Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Токмацької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування свого позову зазначила, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 04 вересня 2004 року серії [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за № 951, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2014 року. Разом з позивачкою в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований її батько [PERSON] - позивач по справі, який з 2014 року по даний час там не проживає. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, його фактичне місце проживання позивачці не відомо, у зв'язку з чим, позивачка змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, не має змоги оформити субсидію та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі, через що змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач в судові засідання, призначені на 21.09.2017 року та на 09.10.2017 року не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи виконавчого комітету Токмацької міської ради в судове засідання не з'явився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 04 вересня 2004 року серії [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за № 951, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2014 року. [PERSON] - відповідач по справі, є рідним батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 липня 2017 року, актовий запис № 238 (видане повторно) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 25 липня 2017 року, відповідно до чого прізвище позивачки до державної реєстрації шлюбу було «[PERSON]». Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 24 від 20 липня 2017 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2014 року. Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] також підтверджується даними відділу реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради від 28.07.2017 року № 10-06/2832. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. [PERSON] являється повнолітньою особою, договір найму житла між позивачем та відповідачем не укладався. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в зв'язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується.

Outcome: approved