Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що у смт. Підволочиськ, Підволочиського району Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником даної квартири. Відповідач 1 та Відповідач 2 у вказаному житловому приміщенні не проживають, участі у його утриманні не беруть, не сплачують комунальні платежі. З огляду на вказане, враховуючи відсутність домовленості про збереження житлового приміщення, у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату і час розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач 1 та Відповідач 2, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причин неявки не повідомили, відзиву не подали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1997 року, виданого Підволочиським райагробуд, від 20 лютого 1997 року, позивач є власником квартири, яка занходиться за адресою: смт. Підволочиськ, вул. [ADDRESS] Підволочиського району Тернопільської області. Свідоцтво видане на підставі розпорядження №126 від 25 січня 1997 року, та зареєстроване на праві спільної (сумісної або часткової) власності Підволочиським РБТІ у реєстрову книгу №499. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Будинковою книгою для прописки громадян, що мешкають в [ADDRESS], підтверджується факт реєстрації відповідача 1 та відповідача 2 за вказаною адресою. З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04 жовтня 2018 року №2785, виданої Підволочиською селищною радою, вбачається, що до складу сім'ї [PERSON], [INFO] входять: син - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO] [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою [INFO], за місцем реєстрації не проживають, що стверджено актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеними депутатом Підволочиської селищної ради №№б/н від 04 жовтня 2016 року, 11 травня 2017 року, 27 вересня та 02 жовтня 2018 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Отже, у даному випадку суд вважає що відповідачі 1 та 2, які є членами сім'ї власника, не проживають у житловому приміщенні (квартирі), що належить позивачу на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. З огляду на вказане, відповідача 1 та відповідача 2 слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням по цих підставах. На підставі наведеного,

Outcome: approved