Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, 28 березня 2019 року у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку збільшила розмір позовних вимог, мотивуючи їх тим, що 4 квітня 1985 року відділом РАЦС в м. Мурманськ Російської Федерації між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У період шлюбу у них (сторін) народився син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . З 1 квітня 2017 року між ними (сторонами) припинено шлюбні відносити, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 6 липня 2017 року шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі вони (сторони) набули право власності на рухоме та нерухоме майно, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, а саме: - 24 грудня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу № 1766-24/12/08 був придбаний автомобіль «CITROEN Berlingo», легковий універсал-В, номер шасі: [NUMBER] , білого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який 29 травня 2012 року був зареєстрований за відповідачем, вартість якого відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності становить 131 200 грн.; - 25 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Рекухою Л.І., зареєстрованого в реєстрі під № 630, на ім`я відповідача був придбаний житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 36,7 кв. м, житловою площею 22,1 кв. м, який розташований на земельній ділянці площею 0,1564 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вартість якого відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності становить 32 700 грн.; - 25 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Рекухою Л.І, зареєстрованого в реєстрі під № 633, на ім`я відповідача була придбана земельна ділянка загальною площею 0,1564 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] , та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вартість якої відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності становить 25 800 грн. У зв`язку з тим, що на даний час подальше користування спільним майном неможливе, [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким: 1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 36,7 кв. м, житловою площею 22,1 кв. м; земельну ділянку загальною площею 0,1564 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] , та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; автомобіль «CITROEN Berlingo», легковий універсал-В, номер шасі: [NUMBER] , білого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 2. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею ( [PERSON] ) право власності на: - 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 36,7 кв. м, житловою площею 22,1 кв. м; - 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1564 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] , та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 3. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на: - 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 36,7 кв. м, житловою площею 22,1 кв. м; - 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1564 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] , та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - автомобіль «CITROEN Berlingo», легковий універсал-В, номер шасі: [NUMBER] , білого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 4. Стягнути з відповідача на її ( [PERSON] ) користь вартість 1/2 частини автомобіля «CITROEN Berlingo», легковий універсал-В, номер шасі: [NUMBER] , білого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 65 600 грн. 5. Стягнути з відповідача на її ( [PERSON] ) користь судові витрати по сплаті судового збору в повному обсязі, витрати понесені у зв`язку із проведенням оцінки майна в розмірі 2 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 100 грн. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Семашко Д.М. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі. У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги, які зазначені у заяві про збільшення розміру позовних вимог, визнає у повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 4 квітня 1985 року [PERSON] одружився з [PERSON] , про що було зроблено запис за № 1351, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 6 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується обставинами, викладеними у заяві про збільшення позовних вимог від 25 березня 2019 року. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в Сімейному Кодексі України 2004 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. У судовому засіданні встановлено, що у період шлюбу сторонами було придбано: - автомобіль «CITROEN Berlingo», легковий універсал-В, номер шасі: [NUMBER] , білого кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Ріелтер-Україна» від 28 лютого 2019 року становить 131 200 грн.; - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 36.7 кв. м, житловою площею 22,1 кв. м, вартість якого відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Ріелтер-Україна» від 28 лютого 2019 року становить 32 700 грн.; - земельну ділянку загальною площею 0,1564 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована в [ADDRESS] , та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вартість якої відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Ріелтер-Україна» від 28 лютого 2019 року становить 25 800 грн. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду доказів та не довів, що вищезазначене майно не є спільним сумісним майном подружжя, не спростував розрахунків вартості спірного майна, які були надані позивачем та її представником, визнав позов в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частинами 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 4 800 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). 15 травня 2018 року позивач подала до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій фактично зменшила розмір позовних вимог. Ціна позову відповідно до заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 25 березня 2019 року становить 189 700 грн., розмір судового збору, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» має бути сплачений за подання цієї позовної заяви, становить 2 665,40 (704,80 за вимогу немайнового характеру + 1 897 за вимоги майнового характеру) грн. Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті за подання до суду цієї позовної заяви, тобто 2 665,40 грн., а решту від зазначеної суми судового збору стягнути на її користь з відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивач та її представник не просили повернути надміру сплачену суму судового збору, а тому суд не вирішує це питання. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу позивачем та її представником надано: копію договору про надання правової допомоги адвокатом від 7 серпня 2018 року; копію додаткового договору № 1 до договору про надання правової допомоги адвокатом від 25 березня 2019 року; копію акта виконаних робіт та наданих послуг згідно з договором про надання правової допомоги від 25 березня 2019 року; копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 197 від 7 серпня 2018 року та № 211 від 25 березня 2019 року. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і пунктів 1, 3 розділу І Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Мінфіну України № 13 від 21 січня 2016 року, на підтвердження факту надання послуг та отримання готівкових коштів у сфері послуг суб`єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду суб`єкта господарювання. У п. 3 Положення зазначено, що у разі відсутності у документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, документ не прийматиметься як розрахунковий. На порушення цих вимог в квитанціях до прибуткового касового ордеру № 197 від 7 серпня 2018 року та № 211 від 25 березня 2019 року адвокатом Семашком Д.М. не зазначено форму господарюючого суб`єкта, який отримав від відповідача кошти в сумі 1000 грн. та 3100 грн. відповідно (фізична особа-підприємець, самозайнята особа тощо). Статтями 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського об`єднання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що адвокатом Семашком Д.М. здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність, а тому в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 9 грудня 2011 року (з наступними змінами), він як самозайнята особа має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Тобто, адвокат Семашко Д.М. повинен отримати гонорар за надання правової допомоги [PERSON] саме як самозайнята особа. Позивач та її представник не надали суду доказів того, що адвокат Семашко Д.М. зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та має довідку про взяття на облік платника податків, а тому судом не встановлено, що адвокат Семашко Д.М. отримав гонорар за надання правової допомоги [PERSON] як самозайнята особа, тобто як адвокат. У силу ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення, в тому числі і в частині розподілу судових витрат, має ґрунтуватися на належних і допустимих доказах. З урахуванням вищевикладеного, у суду відсутня можливість констатувати, що квитанції про сплату [PERSON] коштів в сумі 4 100 грн. [PERSON] є допустимими доказами понесення позивачем витрат на оплату правничої допомоги, наданої адвокатом Семашком Д.М., а тому у задоволенні вимог про відшкодування позивачу понесених нею витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити у зв`язку із відсутністю допустимих доказів про понесені витрати. Суд вважає, що понесені позивачем у зв`язку із проведенням оцінки майна витрати у розмірі 2 000 грн. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Тобто, спеціаліст залучається для надання консультацій та технічної допомоги під час вирішення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням технічних засобів, та не має повноважень проводити оцінку майна, визначати його вартість. Крім того, спеціаліст призначається саме судом, а не стороною у справі. Доводи позивача та її представника про те, що витрати, понесені у зв`язку проведенням ТОВ «Ріелтер-Україна» оцінки спірного майна, складання консультативних висновків, звітів про оцінку рухомого та нерухомого майна, відносяться до витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, є необґрунтованими та такими, що суперечать цивільному процесуальному законодавству.

Outcome: approved