Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], з викликом Опікунської ради Вінницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові [PERSON] зазначила, що 23.02.1997 року її син, відповідач по справі уклав шлюб з [PERSON]. [INFO] року народився в шлюбі син, онук [PERSON]. Батьки [PERSON] не бажали займатися дитиною. Всі обов'язки по вихованню та утриманню дитини взяли на себе бабуся та дідусь. Від дідуся та бабусі [PERSON] пішов до Степанівської ЗОШ І-ІІІ ст., де навчався з 1 по 11 класи. Батьки, відповідачі по справі, [PERSON] не тільки не цікавляться дитиною і не приймають жодної участі в його вихованні, але і матеріально не утримують дитину. За весь період часу від народження і на теперішній час жодного разу не завітали до дитини, не допомогли матеріально, кожен з відповідачів має свою окрему сім'ю. З дня народження син проживає разом з позивачем, та перебуває на її утриманні, оскільки відповідачі фактично разом з позивачем та сином не проживає, батьківського піклування не проявляють. Відповідачі не виконують свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, самоусунулися від будь-якого спілкування з дитиною та його виховання та утримання, не цікавиться життя і станом здоров'я, матеріальної допомоги у добровільному порядку на утримання дитини не надають. Одночасно з позбавленням батьківських прав позивач просить стягувати з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 350 грн. з кожного, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з даних обставин, відповідачі як батьки не виконують своїх батьківських обов'язків, щодо виховання своїх дітей, тому позивач звернувся до суду та просить позбавити їх батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON], суду надала заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позов повність підтримала та просила задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]. до суду не з'явилися, неодноразово судом повідомлялися про слухання справи, про свідчать матеріали справи (зворотні поштові повідомлення). Представник Органу опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, в особі - Павлюк Л.А.., подала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб, 23.02.1997 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 11, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюбу виданого виконкомом Грущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області (а.с.6). За період спільного проживання у відповідачів народився син: [PERSON] [INFO] р.н, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.1998 року, виданого Побережненською сільською радою Вінницького району Вінницької області ( а.с. 7). На теперішній час спільна дитина відповідачів проживає разом з дідусем і бабусею, та перебуває на їх утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Побережненської сільської ради Вінницького району та області № 380 від 18.06.2015 року. ( а. с. 8). За характеристикою наданою Степанівською ЗОШ І-ІІІ ст., навчанням дитини [PERSON], дитиною опікується бабуся та дідусь, батьки дитини з сином не бачиться та участі у його житті не приймають (а. с. 14). Як вбачається з листа, Побережненської сільської ради Вінницького району та області, сільська рада звертається до суду із проханням про позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] та [PERSON], так як вони не займаються вихованням сина [PERSON], не допомагають матеріально та навіть не відвідують (а.с.19). Відповідно до довідки № 110 від 19.05.2015 року виданої [PERSON]., виконавчим комітетом Рожнятівської сільської ради Томашпільського району, про те, що [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS], та до складу його сім'ї входять: співмешканка [PERSON] [INFO]; сини [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; дочка: [PERSON] [INFO] (а.с.16). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що дитина тривалий час, з народження та на теперішній час, проживає виключно з бабусею та дідусем і знаходиться на їх утриманні та вихованні. Батьки дитини не утримують, його вихованням не займаються. 14 вересня 2006р. Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010р. за якою держава зобов'язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов'язок забезпечити захист інтересів дітей. На виконання вимог закону та ратифікованих міжнародних норм направлених на захист дитини, судом було оглянуто висновок органу опіки та піклування щодо визначення питання місця проживання спільної дитини сторін з одним з батьків. Відповідно до висновку, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області за № 01-25/1944 від 04.09.2015 р. зазначено, що «є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], так як вони не виконують свої батьківські обов'язки, передбачені ст.150-155,180 Сімейного Кодексу України. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. за положеннями якої, держава зобов'язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно положень ст. 180-183 СК України, право на отримання аліментів мають особи, на утриманні якої, перебуває дитина. Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає та перебуває на утриманні дідуся та бабусі, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Побережненської сільської ради Вінницького району та області № 380 від 18.06.2015 року. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини - здорова, перебуває на утриманні бабусі та дідуся, стан здоров'я та матеріальне становище платників аліментів - здорові, працездатні та дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини [PERSON], визначений сторонами по справі, а саме в розмірі по 350 грн. з кожного з відповідачів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 12.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що батьки дитини - відповідачі по справі не займаються вихованням спільної дитини, не забезпечують її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться її життям, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, не проживають разом з дитиною і самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення, також в частині позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Outcome: approved