Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 31.08.1996 року мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя, ведення господарства та виховання дітей. З цих підстав припинили сімейні стосунки. В шлюбі вона народила двох дітей, які проживають з нею. Посилаючись на те, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а відновлення сімейних відносин між ними не можливе, просила шлюб між ними розірвати. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб між ними розірвати в підготовчому судовому засіданні, про що повідомила суд письмовою заявою. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просив шлюб між ними розірвати без надання терміну для примирення, про що повідомив суд письмовою заявою. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав. Зокрема, частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 31.08.1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтв про народження дітей, довідки Буринської міської ради (а.с.5-8). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони тривалий час не підтримують фактичних шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, обоє на примирення не погоджуються. При цьому невизначеність їх сімейних відносин та відсутність взаємної згоди на повернення до подружнього життя негативно впливає на їхні відносини та створює певні проблеми в гармонійному вихованні та розвитку неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.110 СК Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що примирення між сторонами не можливе і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим шлюб між ними необхідно розірвати, задовольнивши позов. Суд враховує і те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved