Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого, просила повернути їй на виховання доньку [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.02.2016 року за позовом Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, було вирішено відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від неї як матері без позбавлення її батьківських прав. Суд застосувавши норму статті 170 СК та відібравши дитину від матері без позбавлення її батьківських прав, не вирішив питання щодо подальшого її влаштування. Рішення суду не виконане і реально не виконувалось. Станом на сьогоднішній день вона із дитиною знаходяться в [ADDRESS] де проживають спільно. Умови проживання відповідають усім вимогам. Дитина відвідує школу та має хорошу успішність навчання. Вважає, що нею було вжито достатньо заходів для повернення їй дочки - [PERSON] . У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Представник Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та треті особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 30.05.2006 р. відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, 04.05.2006 року. Відомості про батька [PERSON] - [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. 22.02.2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглянуто справу за позовом Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини тавирішено відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст.170 СК постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, в такому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Питання щодо вирішення передачі дитини [PERSON] судом не вирішувалося, лише в мотивувальній частині рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.02.2016 року зазначено, що «суд бере до уваги що відповідно до наказу служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради від 27 листопада 2015 року №88 «Про влаштування малолітньої дитини [PERSON] », [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] .». 13.04.2016року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №296 «Про надання соціального статусу, встановлення опіки над малолітньою дитиною», згідно якого малолітній дитині [PERSON] , [INFO] надано соціальний статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] та призначено її опікуном [PERSON] , для захисту її прав та інтересів та зобов`язано останню виконувати обов`язки опікуна [PERSON] , [INFO] , згідно з вимогами чинного законодавства та у десятиденний термін повідомити орган опіки і піклування у випадку виникнення обставин, через які може бути припинено опіку. Вподальшому виконавчим комітетом Тернопільської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] подано позов до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, а також [PERSON] подано позов до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. 15.07.2019року ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зазначені позови залишені без розгляду. У пунктах 2-5 частини 1 статті 164 СК зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому - якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Як встановлено судом, у листопаді 2016 року дитина [PERSON] приїхала до мами [PERSON] в гості в м.Мадрид і виявила бажання залишитись з мамою та відвідувати школу в м.Мадрид. Приїзд дитини в м.Мадрид відбувся у чіткій відповідності до чинного законодавства України без жодних його порушень. Враховуючи життєві обставини що склались [PERSON] було проінформовано Службу і Поліцію про те, що на даний час її донька [PERSON] перебуває та проживає в належних умовах разом із нею в Іспанії, а саме в [ADDRESS] . Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 14.02.2017року, який проведено першим секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія та аташе з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія на підставі звернення Тернопільської обласної державної адміністрації від 13.01.2017року №01-2542/32-05 з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] Іспанії для виховання та розвитку дитини [PERSON] створені такі умови: має окрему кімнату, що облаштована меблями, зокрема столом для виконання шкільних домашніх завдань, шафою для одягу, полицями для книг. Неповнолітня відвідує УЗНЗ «Відродження» та місцевий іспанський навчальний заклад «La Salle» (5 поверх) де інтенсивно вивчає іспанську мову, двічі на тиждень відвідує гурток сучасного танцю. При спілкуванні дитина ввічлива та привітна, заперечень щодо проживання разом із [PERSON] немає. Надалі співробітниками Посольства України в Королівстві Іспанія, а саме першим секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія та аташе з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія на підставі звернення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №5021/08 від 06.11.2018року з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] , проведено обстеження умов проживання у квартирі [ADDRESS] Іспанії, відповідно до якого зазначено що для виховання та розвитку дитини створені належні умови, в ході бесіди дитина повідомила, що хоче й надалі проживати з мамою [PERSON] в Іспанії. Відповідно до довідки №038/18 від 10.03.2018року, [PERSON] з вересня 2017року навчається у шостому класі Міжнародної Української школи при Культурно-освітньому центрі «Дивосвіт», місто Алькортон, провінція Мадрид, Іспанія. Також Культурно-освітнім центром «Дивосвіт» української школи «Дивосвіт» видано довідку №042/18 від 31.03.2018року, характеристику на [PERSON] №041/18 від 31.03.2018року та складено акт обстеження умов проживання від 31.03.2018року від 31.03.2018року, відповідно до яких [PERSON] зарекомендувала себе виключно позитивно, постійно прагне самовдосконалення та самонавчання, серед однолітків користується повагою та авторитетом, швидко освоїлася в новому колективі, приймає участь у позакласних гуртках, виявляє активність у громадській та суспільно корисній роботі, її мати [PERSON] піклується про доньку, контактує з педагогічним колективом, цікавиться розвитком дитини та її навчанням, здійснює усе необхідне як мама, забезпечує доньці належні умови для проживання та навчання в поза урочний час, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо повернення матері дитини [PERSON] , 2006р.н. на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 20.03.2019року №287 про затвердження висновку щодо повернення матері дитини, встановлено, що орган опіки та піклування вважає доцільним повернення матері [PERSON] дитини [PERSON] , 2006 р.н., посилаючись на те, що малолітня дитина [PERSON] з листопада 2016року по даний час проживає з матірю в м.Мадрид Королівства Іспанії, мати забезпечила дитину усім необхідним для повноцінного проживання та всебічного розвитку. Засобами телефонного відеозвязку проведено бесіду з малолітньою дитиною [PERSON] , 2006р.н., яка підтвердила, що дійсно проживає з матірю [PERSON] в [ADDRESS] , відвідує школу та позашкільні заходи, в повній мірі забезпечена продуктами харчування, одягом, засобами для навчання та відпочинку, їй комфортно проживати з матір`ю. Розглядаючи зазначену позовну вимогу про повернення малолітньої дитини матері суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов`язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Позивач просить повернути їй дитину, мотивуючи тим, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб дитина мала належне виховання, була матеріально забезпечена, а її права захищені. Згідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Одним з таких наслідків є відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбаченихпунктами 2-5 частини першої статті 164цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сімї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедецтною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що причини, які перешкоджали належному вихованню малолітньої дитини її матір`ю відпали, позивач вдійсності проживає разом зі своєю донькою, прагне її виховувати та піклується про неї, займається її навчанням, для чого створює відповідні умови, а дитина в свою чергу, бажає бути з мамою, загрози для її здоров`я та життя не встановлено, а відтак є можливість повернення матері дитини, яка була відібрана за рішенням суду.

Outcome: approved