Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах станом на 06.02.2015 року у розмірі 24300,00 грн., неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року у розмірі 116325,00 грн., суми індексації аліментів за період з січня 2012 року по січень 2015 року у розмірі 886,40 грн. та періодичне щорічне стягування половини додаткових витрат в розмірі 5832,00 грн. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснила, що відповідач не сплачував встановлену рішенням суду від 10 квітня 2012 року суму аліментів, утворилась певна заборгованість, за що передбачена неустойка. Також додаткові витрати необхідні для розвитку здібностей дитини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у поданому письмовому запереченні, та суду пояснила, що відповідач сплатив заборгованість по аліментах, що підтверджується квитанціями. Сума пені є значною та підлягає зменшенню з урахуванням матеріального становища відповідача. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з досліджених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 03 січня 2012 року (а.с. 11-12). Судом встановлена відсутність будь-яких перешкод відповідачу у забезпеченні можливості добровільного виконання рішення суду з дня набрання ним законної сили - дня постановлення Апеляційним судом Івано-Франківської області. Таким чином, вина відповідача у невиконанні рішення суду доводиться його обізнаністю про встановлений судовим рішенням обов'язок сплачувати аліменти, а також обов'язок сплатити суму аліментів, що утворилася з дня подання позивачем позову про стягнення аліментів станом на день набрання рішенням законної сили, відсутністю доказів про наявність будь-яких об'єктивних причин добровільної несплати аліментів, а також наявністю заборгованості зі сплати аліментів за судовим рішенням. Так, згідно довідок № 0219/1550 від 04.02.2015 року, станом на 01.02.2015 року заборгованість відповідача по аліментах становила 23800,00 грн., а станом на 04.02.2014 року - 24300,00 грн. (а.с.а.с. 19, 41). При вирішенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд врахував, що позивач просила стягнути таку заборгованість, яка утворилася у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів за виконавчим листом. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час не завершене виконавче провадження по стягненню цих сум, а тому, з врахуванням положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», які встановлюють обов'язок державного виконавця здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням та надходженням відрахованих сум аліментів стягувачам, а також вчинення всіх законних дій, спрямованих на виконання рішення суду, суд вважає, що стягнені за судовим рішенням кошти не підлягають стягненню повторно, у зв'язку з чим дана позовна вимога до задоволення не підлягає. Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Наведений позивачем розрахунок, підтверджений висновком спеціаліста «Аудит-Сервіс ІНК» від 06 лютого 2015 року, нічим не спростований, оскільки відповідачем не здійснено та не подано суду іншого належного розрахунку, який би підтвердив невідповідність розрахунку позивача практиці Верховного Суду України у справах про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, зокрема, що зобов'язання із сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, а тому до уваги береться розмір несплачених аліментів по кожному платежу та строк виконання зобов'язання по цій сплаті. Оскільки позивач просить стягнути розмірі пені за період з 25.04.2012 року по 06.02.2015 року, а не до дня ухвалення рішення, з урахуванням положень ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що в межах позовних вимог позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 116325,00 грн. неустойки. Дослідженими у справі доказами не підтверджується наявність передбачених ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України підстав для зменшення розміру пені. Сплата відповідачем частин виниклої станом на 06.02.2015 року заборгованості по аліментах 25 лютого 2015 року під час розгляду спору судом свідчить про його належний матеріальний стан. Будь-яке зменшення розміру пені суд розцінює, як безпідставне та таке, що шкодить інтересам дитини, а тому у вимоги представника позивача про зменшення пені до задоволення не підлягають. У відповідності до ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, з метою підтримки купівельної спроможності матері дитини підлягає до задоволення вимога позову про стягнення індексації за період з 01 січня 2012 року по 01 лютого 2015 року у розмірі 886,40 грн. у відповідності з розрахунком позивача, обґрунтованим висновком спеціаліста «Аудит-Сервіс ІНК» від 06 лютого2015 року, який нічим не спростований (а.с. 20-21) Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Outcome: partial