Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування при Гайворонській районній державній адміністрації Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав та про зміну способу стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що з 16.10.1999 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 20.10.2008 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач змінив місце проживання, неповнолітні діти залишилися проживати біля позивача, де проживають до теперішнього часу та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач на протязі всього цього часу не цікавиться життям дітей, не бачиться з ними, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться, як ростуть його діти, не вітає їх з днем народження, не купує їм речей, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, не забезпечує дітей медичним доглядом, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Всі ці фактори позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дітей, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Позивач просить\~позбавити батьківських\~прав,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~відносно дітей\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Гайворонського районного\~суду Кіровоградської\~області від 20.06.2011 року, з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання їх двох дітей в розмірі 700 грн. щомісячно до повноліття сина [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , а потім по 350 грн. щомісячно до повноліття сина, [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] . Відповідач добровільно ніякої матеріальної допомоги не надає, аліменти своєчасно не сплачує. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до повнолітня дітей. Рішення суду в частині стягнення аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просять його задовольнити. Пояснили, що відповідач не цікавиться життям своїх дітей, матеріальної допомоги не надає. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач на\~перше судове\~засідання не\~з`явився,\~судову повістку\~не отримував,\~оскільки не\~проживає в\~зареєстрованому місці\~проживання,\~а тому\~відповідно до\~п.\~4\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК України\~є таким,\~що належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи. В друге судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма. Відзив на позовну заяву не надіслав. Представник третьої особи органу опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області підтримав наданий висновок органу опіки та піклування Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області про те, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не є доцільним та не відповідає інтересам дітей. Свідки: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожний окремо суду пояснили, що знають відповідача та його дітей, відповідач взагалі не цікавиться життям та здоров`ям своїх дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (а.с. 7) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). 20.10.2008 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9). Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати біля позивача, де проживають до теперішнього часу, що підтверджується довідкою від 14.05.2019 року № 1932 виданою Гайворонською міською радою Гайворонського району Кіровоградської області (а.с. 10). Відповідач не цікавиться життям дітей, не бачиться з ними (а.с. 12, 14), не забезпечує дітей медичним доглядом, що вбачається з листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Гайворонської районної ради від 16.05.2019 року № 01/382 (а.с. 15). У висновку наданому органом опіки та піклування Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області зазначено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не є доцільним та не відповідає інтересам дітей, оскільки відповідно до\~інформації наданої\~Гайворонським районним\~комісаріатом на\~підставі витягу\~з наказу\~командира військової\~частини [NUMBER] \~від 28.06.2019\~року №\~179,\~ [PERSON] \~перебуває на\~військовій службі\~за контрактом\~в ОТУ\~«Схід» Донецької\~області в\~зоні проведення\~Операції Об`єднаних\~Сил, що унеможливлює об`єктивно вивчити питання щодо ухилення чи не ухилення останнім від виконання батьківських обов`язків стосовно вищевказаних дітей (а.с. 44). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді\~даної справи\~судом не\~встановлено,\~що відповідач\~ухиляється від\~виконання батьківських\~обов`язків\~свідомо,\~тобто,\~що він\~систематично,\~незважаючи на\~всі заходи\~попередження та\~впливу,\~продовжує не\~виконувати свої\~батьківські обов`язки,\~оскільки такі\~обставини не\~підтверджені належними\~та допустимими\~доказами,\~при цьому\~встановлено судом,\~що відповідач\~відповідно до\~інформації наданої\~Гайворонським районним\~комісаріатом на\~підставі витягу\~з наказу\~командира військової\~частини [NUMBER] \~від 28.06.2019\~року №\~179,\~перебуває на\~військовій службі\~за контрактом\~в ОТУ\~«Схід» Донецької\~області в\~зоні проведення\~Операції Об`єднаних\~Сил, а тому на даний час належним чином не має можливості виконувати свої батьківські обов`язки. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1\~ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року\~зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про\~умисне\~ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, а також, що неналежне виконання [PERSON] його батьківських обов`язків створило загрожу життю дітей, про що суду не надано жодного доказу. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відмовити повністю, однак, враховуючи в минулому протиправну поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, по відношенню до дітей, яка виражається в неналежному догляді за дітьми, його слід попередити, що у разі продовження протиправної поведінки він буде позбавлений батьківських прав. Поряд з цим суд також враховує, що позивач на виклик суду не з`явилась та не побажала дати особисті пояснення з приводу своєї позиції, щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Судом встановлено, що відповідач записаний\~батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 7) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Гайворонського районного\~суду Кіровоградської\~області від 20.06.2011 року, з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання їх двох дітей в розмірі 700 грн. щомісячно до повноліття сина [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , а потім по 350 грн. щомісячно до повноліття сина, [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] (а.с. 16). Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №143 цс 13. Згідно ст.ст. 182, 192 СК України, необхідно змінити розмір аліментів визначений за рішенням суду, і стягти їх в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повнолітня [PERSON] , оскільки [PERSON] 25.03.2020 року став повнолітнім, заявлені позивачем вимоги відповідають вимогам чинного Законодавства, відповідач жодних\~заперечень до\~суду не\~подав та розмір стягнутих судом аліментів є менший від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки, наразі на підставі рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.06.2011 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти, то підстав для допуску рішення в межах суми платежу за один місяць до негайного виконання немає. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Outcome: partial