкодування лише 01.03.2016 року під час примусового виконання вказаних судових рішень. Зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а тому таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми (аналіз Верховного Суду України від 30 червня 2011 р. судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом Україні у постанові від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, та і нормами ст.ст. 549-550 ЦК України. З цих підстав проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання, то ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Враховуючи, що відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідач несвоєчасно сплатив суму страхового відшкодування без урахування встановленого індексу інфляції та процентів. Відповідно до наданих позивачем суду розрахунків, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за час прострочення страхового відшкодування за період з 13.02.2014 р. по 01.03.2016 р. у розмірі 5124, 69 грн., та три проценти річних за час прострочення страхового відшкодування за період з 13.02.2014 року по 01.03.2016 року у розмірі 396,30 грн. Проте із вказаними розрахунками не можна погодитись, виходячи із того, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22.06.2015 р. та додаткове рішення Приморського районного суду м Одеси від 24.07.2015 р. у справі № 522/16272/14-ц (провадження № 2/522/611/15), що набрали законної сили, встановлено, що останній день до виплати страхового відшкодування відповідачем - 21 квітня 2014 року. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних витрат за час прострочення страхового відшкодування з 21.04.2014 по 29.02.2016 року, що дорівнює 4448,49 грн., та три проценти річних за час прострочення страхового відшкодування з 21.04.2014 по 29.02.2016 року, що становить 360,27 грн. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика за ст. 992 ЦК України, відповідно до якої у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5. ст.. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, суд доходить висновку, що позивач також має право вимагати від відповідача сплати пені пеню за прострочення страхового відшкодування з 21.04.2014 р. по 29.02.2016 р., що дорівнює - 4787,41 грн., та з цієї суми підлягає відрахуванню стягнута рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2015 р. у справі № 522/16272/14-ц (провадження № 2/522/611/15) пеня у розмірі 1869, 86 коп. Отже пеня за прострочення виплати страхового відшкодування дорівнює 2918,41 грн. за 320 днів (4787.41 грн. за 680 днів прострочення виплати - 1869 грн. за 360 днів прострочення виплати). Проте оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 2911,79 грн., тому суд стягує саме вказаний розмір, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial