Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] року помер її син - [PERSON], після смерті якого залишилося право на земельну частку (пай) площею 5,49 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Червоний партизан», яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката серії [NUMBER]. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). [PERSON] просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 5,49 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 586 від 1 березня 2001 року, в порядку спадкування за законом після його смерті. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі. У судове засідання відповідачі не з'явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачі визнали позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 5,49 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП «Червоний партизан». 1 березня 2001 року на ім'я [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], розміром 5,49 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Червоний Партизан» на території Козарівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 586 від 1 березня 2001 року, що підтверджується довідкою відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 6 жовтня 2017 року (а.с. 12). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16 лютого 2018 року (а.с. 32), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З копії свідоцтва про народження (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], а тому має право на спадкоємство після його смерті, як спадкоємець першої черги за законом. У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленнями Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 963/01-17 від 6 лютого 2018 року (а.с. 24) та Носівської районної державної нотаріальної контори № 181/01-16 від 16 лютого 2018 року (а.с. 30). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті проживав у [ADDRESS]. Разом із [PERSON] проживали позивач, а також його рідні брати [PERSON], [PERSON] та сестра [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Носівської міської ради Чернігівської області № 7/2-13/754 від 1 листопада 2017 року (а.с. 11). Таким чином, в силу ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед смертю спадкодавця проживала разом з ним, після смерті утримувала всі його документи. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] другої черги за законом, а тому не мають права на спадкоємство після його смерті за наявності спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину. Таким чином, [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON], через те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] втрачено, що підтверджується оголошенням у газеті «Носівські вісті» (а.с. 24). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved