Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 26 лютого 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем у даній справі. В шлюбі у них народилась донька, [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу продовжить проживати з нею. Однак подружнє життя не склалося через різні погляди на спосіб життя, ведення спільного господарства, тому вони припинили шлюбні стосунки, з 2012 року вона з донькою проживає окремо від відповідача. Таким чином, їхня сім'я припинила існування, взаємні почуття та довіру один до одного вони втратили, протягом тривалого часу практично не спілкуються один з одним, спільного господарства не ведуть, їхній шлюб фактично розпався, в його збереженні немає жодного сенсу. На даний час відповідач створив сім'ю з іншою жінкою, від якої у нього народилась дитина. Зазначені обставини суперечать її інтересам і за таких обставин перебування в шлюбі з відповідачем є недоцільним. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу залишити її шлюбне прізвище «Плаксійчук». В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснив, що з 2012 року з позивачкою не підтримує шлюбних стосунків, проживає із іншою жінкою, з якою має спільну дитину. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно\~до\~ч.2 ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 26.02.2003 р. сторони уклали шлюб. 15.06.2004 року у них народилась донька [PERSON], яка після розірвання шлюбу продовжить проживати з нею. Шлюб фактично розпався. Сторони з 2012 року проживають окремо, шлюбних відноси н не підтримують, відповідач фактично створив сім'ю, має дитину з іншою жінкою. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Оскільки відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 640 грн. (а.с.1).

Outcome: approved