Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт народження дітей, посилаючись на те, що під час шлюбу, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, [INFO] у м. Саки Автономної республіки Крим народила доньку [PERSON] , а [INFO] у м. Саки Автономної республіки Крим народила сина [PERSON] та отримала відповідні свідоцтва про народження, однак видані документи не відповідають умовам діючого законодавства та не створюють правових наслідків. З метою реєстрації факту народження дітей заявниця звернулася до Арцизького \~ \~ \~ \~районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), однак їй було відмовлено у реєстрації факту народження дітей. У зв`язку з відмовою Арцизьким \~ \~ \~ \~районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в реєстрації факту народження дітей, заявниця звернулася до суду з вказаною заявою. Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Заявниця в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд заяви [PERSON] без його участі, не заперечував проти задоволення заяви. Від представника заінтересованої особи Арцизького \~ \~ \~ \~районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового\~процесу\~за\~допомогою звукозаписувального\~технічного\~засобу\~не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. ч. 1, 4 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України - вказано про те, що відповідно до абзацу 1 частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини першої 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України , якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України , норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Як вбачається з довідки № 6 від 27.04.2021 року, виданої Державним бюджетним закладом охорони здоров`я Республіки Крим «Сакська районна лікарня», яка не може бути визнана дійсною на території України, [PERSON] , [INFO] в м. Саки Автономної Республіки Крим, народила дитину жіночої статі, вагою 3100 гр., довжиною 52 см (а. с. 4). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Сакським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, яке не може бути визнане дійсним на території України, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] , заінтересована особа та [PERSON] , заявниця по справі, (а. с. 11). Відповідно до довідки № 7 від 27.04.2021 року, виданої Державним бюджетним закладом охорони здоров`я Республіки Крим «Сакська районна лікарня», яка не може бути визнана дійсною на території України, [PERSON] , [INFO] в м. Саки Автономної Республіки Крим, народила дитину чоловічої статі, вагою 3500 гр., довжиною 55 см (а. с. 5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Сакським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, яке не може бути визнане дійсним на території України, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] , заінтересована особа та [PERSON] , заявниця по справі, (а. с. 10). Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження № 49/77-04, № 48/71-04 від 17.06.2021 року Арцизьким \~ \~ \~ \~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Болградському районі\~Одеської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) [PERSON] , заявниці по справі, у проведенні державної реєстрації народження відмовлено, оскільки заявницею пред`явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження (а. с. 6-7). Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями надано статус тимчасово окупованих територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Відповідно до п. 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275 від 02 грудня 2015 року м. Макіївка віднесена до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Закон закріплює за державою обов`язок вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. У відповідності до положень ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та/або посадовими особами, є недійсним і таким, що не створює правових наслідків. Окрім цього, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Суд вважає, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, Loizidou v Turkey . Cyprus v. Turkey ), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia , Ilascu and Others v. Moldova and Russia ), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок, Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого намібійського винятку , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини , Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, назначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених допустимими та належними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved