Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона за Договором дарування від 09.02.2015 р., отримала у дар від [PERSON], відповідача по справі та набула право власності на квартиру розташовану в [ADDRESS]. За договором дарування відповідач на протязі 10 днів повинен був знятися з попереднього місця реєстрації в зазначеній квартирі. Вона розірвала шлюб з відповідачем за рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 10.03.2015 р. за зазначеним рішенням встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 01.09.2013 р., сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач створює перешкодив розпорядженні її майном, не проживає в квартирі з 01.09.2013 р., створив нову сімю і в звязку з зазначеними обставинами просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач, представник позивача на позовних вимогах наполягали, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Суд вважає можливим розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. (а.с. 16) Суд вислухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом за договором дарування посвідченого 10.02.2015 р. приватним нотаріусом Нікопольської міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] отримала у дар від [PERSON] та набула право власності на двокімнатну квартиру розташовану в [ADDRESS]. (а.с. 3-4) Відповідно до акту від 16.04.2015 р. виданого товариством з обмеженою відповідальністю «КК «ДомКом Нікополь» в [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з вересня 2013 р. [PERSON] (а.с. 31) Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. П. 33 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не? ?пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що? ?він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої? ?законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна? ?небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом підлягають задоволенню за рішенням суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Тому суд приходить до думки, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю, саме [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації відповідача та покладення зобовязання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМУ УМВС провести зняття її з реєстрації є передчасними і в їх задоволені слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду. На підставі ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial