Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна»», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ДТП, мотивуючи тим, що 17.07.2008 року на автодорозі Вінниця-Бар на повороті на с. Широка Гребля Вінницького району мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль [NUMBER]. Факт заподіяння шкоди та обставини вчинення ДТП підтверджується постановою Барського районного суду Вінницької області від 26.08.2008 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.12.2008 року, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення за ст.124 КУпАП. Диспозиція статті 124 КУпАП визначає порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Разом з тим, 06 квітня 2009 року була порушена кримінальна справа за ст. 286 ч. 1 КК України, до вирішення якої [PERSON] не могла звернутися до страхової компанії та до [PERSON] з вимогою відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України від 17 травня 2013 року [PERSON] кримінальне провадження у даній справі закрито за відсутністю ознак складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повідомила ПАТ «СК «Провідна»» про страховий випадок та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування. Лише 11.02.2014 року, що підтверджується копією конверту та супровідним листом, на адресу [PERSON] надійшла відповідь ПАТ «СК «Провідна»» про відмову у виплаті страхового відшкодування, датована 05.10.2009 року. Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування ПАТ «СК «Провідна»» мотивувала свій висновок тим, що не встановлена ступінь вини водія [PERSON] у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, ПАТ «СК «Провідна»» посилається на те, що довідкою про ДТП ВВС Вінницького району УМВС Вінницької області МВС України №121/9 від 20.08.2008 року та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок невиконання [PERSON] вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, а також в наслідок невиконання водієм [PERSON] вимог п. 14.2 Правил дорожнього Руху України. Такі, доводи ПАТ «СК «Провідна»» є надуманими та не відповідають дійсності оскільки наявність чи відсутність вини особи в силу вимог чинного законодавства України може підтверджуватися лише судовим рішенням, яке набрало закону, а не довідкою про ДТП чи постановою слідчого. Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно [PERSON] вказує лише на відсутність в його діях складу злочину. Відповідно до п. 4 постанови ВССУ України №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Постановою Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З врахуванням ст.9 КУпАП та постанови Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, встановлена вина [PERSON] у порушення правил дорожнього руху та спричиненні ДТП. Разом, з тим вина [PERSON] відсутня, так як відсутні будь-які судові рішення про притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, відмова відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. п. 3 ч. 1 ст.1188 ЦК України та не встановлення ступеня вини кожного з учасників ДТП є незаконною. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК встановлено, що шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої шкода була заподіяна. Висновком спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 15.08.2008 року №404 встановлено, що розмір матеріального збитку завданий [PERSON], як власнику автомобіля [NUMBER], 2003 року випуску в результаті його пошкодження при ДТП складає 51909 грн. 20 коп. Оскільки відповідальність [PERSON] згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/1717954 застраховано у «СК «Провідна»», [PERSON] звернулася за відшкодуванням до Страховика. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одні сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі і виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 25500,00 грн. Ця сума є значно меншою, ніж розмір заподіяного [PERSON] матеріального збитку. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від Страховика в сумі 25500,00 грн. [PERSON] зобов'язаний відшкодувати їй: 51909,20 грн. (сума завданого збитку) - 25500,00 грн. (страхове відшкодування ) = 26409,2 грн. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «СК «Провідна»» на її користь 25500 грн. в якості страхового відшкодування матеріальних збитків та стягнути з [PERSON] 26409 грн. 20 коп. матеріальної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, в якій позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити, врахувавши надані раніше письмові пояснення, згідно яких посилання відповідача [PERSON] та його представника на висновки експертів № 231а від 23.10.2009 року, № 84а/636, 1817/1818, № 1069 не заслуговують на увагу, оскільки вказані експертизи призначалися в рамках кримінальної справи, з метою уникнення відповідача [PERSON] від кримінальної відповідальності. ЇЇ вина відсутня, так як відсутні будь які судові рішення про притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Представник відповідача ПАТ «СК «Провідна»» повторно не зявився в судове засідання по невідомим суду причинам, хоча судом належним чином та в установлений законом строк повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням заперечень та пояснень раніше поданих ним при розгляді цивільної справи. Також не наполягав на фіксації судового засідання технічними засобами. Зокрема, згідно пояснень відповідача та його представника зазначено, що позовні вимоги вони не визнають, просять в задоволенні позову відмовити у звязку із спливом позовної давності та недоведеності позовних вимог. [PERSON] не має відшкодовувати будь-якої шкоди позивачу, так як згідно постанови старшого слідчого СУ УМВС України від 17 травня 2013 року [PERSON] кримінальне провадження по факту ДТП, що мало місце 17.07.2008 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] закрите у звязку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і що в даному ДТП були пошкодженні транспортні засоби, винна сама позивач [PERSON], що підтверджується вказаною постановою слідчого. Право на звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди у [PERSON] виникло після 24.12.2008року (початок перебігу позовної давності). Входячи із положень розділу 5 глави18, глави 19 ЦК України, строк позовної давності по цій справі сплив 25.12.2011року. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. До категорії спеціальної позовної давності (ст.258 ЦК) зазначена цивільна справа за видом вимог не відноситься. Отже, викладене вище дає підстави для твердження про сплив строків позовної давності, що одночасно є підставою для відмові у позові [PERSON] про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено по справі, постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 17.05.2013 року (а.с.44 - 45) встановлено, що 17 липня 2008 року близько 09 год. 20 хв. на авто дорозі сполученням м. Вінниця - м. Могилів - Подільський, в районі перехрестя із другорядною дорогою, що веде в напрямку с. Широка Гребля Вінницького району сталося зіткнення автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], яка здійснювала маневр повороту ліворуч в напрямку с. Широка Гребля, із автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який здійснюючи маневр обгону рухався в напрямку м. Мог. - Подільський. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи №954, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Даною постановою слідчого від 17.05.2013 року закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2013 року за №12013010100000292, у звязку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено: «Відповідно до висновку автотехнічної експертизи НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області №213а від 23.10.2009 року, в даній дорожній ситуації що склалася, технічна можливість попередження даної дорожньо-транспортної пригоди у водія автомобіля «Фольксваген» державний номер [NUMBER] [PERSON], з технічної точки зору полягала у виконанні вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Тобто, водій [PERSON] перед зміною напрямку руху повинна була переконатися, що не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Згідно з висновком автотехнічної експертизи №41а, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Фольксваген» держ. номер [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. [PERSON] Бокаріуса №10689, яка проводилася за клопотанням [PERSON], в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Фольксваген» [PERSON]О повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Фольксваген» [PERSON] мала технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у неї не було будь - яких перешкод технічного характеру та вказані порушення, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням даної пригоди. Відповідно до висновку автотехнічної, транспортно - трасологічної експертизи №1817/1818, в діях водія автомобіля «Фольксваген» [PERSON] вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Кіа» [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення. Відповідно до висновку комісійної автотехнічної експертизи №84а/636, водій автомобіля «Фольксваген» [PERSON] повинна була керуватися вимогами п.п. 9.2, 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Кіа» [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення. Технічна можливість попередити дане зіткнення у водія автомобіля «Фольксваген» [PERSON] забезпечувалася виконанням нею технічних норм вимог п. 10.1 ПДР України. В ході слідства з'ясовано, що в місці дорожньо-транспортної пригоди відсутні дорожні знаки попереджаючі про наявність перехрестя, а дорога має по одній смузі руху в кожному напрямку. Таким чином, у діях автомобіля «Кіа» [PERSON] відсутні порушення вимог п.п. а), є) п. 14.6 та п. 11.4 Правил дорожнього руху України. Постановою Барського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2008 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 грудня 2008 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 5 - 7). У відповідності до норм ст. 61 ч. 3 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Після дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повідомила ПАТ «СК «Провідна»» про страховий випадок та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування. 11.02.2014 року, що підтверджується копією конверту та супровідним листом, на адресу [PERSON] надійшла відповідь ПАТ «СК «Провідна»» про відмову у виплаті страхового відшкодування, датована 05.10.2009 року (а.с. 12 - 15). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.1 ст. ст. 11 ЦК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цивільно-процесуального законодавства України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч.4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем не зазначено причин пропущення строку позовної давності, а також їх поважності. Оскільки позивачу стало відомо про порушення її права в 2008 році, але до суду з позовною заявою вона звернулася лише 02.04.2014 року, чим порушила загальну позовну давність, яка встановлюється тривалістю у три роки, тому дана обставина є підставою для відмови в задоволенні позову. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. За ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Беручи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, які підтверджуються обгрунтуванням та розрахунком, що наданий представником відповідача (а.с.139). На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed