Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт належності заповіту посвідченого Державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори 12 січня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №15 її бабусі - [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що за наслідками її звернення до нотаріальної контори як спадкоємця за спірним заповітом з приводу оформлення спадщини після смерті бабусі, було виявлено, що у означеному заповіті, у вступній його частині прізвище бабусі записано як «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть остання вказана як «[PERSON]». Через такі розбіжності вона не може оформити на себе право на спадкове майно, а тому просила суд задовольнити її вимоги. В судовому засіданні заявниця та її представник доводи заяви підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Лунківська сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника незважаючи на належне повідомлення останнього щодо часу і місця слухання справи не направила, у зв'язку з чим, суд з урахуванням думки заявниці та її представника вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] в с. Могилівка Герцаївського району померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть від 25 квітня 2000 року серії [NUMBER]. ( а.с. 7) Статею 524 ЦК в редакції 1963 р. який був чинним на момент відкриття спадщини встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, якщо воно не змінено заповітом. За життя, [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON], тобто заявниці, посвідчений Державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори 12 січня 1999 року та зареєстрований в реєстрі за №15, зі змісту якого вбачається, що до заявниці після смерті останньої переходить все майно яке їй належало на день смерті, де би вона не знаходилося і з чого би воно не складалося, в т.ч. на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований у с. Могилівка Герцаївського району Чернівецької області, належній їй на праві Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Лунківською сільською радою Герцаївського району 28 червня 1995 року та земельну ділянку площею 0,60 що знаходиться в с. Могилівка Герцаївського району належна на праві приватної власності згідно Державного акту на земельну ділянку № І-ЧВ 005073. Проте, прізвище заповідачки за означеним заповітом записано у відповідних відмінках, а саме «[PERSON]», «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с.8). Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Як випливає з постанови державного нотаріуса Герцаївської державної нотаріальної контори від 11 липня 2013 року, [PERSON] 07 листопада 2012 року звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Проте, через розбіжність щодо прізвища спадкодавця зазначеному у заповіті - «[PERSON]» по відношенню до свідоцтва про її смерть де прізвище останньої вказано як «[PERSON]», у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця заявниці було відмовлено ( а.с.8). З досліджуваного в судовому засіданні Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Лунківською сільською радою Герцаївського району 28 червня 1995 року, тобто того самого про яке вказано у заповіті, прізвище власника вказано російською у відповідному відмінку «Глинской». Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що померла [PERSON] приходилася їй матір'ю. Заявниця є її донька та онукою померлої. Прізвище її матері та відповідно її дівоче в російській мові відмінювалося, що у свою чергу призвело до таких розбіжностей у документах виданих на ім'я її матері - [PERSON] Вказане стосується і заповіту складеному заповідачкою на користь заявниці, тобто, нотаріусом було написано прізвище заповідачки у відповідних її відмінках. Свідок [PERSON] суду показала, що працює листоношею Герцаївського районного вузла зв'язку. В період 90-х років вона обслуговувала с. Могилівка Герцаївського району та добре помотає померлу [PERSON], яка вже на той час була пенсіонеркою якій видавала пенсію. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному і безпосередньому розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved