Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на ? частку квартири. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], а [INFO] померла мати позивача, [PERSON], яка після смерті залишила заповіт на все своє майно на користь позивачки. Після смерті батьків позивачки, - залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS], яка належала їм на праві спільної сумісної власності (по ? частині) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.04.1993 року Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва згідно із Розпорядженням від 15.04.1993 року за №837 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації «07» травня 1993 року у реєстрову книгу за № 4526. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 51,59 кв. м., в тому числі житловою площею - 31,00 кв. м.. 04.04.1996 року позивачу на підставі статті 529 Цивільного кодексу України (18.07.1963 року), як спадкоємцю першої черги за законом (дочка), - було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] на ? долю квартири від належної померлому ? (однієї другої) долі квартири [ADDRESS] та яке було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації «09» квітня 1996 року у реєстрову книгу за № 4526. 15.06.1996 року позивачу на підставі Заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області 09.03.1995 року і зареєстрованого в реєстрі за №1-102 - було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на 2/4 (дві четвертих) долі квартири від належної померлій ? долі квартири [ADDRESS] та яке було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації «29» жовтня 1996 року у реєстрову книгу за № 4526. Згідно інформації зазначеної у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, - спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з ? долей квартири [ADDRESS], ? доля якої належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва 15 квітня 1993 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації «07» травня 1993 року у реєстрову книгу за № 4526, а ? доля в порядку спадкування після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON], спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. На ? долю спадкового майна видано свідоцтво про право на спадщину згідно ст. 535 ЦК України (обов'язкова частка). Позивач зазначила, що після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги були тільки дві її дочки від різних шлюбів, а саме, позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON].) та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON].), [INFO], яка на дату смерті матері постійно мешкала у місті Черкеськ, Карачаєво-Черкеської Республіки Російської Федерації. Позивач вказує у позові, що їй не було відомо, щоб її звідна сестра [PERSON] станом на дату смерті їх матері у березні 1995 року, у віці 42 років була непрацездатною та мала інвалідність, також їй не було відомо про намір сестри прийняти спадщину після смерті матері, оскільки вона не мала наміру переїжджати до України та проживати у спадковій квартирі на майбутнє, та казала, що буде справедливо, якщо мамина частина у квартирі залишиться у спадок позивачу, оскільки вона тривалий час доглядала за їх хворою матір'ю. Таким чином після смерті батьків позивачка вважала, що вона є єдиною спадкоємицею, яка прийняла у спадок всю квартиру. У зв'язку з тим що [PERSON] проживала окремо від матері ще з початку 1970-х років та майже не спілкувалась з нею, а також враховуючи, що вона весь час проживала на території Російської Федерації, мала громадянство Росії, приїжджала до Києва вкрай рідко, матеріальну допомогу своїй матері не надавала, то відповідно родинні зв'язки з нею були майже втрачені, через що у позивачки відсутня детальна інформація відносно звідної сестри. Також позивач посилалась на те, що з [PERSON] вона не бачилась та не спілкувались з моменту похорон матері, ані сама [PERSON], ані її представники до спірної квартири починаючи з 1996 року не приходили, будь-яких прав на ? частину квартири не заявляли, у квартирі не реєструвались, витрати на утримання квартири не несли, у будь-який інший спосіб квартирою не цікавились. Як зазначено у позові, наприкінці 2013 року позивач вирішила на підставі ч.1 ст.344 ЦК України визнати за собою право власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки з 19.04.1996 року вона мешкає у квартирі [ADDRESS], жодних інших співвласників квартири вона не бачила, ніхто до неї з приводу вселення у квартиру або розподілу витрат на утримання квартири ніколи не звертався, жодного разу будь-хто не заявляв а ні усних а ні письмових претензій до позивача з приводу користування нею всією квартирою, починаючи з 1996 року вона повністю самостійно несе всі витрати по утриманню квартири, здійснює необхідні ремонтні роботи, у тому числі сплачує 100% нарахованих комунальних послуг, тобто несе всі витрати як єдиний власник квартири. Під час збору документів для звернення з позовом до суду, позивач дізналась з відповіді Управління записів актів цивільного стану міста Москви від 17.01.2014 року за №373 (а.с.21) про смерть [INFO] своєї сестри [PERSON], до цього часу про факт смерті сестри вона була не обізнана. Також зі слів державного нотаріуса позивачу стало відомо, що за життя [PERSON] була успадкована ? частка квартири [ADDRESS] після смерті їх матері [PERSON]. Чи була у подальшому ? частка квартири зареєстрована на праві власності за [PERSON] у відповідності до вимог законодавства України позивачу було невідомо, що підтверджується наданими нею до суду відповідними заявами та відповідями на них (а.с 22-33). Оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги за законом померлої [INFO] громадянки Росії [PERSON], тому вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку квартири. Позивач зазначає, що вона більше десяти років добросовісно та безперервно володіє та користується 1/4 часткою квартири, яка належала [PERSON], здійснювала в квартирі капітальний та поточні ремонти, утримує квартиру, сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги. У зв'язку із зазначеним позивач просила суд позов задовольнити, визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], за набувальною давністю. Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність у зв'язку із важкою хворобою, також позивач просила суд задовольнити її позовні вимоги. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначено, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Київська міська рада в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причин неявки суду не повідомили. Разом з тим, від відповідача Київської міської ради до суду надійшли письмові заперечення по справі, в яких окрім іншого зазначено, що КМР просить суд слухати справу у відсутність їх представника. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зважаючи на заяви позивача та представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що первинна реєстрація права власності на [ADDRESS] була проведена за [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло (а.с.108, а.с.146), виданого 15.04.1993 року Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва згідно із Розпорядженням від 15.04.1993 року за №837 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації «07» травня 1993 року у реєстрову книгу за № 4526. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 51,59 кв. м., в тому числі житловою площею - 31,00 кв. м., що підтверджується матеріалами справи, у тому числі і технічною характеристикою квартири (а.с.46-47). [INFO] помер батько позивача [PERSON], який після смерті не залишив заповіту, а [INFO] померла мати позивача, [PERSON], яка після смерті залишила заповіт на все своє майно на користь позивачки. Після смерті батьків позивачка у передбачений законом строк та порядок звернулась до П'ятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадкового майна після померлих батьків та на підставі її заяв була заведена спадкова справа № 104 на майно померлого [PERSON] та спадкова справа № 105 на майно померлої [PERSON]. 12.01.2015 року на запит суду з П'ятої київської державної нотаріальної контори надійшли належним чином посвідчені копії Спадкової справи №104/1995 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 184-195) та Спадкової справи №105/1995 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 196- 216). З наявних у матеріалах справи документів судом встановлено, що 04.04.1996 року позивачу - [PERSON] державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Марінченко О.С. на підставі статті 529 Цивільного кодексу України (18.07.1963 року), як спадкоємцю першої черги за законом (дочка), - було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстраційний №3с-133) після померлого батька [PERSON] на ? (одну четверту) долю квартири від належної померлому ? (однієї другої) долі квартири [ADDRESS] та яке було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації «09» квітня 1996 року у реєстрову книгу за № 4526 (а.с.42-43; а.с.106-107, а.с. 148). Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом [PERSON], померлої [INFO], - були її доньки від різних шлюбів - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON].), [INFO] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON].) [INFO], що підтверджується матеріалами Спадкової справи №105/1995 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 196- 216). 08.06.1996 року [PERSON] державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Марінченко О.С. на підставі статті 535 Цивільного кодексу України (18.07.1963 року), як спадкоємцю першої черги за законом (дочка), - було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстраційний №3с-243) після померлої матері [PERSON] на ? (одну четверту) долю квартири від належної померлій 3/4 (трьох четвертих) долей квартири [ADDRESS], яке було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 10.07.1996 року у реєстрову книгу за № 4526, що підтверджується матеріалами спадкової справи №105 та наданими Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на запит суду відповідями та належним чином посвідченими копіями правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. а.с. 106, 109, 145, 150). 15.06.1996 року позивачу - [PERSON] державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Марінченко О.С. на підставі Заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області 09.03.1995 року і зареєстрованого в реєстрі за №1-102 - було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (реєстраційний №3с-257) після померлої [PERSON] на 2/4 (дві четвертих) долі квартири від належної померлій 3/4 (трьох четвертих) долі квартири [ADDRESS] та яке було зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації «29» жовтня 1996 року у реєстрову книгу за № 4526 (а.с.44-45; а.с.106, а.с.110, а.с. 147). Згідно інформації зазначеної у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом, - спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з ? (трьох четвертих) долей квартири [ADDRESS], ? доля якої належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва 15 квітня 1993 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації «07» травня 1993 року у реєстрову книгу за № 4526, а ? доля в порядку спадкування після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON], спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. На ? долю спадкового було майна видано свідоцтво про право на спадщину згідно ст. 535 ЦК України. Згідно відомостей, зазначених у Довідці Форма №3 від 11.06.2014 року за №1263, виданою позивачу КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурним підрозділом Центр обслуговування споживачів №2 (а.с.34), - [PERSON], [INFO] є власником особового рахунку квартири [ADDRESS], де вона зареєстрована з 19.04.1996 року, а з 25.09.1998 року у квартирі був зареєстрований її син [PERSON], [INFO], про інших співвласників вказаної квартири комунальному підприємству нічого не відомо, про що зазначається у їх відповіді від 04.07.2014 року за №305 (а.с.33). Також факт постійного проживання позивача підтверджується відміткою реєструючого органу у паспорті громадянина України про постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Відповідно до ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Нормами ч. 1 ст. 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Вбачається, що громадянка Росії - [PERSON] з 10.07.1996 року в квартиру не поверталась, інтересу до своєї власності не проявляла, заходів по збереженню власності не приймала, не сплачувала квартплату та житлово-комунальні послуги. З наданих позивачем письмових доказів (а.с.74-88) судом встановлено, що позивач, як законний власник ? частин квартири з 1996 року почала користуватись всією квартирою №17 у будинку №70 по вулиці Бориславській у місті Києві та повністю нести, пов'язані з цим витрати на утримання майна, у тому числі здійснювати необхідні ремонтні роботи, укладати необхідні договори з обслуговуючими організаціями на постачання комунальних послуг, послуг на користування місцевим телефонним зв'язком, на обслуговування послугами кабельного телебачення, користування електричною енергією, на надання телекомунікаційних послуг, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення. [INFO] померла громадянка Росії - [PERSON], [INFO], місце народження Рівненська область, місто Рівне, запис акту про смерть №1249 від [INFO] по Відділу РАГС Управління записів актів цивільного стану Карачаєво-Черкеської Республіки по м. Черкеську, видане 18.12.2013 року, що підтверджується належним чином засвідченою копією Свідоцтва про смерть [PERSON] [NUMBER] (повторне) (а.с. 129), яка надійшла на запит суду з Відділу реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Згідно інформації, зазначеної у відповіді на запит суду з Головного управління юстиції в місті Києві від 03.02.2015 року №2146/0/11-15 (а.с.163-164) судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №39505073 від 31.01.2015 року, спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Також на запит суду з П'ятої київської державної нотаріальної контори надійшла інформація (а.с. 183), що спадкова справа до майна померлої [PERSON] [INFO] у П'ятій київській державній нотаріальній конторі (за територіальним місцезнаходженням нерухомого майна) не заводилась. Таким чином, на підставі письмових доказів наявних у матеріалах справи судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа не заводилась, на належне їй майно - ? частину квартири [ADDRESS] свідоцтва про право на спадщину не видавались, - з чого вбачається, що можливі спадкоємці першої черги на території України, за місцем знаходженням нерухомого майна, належного на праві власності померлій [PERSON], не вчинили з листопада 2001 року передбачених законодавством дій з метою прийняття та переоформлення спадкового майна на себе, у зв'язку з чим позивач згідно вимог законодавства звернулась до суду з позовом про визнання за ній права власності на чуже майно за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України. З моменту смерті [PERSON], позивач продовжує проживати в квартирі та самостійно сплачувати квартплату та житлово-комунальні послуги за квартиру, утримувати квартиру. Як встановлено судом, на даний час 3/4 частки квартири належить позивачу на праві приватної власності, а 1/4 частка квартири зареєстрована за померлою [PERSON]. Виходячи з викладеного вище вбачається, що [PERSON] більше десяти років добросовісно та безперервно володіє та користується 1/4 часткою квартири, яка належала [PERSON], здійснювала в квартирі капітальний та поточні ремонти, утримує квартиру, сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги. Оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги за законом померлої [PERSON], тому вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку квартири. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для визнання права власності за позивачем на ? частину квартири [ADDRESS] у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності (Позов про визнання права власності) можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного Кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем було доведено факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито більше десяти років безперервно володіє та користується 1/4 часткою квартири, яка належала [PERSON], здійснювала в квартирі капітальний та поточні ремонти, утримує квартиру, сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги, а [PERSON] в свою чергу не заявляла вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved