Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гощанський сортонасінневий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 15 липня 2011 року по 25 грудня 2013 року вона перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Гощанський сортонасінневий завод», працюючи вагарем. На підставі наказу № 37 від 25 грудня 2013 року звільнилася з роботи за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України. На день звільнення їй була нарахована заробітна плата з 01 листопада 2013 року по 25 грудня 2013 року в розмірі 2 768 гр. 63 коп., яку відповідач їй не виплатив, посилаючись на відсутність коштів. На її неодноразові вимоги виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. В зв'язку з цим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за листопад - грудень 2013 року в розмірі 2 768 грн. 63 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 26 грудня 2013 року по 18 березня 2014 року в розмірі 5 391 грн. 50 коп., всього просить стягнути 8 160 грн. 13 коп. Одночасно просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в розмірі за один місяць. В судовому засіданні позивачка зменшила розмір позовних вимог, посилаючись на те, що 08 квітня 2014 року відповідач виплатив їй заробітну плату за листопад 2013 року в розмірі 1 315 грн. 12 коп., тому на вказану суму вона зменшує суму позову. Просить стягнути на її користь 1 453 грн. 51 коп. заробітної плати за грудень 2013 року та 5 391 грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з 26 грудня 2013 року і до 18 березня 2014 року, всього 6 845 грн. 01 коп. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, тому суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення позивачки, оцінюючи докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача вагарем і 25 грудня 2013 року на підставі наказу № 37 від 25 грудня 2013 року звільнена з роботи за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами за №№ 18-19 у її трудовій книжці. Згідно положень ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивачці заробітна плата за листопад - грудень 2013 року своєчасно не виплачувалася, в зв'язку з чим станом на 11 березня 2014 року існувала заборгованість по її виплаті в розмірі 2 768 грн. 63 коп., де 1 315 грн. 12 коп. заборгованість за листопад 2013 року та 1 453 грн. 51 коп. заборгованість за грудень 2013 року, що підтверджується довідкою, виданою відповідачем за № 25 від 11.03.2014 року. З показань позивачки, даних нею в судовому засіданні, вбачається, що на час розгляду справи в суді відповідач виплатив їй заробітну плату за листопад 2013 року в розмірі 1 315 грн. 12 коп., в зв'язку з чим вона зменшила суму позову на вказану суму. Залишається невиплачена заробітна плата за грудень 2013 року в розмірі 1 453 грн. 51 коп., яка підлягає стягненню на користь позивачки. Одночасно суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 26 грудня 2013 року по 18 березня 2014 року. Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки відповідач при звільненні позивачки з роботи не провів з нею розрахунок, то наступає відповідальність за затримку розрахунку. Частина 1 ст.117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вимоги позивачки про виплату їй середнього заробітку за час затримки розрахунку по день звернення її до суду не суперечить закону. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, що передували звільненню. З довідки про розмір заробітку позивачки, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Гощанський сортонасінневий завод» 24 березня 2014 року за № 29, вбачається, що її середній заробіток на час звільнення становив 1 357 грн. 15 коп. (1 500 грн. + 1 214 грн. 29 коп. : 2), відповідно середньоденний заробіток становить 71 грн. 43 коп. До стягнення на користь позивачки за період з 26 грудня 2013 року по 18 березня 2014 року підлягає середній заробіток в розмірі 3 714 грн. 36 коп. (71 грн. 43 коп. х 52 дні). Всього до стягнення на користь позивачки підлягає 5 167 грн. 87 коп.(1 453 грн. 51 коп. + 3 714 грн. 36 коп.).

Outcome: partial