Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Першої вінницької державної нотаріальної контори, про зняття арешту з майна та просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі ухвали Замостянського районного суду міста Вінниці від 18 травня 2000 року у цивільній справі №2-1027/00 та внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційними номерами 6441296, 6441431. Свій позов мотивувала тим, що 23 грудня 2004 року позивач придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О. В. 23 грудня 2004 року, за реєстровим №736. [PERSON] дана квартира належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б. 21 вересня 1999 року, за реєстровим №7762. Продавцями за цим договором були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Наприкінці 2020 року позивач дізналася, що згідно ухвали Замостянського районного суду міста Вінниці від 18 травня 2000 року у цивільній справі №2-1027/00 на дану квартиру накладено обтяження у виді арешту. На підставі цієї ухвали 23 січня 2008 року арешт внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Першою вінницькою державною нотаріальною конторою. Як вказує позивач, арешт було накладено на підставі заяви про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Позивач зазначає, що на момент винесення ухвали про накладення арешту від 18 травня 2000 року, дана квартира не знаходилась у власності [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що вона, так само як і попередній власник квартири - [PERSON] , жодного відношення до справи №2-1027/00 про стягнення боргу, що розглядалася Замостянським районним судом міста Вінниці, не має. Арешт на квартиру було накладено безпідставно, тому немає необхідності в подальшому застосуванні такого заходу. Дане обтяження у виді арешту на даний час не зняте, що створює перешкоди у здійсненні права позивача на володіння, користування та розпорядження майном. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2021 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд витребував із архіву суду цивільну справу №2-1027/00. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року провадження у справі в частині вимог до [PERSON] закрите у зв`язку зі смертю останньої, а [PERSON] залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2021 року [PERSON] залучено до справи як співвідповідача, виключивши його із складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Відповідачі своїм правом на відзив не скористалися. Третя особа - Перша вінницька державна нотаріальна контора своїх пояснень не надала. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лещенко С. В. позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні справи покладався на думку суду. Інший відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду повідомлявся завчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 23 грудня 2004 року позивач придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О. В. 23 грудня 2004 року, за реєстровим №736. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №250254283 від 29 березня 2021 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] [PERSON] дана квартира належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б. 21 вересня 1999 року, за реєстровим №7762. Продавцями за цим договором були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру за адресою: [ADDRESS] , згідно ухвали Замостянського районного суду міста Вінниці від 18 травня 2000 року у цивільній справі №2-1027/00 накладено обтяження у виді арешту. На підставі цієї ухвали 23 січня 2008 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою арешт внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційними номерами 6441296, 6441431. Як слідує з цієї ухвали, а також рішення суду в цивільній справі №2-1027/00, даний арешт було накладено на підставі заяви про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Суд звертає увагу, що на момент накладення арешту (18 травня 2000 року) вказана квартира не належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] , а належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 21 вересня 1999 року та згодом була придбана позивачкою. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у пунктах 1 та 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив судам, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. З наведених норм законодавства слідує, що власник майна, який вважає, що обмежується його право власності, зокрема і в частині розпорядження таким майном, в разі неможливості захистити свої права в позасудовому порядку, може вимагати усунення наявних перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження майном, зокрема шляхом скасування арешту. Враховуючи те, що [PERSON] є власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , арешт на квартиру накладений згідно ухвали Замостянського районного суду міста Вінниці від 18 травня 2000 року у цивільній справі №2-1027/00, в якій тодішній власник квартири ( [PERSON] ) не являлася стороною у справі та не несла відповідальності за зобов`язаннями [PERSON] та [PERSON] , тому наявність зазначеного арешту порушує права позивача як власника на користування та розпорядження своїм майном. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягає захисту, шляхом звільнення цього майна з під арешту, а тому, позов підлягає задоволенню. Враховуючи заяву позивачки, згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за останньою. На підставі викладеного,

Outcome: approved