Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення боргу, облікової ставки НБУ та індексу інфляції за несвоєчасне виконання договору позики. Свої вимоги мотивує тим, що 21.09.2012 р. між нею та відповідачем був укладений договір позики в простій письмовій формі на суму 2000 грн. Згідно домовленості [PERSON] повинен був повернути гроші до 01.01.2013 р., але в зазначений строк гроші не повернув. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути кошти, однак до теперішнього часу сума боргу ним так і непогашена. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу, проценти за користування її грошима які обраховуються на рівні облікової ставки НБУ та індекс інфляції. В судовому засіданні позивач, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали, просили суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав, суду пояснив, що не мав можливості своєчасно повернути гроші в зв'язку з тим, що переїхав до іншого місця проживання та його сім'я зараз знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Позовні вимоги [PERSON] визнає, не проти їх задоволення. Суд вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що [PERSON] 21.09.2013 р. взяв у борг у [PERSON] суму коштів у розмірі 2000 грн. на строк до 01.01.2013 року (а. с 12-13). Факт отримання цих коштів [PERSON] від [PERSON] у борг на його прохання підтверджується, як власноручною розпискою від 21.09.2012 року так і поясненнями позивача, відповідача а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доведення. При таких обставинах суд вважає, що відповідач винний [PERSON] суму коштів в розмірі 2000 грн., які він своєчасно не повернув, а тому вони підлягають примусовому стягненню за рішенням суду. Відповідно до ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка НБУ з 21.09.2012 р. по 10.06.2013 р. становила 7,5% річних, з 10.06.2013 р. по 13.08.2013 р. - 7,0% річних, з 13.08.2013 р. по 15.04.2014 р. - 6,5 % річних, з 15.04.2013 р. по 01.07.2014 р. - 9,5 % річних. Таким чином борг з урахуванням облікової ставки НБУ становить 2000 грн. + 263,06 грн. = 2263,06 грн. Крім того, індекс інфляції в 2012 р. становив 100,2%, в 2013 р. - 100,5%, в 2014 р. - 108,3%. Таким чином сукупний індекс інфляції на суму боргу 2000 грн. становить 181,18 грн. Крім того, суд приходить до думки про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які сплачені при подачі позовної заяви та документально підтверджуються матеріалами справи (а.с. 1-2).

Outcome: approved