Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 18.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис №127. Від шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. Причиною розірвання шлюбу [PERSON] у позові зазначила виникнення сварок, образи зі сторони [PERSON], внаслідок чого збереження шлюбу і подальше спільне життя стало суперечити інтересам позивача. З грудня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. На думку позивача, сім'я розпалася остаточно, примирення та збереження шлюбу не можливо, щодо місця проживання сина досягнута згода. 15.03.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про надання строку для примирення з метою збереження родини (а.с.18). Ухвалою судді від 15.03.2016 року сторонам призначено строк для примирення 1 (один) місяць, однак за результатами наданого строку примирення не настало, зберегти сім'ю не вдалось, позивач надав до суду заяву, в якій наполягає на розірвані шлюбу і розгляді справи у судовому засіданні, призначеному на 14.04.2016 року, просить розглядати справу за його відсутності (а.с.26). Від відповідача також надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності та про те, що він визнає позовні вимоги, проти задоволення позову не заперечує, оскільки строк на примирення не дав позитивних результатів (а.с.27). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3, ч. 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 18.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 14.12.2011 року (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалася, майнова суперечка не виникла, з питання проживання спільної дитини досягнута згода, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім та їх дитини інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI, відмітка про державну реєстрацію розірвання шлюбу та про розірвання шлюбу, здійснене в судовому порядку, робиться в актовому записі про шлюб. Про державну реєстрацію розірвання шлюбу в паспортах громадянина України осіб робиться відмітка про розірвання шлюбу із зазначенням прізвища, імені та по батькові особи, з якою розірвано шлюб, та місця і дати державної реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах громадянина України осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частина 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України наголошує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, видача свідоцтва про розірвання шлюбу, якщо воно здійснене судом, законом не передбачена. Враховуючи викладене та

Outcome: approved