Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом і повідомила, що з 05 лютого 1994 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Фактично шлюбні відносини припинено в грудні 2014 року. Під час шлюбу вони придбали житловий будинок № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області, загальною площею 87,20 м. кв., житловою площею 65, 70 м.кв., вартістю 35\~671 грн., та житловий будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області, загальною площею 30,8 м.кв., житловою площею 13,5 м.кв., дійсною вартістю 6106 грн. На придбання житлового будинку № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області були використані її особисті кошти в сумі 21\~200 грн., які вона отримала за продаж двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності до реєстрації шлюбу з відповідачем. Решта коштів, у сумі 14471 грн., були спільними коштами подружжя. Посилаючись на ч.7 ст.57 СК України, згідно з якою: якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному із подружжя, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску є його особистою власністю, позивачка зазначила, що 59,43% житлового будинку № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області є її особистою власністю і розділу не підлягає; а решта будинку, розміром 40,57%, є спільною сумісною власністю подружжя і належить кожному із них в рівних долях, тобто по 20,285%. Оскільки частка відповідача є незначною(20,285%) по зрівнянню з її часткою(79,715%) і вона не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування будинком неможливо внаслідок конфліктних відносин між ними, позивачка просила визнати за нею право власності на будинку № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію, яку вона зобовязалась внести на депозитний рахунок суду. У звязку з цим просили припинити право відповідача на частку в цьому будинку та право користування цим будинком і виселити його із будинку № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області. Просила визнати за відповідачем право особистої власності на житловий будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області, загальною площею 30,8 м.кв., житловою площею 13,5 м.кв., стягнувши грошову компенсацію за різницю у вартості часток. У судовому засіданні позивачка та її адвокати підтримали позов і просили його задовольнити. Відповідач позов про поділ спільного подружнього майна визнав частково і просив виключити із поділу будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області, посилаючись на те, що він набув право власності на цей будинок до реєстрації шлюбу, а будинок № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області просив розділити між ними, виходячи із рівних часток 50% на 50%, посилаючись на те, що він придбаний за спільні кошти подружжя і його можливо розділити в натурі. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. ч. 1,2 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, майно, набуте дружиною за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, є особистою приватною власністю дружини. Відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний Суд України в постанові від 1 липня 2015 року у справі №6-612цс15, висловлюючи правову позицію, зазначив, що норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. У судовому засіданні встановлено, що з 05 лютого 1994 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Фактично шлюбні відносини між ними припинено в грудні 2014 року. Під час шлюбу вони придбали житловий будинок № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області, загальною площею 87,20 м. кв., житловою площею 65, 70 м.кв., вартістю 35\~671 грн., та житловий будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області, загальною площею 30,8 м.кв., житловою площею 13,5 м.кв., дійсною вартістю 6106 грн. На придбання житлового будинку № 40 по вулиці І.Франка в м. Гайсин Вінницької області були використані особисті кошти позивачки в сумі 21\~200 грн., які вона отримала за продаж двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності до реєстрації шлюбу з відповідачем. Решта коштів, у сумі 14471 грн., були спільними коштами подружжя. 59,43% житлового будинку № 40 по вулиці І. Франка в м. Гайсин Вінницької області є особистою власністю позивачки, а решта будинку, розміром 40,57%, є спільною сумісною власністю подружжя і належить кожному із них в рівних долях, тобто по 20,285%. Вартість будинку № 40 по вулиці І. Франка в м. Гайсин Вінницької області у відповідності до Висновку експерта складає 479558грн. 20,285% в грошовому виразі становить 97278грн. Вартість будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області за Висновоком експерта складає 19 349грн.00коп., 1/2 частка складає 9 674грн.50коп. Обидва будинки розділити в натурі не можливо. Визначити порядок користування житловою площею будинків не можливо, оскільки між сторонами склались конфліктні відносини. Під час судового розгляду даної справи, позивачкою було перераховано на депозитний рахунок суду грошову компенсацію в сумі 87676грн.00коп. вартості частки відповідача. ( 97278грн. - 9674.50= 87603,50)грн. Ці факти підтверджуються сукупністю доказів. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 255515 від 05.02.1994 року, виданого відділом ЗАГС М. Гайсин Вінницької області видно, що сторони уклали шлюб 05 лютого 1994 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №16. Із договору купівлі продажу будинку від 05 червня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 921 (серія бланку ВАМ № 048193), посвідченого нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу [PERSON], видно, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила цілий житловий будинок з господарськими будівлями за номером 40(сорок), що знаходиться в місті Гайсин Гайсинського району Вінницької області на вулиці [PERSON]. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 987596 від 13.07.2003 року, виданого Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», видно, що власником будинку № 40 по вулиці Івана Франка у місті Гайсин Гайсинського району Вінницької області є [PERSON], згідно договору купівлі продажу №921 від 25.06.2003 року, бланк серії ВАМ 048193, посвідчений нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу [PERSON] Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 5347685 від 26.06.2013року(серія бланку САЕ №402660) та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5372560 від 26.06.2013року, виданих реєстраційною службою Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області, видно, що [PERSON] є власником земельної ділянки № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької області. Із технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду № 40 по вул. І. Франко, виданого Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», інвентарний номер 1467, реєстровий номер 2496, видно, що власником цілої частки будинку є [PERSON], загальна площа будинку становить 87,20кв.м., а житлова - 65,70кв.м. Із договору купівлі продажу квартири від 05 червня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №920 (серія бланку ВАМ № 048192), посвідченого нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу [PERSON], видно, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру за номером 32(тридцять два) в будинку за номером 5 (пять), що по вулиці Чайковського в місті Гайсин Гайсинського району Вінницької області. Документом, що підтверджує право власності [PERSON] є свідоцтво №73 про право власності на житло, видане виконкомом Гайсинської міської ради 01 червня 1993 року. Продаж цієї квартири вчинено за 21200 (двадцять одна тисяча двісті) гривень, які продавець отримала від покупця до підписання договору. Із свідоцтва на нерухоме майно від 19.08.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Глибочанської сільської ради (серія бланку САС №090692), та із витягу № 19943898 від 19.08.2008 року, виданого комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (серія бланку ССМ № 215680), видно, що [PERSON] являється власником житлового будинку № 23 по вулиці Набережній у селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області, загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 13,5 кв.м. Із технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданого Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», інвентарний номер 240, видно, що власником цілої частки будинку є [PERSON], загальна площа будинку становить 30,80кв.м., а житлова - 13,15кв.м. Із висновку експерта Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експерти за результатами проведення судової будівельно технічної та земельно - технічної експертиз від 21.12.2015 року № 1917-1922/15-21, та показів експерта в судовому засіданні видно, що ринкова вартість будинку № 40 по вул. І. Франка у м. Гайсин Вінницької області станом на час проведення експертизи становить 479558грн.00 коп., а сам будинок поділити не можливо; ринкова вартість будинку 23 по вул. Набережна в с. Глибочок Тростянецького р. Вінницької області станом на час проведення експертизи становить 19349грн., а сам будинок поділити не можливо. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, вони є належними та допустимими. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що будинок № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької області можливо розділити в натурі, оскільки ці заперечення спростовуються висновком експерта, експертним дослідженням і показами експерта. У суда немає підстав ставити під сумнів ці докази, оскільки експерт має вищу освіту, достатній стаж роботи, покази суду надав, будучи попередженим про кримінальну відповідальність. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що будинок 23 по вул. Набережна с. Глибочок Тростянецького р. Вінницької області не підлягає поділу і є його особистою власністю, оскільки ці твердження спростовуються вище приведеними доказами, які свідчать, що право власності на цей будинок було набуто під час шлюбу. Відповідач не довів, що цей будинок перейшов у його власність за правочином, який виключає спільну сумісну власність подружжя. Суд також не приймає до уваги пояснення позивача щодо факту позики коштів, які з його слів були передані позивачці для придбання квартири, оскільки він протягом судового розгляду неодноразово змінював їх у частині суми позики. Зокрема, [PERSON] зазначались такі суми як 5\~000 (пять тисяч) доларів США, 9000 (девять) тисяч доларів США. Разом з тим суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Беручи до уваги вимоги ст. 1047 ЦК України, у даному конкретному випадку можуть бути подані тільки письмові докази на підтвердження факту позики коштів. Однак, [PERSON] не надано будь - яких письмових доказів того, що він отримав кошти у позику та передав їх на придбання будинку № 40 по вул. І. Франка в м. Гайсин Вінницької області. При цьому, доказами не можуть бути ні покази свідків, ні пояснення сторін, зважаючи на що суд і відмовив [PERSON] у задоволенні клопотання про допит свідка, покази якого, на думку відповідача, могли підтвердити суду факт позики коштів. Аналізуючи приведені докази, суд звертає увагу на те, що позивачка в один день продала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], за 21200 грн., та в цей же день купила будинок № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької обл., вартістю 35\~671 грн. Номера вчинених правочинів слідують один за одним: продаж квартири за №048192; купівля будинку за №048193. Ці докази дають суду підстави зробити висновок, що позивачка продала належну їй на праві приватної власності квартиру і виручені кошти в сумі 21200 грн. витратила на придбання будинку № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької обл. Із розрахунку часток, з врахуванням особистого внеску позивачкою, встановлено, що 59,43% житлового будинку № 40 по вулиці І. Франка в м. Гайсин Вінницької області є особистою власністю позивачки, а решта будинку, розміром 40,57%, є спільною сумісною власністю подружжя і належить кожному із них в рівних долях, тобто по 20,285%. Вартість будинку № 40 по вулиці І. Франка в м. Гайсин Вінницької області у відповідності до Висновку експерта складає 479558грн. 20,285% в грошовому виразі становить 97278грн. Вартість будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області за Висновоком експерта складає 19 349грн.00коп., 1/2 частка складає 9 674грн.50коп. Обидва будинки розділити в натурі не можливо. Визначити порядок користування житловою площею будинків не можливо, оскільки між сторонами склались конфліктні відносини. Відповідно до ч.2,4 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними(ч.2); присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України(ч.4). Відповідно до ст. 365 ЦК України згода другого з подружжя не потрібна і право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Зважаючи на те, що будинки № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької обл. і будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області неможливо розділити в натурі, частка відповідача в будинку № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької обл є незначною, суд вважає за можливе виділити будинок № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької області позивачці, а будинок № 23 по вулиці Набережна в селі Глибочок Тростянецького району Вінницької області відповідачеві, стягнувши на користь відповідача з позивачки різницю у вартості майна з врахуванням взаємозаліку, та припинити право відповідача на частку в будинку № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької області. У звязку з цим позов про виселення підлягає задоволенню. Оскільки між сторонами склалась конфліктна ситуація і визначити право користування спірними будинками не можливо, то позов про припинення права відповідача на користування будинком № 40 по вул. І.Франка у м. Гайсин Вінницької області також підлягає задоволенню. У звязку з чим позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою відповідно до квитанції № QS24241404 від 12.03.2015 року сплачено судовий збір в розмірі 487,20грн., відповідно до квитанції 0.0.742886939.1 від 11.04.2017року 4088грн. 00коп.; відповідно до квитанції 0.0.742890437.1 від 11.04.2017року 640грн.00коп. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2015року, ордеру про надання правової допомоги серії ВН №012999 адвокатом [PERSON] надавалася правова допомога [PERSON] на загальну суму 9000грн.00коп, зокрема:1) при розгляді справи в суді на суму 3000грн. 00коп., згідно квитанції №29/12-15 та реєстру процесуального часу, затраченого адвокатом при наданні правової допомоги; 2)при складанні заяви про уточнення позовних вимог на суму 1000грн.00 коп. згідно квитанції №08/08-16/3; 3)при розгляді справи у Ладижинському міському суді на суму 5000грн. 00коп. згідно квитанції №14/06-17. На підставі ст. ст. 3, 10, 11, 12, 15, 27, 31, 60, 79, 197, 209, 212- 215 ЦПК України,

Outcome: approved