Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності згідно витягу про державну реєстрацію прав №31926792 від 04.11.2011 року. [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації з 2012 року, а тому [PERSON] просить у судовому порядку визнати його таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та посилалася на обставини, зазначені в позовній заяві, уточнивши, що звертається до місцевого суду в тому числі виходячи із захисту права власності та просить визнати особу втратившим права на житло відповідно шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечила позивач. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням слід задовольнити виходячи з наступного: Судом установлено, що будинок [ADDRESS] документально і фактично перебуває у власності [PERSON]. Дане підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №31926792 від 04.11.2011 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] після укладення шлюбу 08.01.2014 року із [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], - матері позивача, проведеного 24.01.2017 року комісією у складі депутатів Кульчицької сільської ради Самбірського району Львівської області відомо, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] після розірвання шлюбу із [PERSON] 17.08.2012 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні із представлених документів, пояснень позивача [PERSON] знайшло своє підтвердження, що відповідач [PERSON] фактично із 2012 року не проживає і лише формально залишився зареєстрованим у будинку [ADDRESS], відтак, позов підставний і його слід задовольнити. Крім наведеного позивач наголосила, що вона звернулася до суду виходячи із захисту права власності. А згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації [PERSON], [INFO]. Судові витрати у зв'язку із таким вирішенням спору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved