Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Луначарської сільської ради Бердянського району, голові Луначарської сільської ради Бердянського району [PERSON], третя особа [PERSON], у якому просила визнати недійсним рішення сесії Луначарської сільської ради № 06 від 12.06.2014 року про розгляд технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] В обґрунтування позову в заяві [PERSON] зазначила, що під час слухання адміністративної справи № 310/5847/41-а в Запорізькому окружному адміністративному суді за позовом [PERSON], [PERSON], до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, треті особи: Луначарська сільська рада Бердянського району Запорізької області, [PERSON], про визнання дій протиправними та скасування реєстрації земельної ділянки, їй стало відомо зі слів представника [PERSON] про те, що Луначарською сільською радою рішенням сесії №6 від 12.06.2014 року було затверджено Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 08.04.2014 року [PERSON] Після цього її представник звернувся з запитом до Луначарської сільської ради щодо надання даного Акту та Рішення сесії Луначарської сільської ради №6 від 12.06.2014 року. 12 листопада 2015 року було отримано лист з Луначарської сільської ради, в якому знаходився даний Акт та рішення сесії. Дане рішення № 6 Луначарської сільської ради Бердянського району від 12.06.2014 року вважає незаконним з наступних підстав. Даним рішенням було затверджено Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 08.04.2014 року [PERSON] та було надано повноваження Луначарській сільській раді в особі [PERSON] у підписанні Акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 08.04.2014 року. Рішенням сесії Луначарської сільської ради їй був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. На підставі цього дозволу вона звернулася до землевпорядної організації для виготовлення техдокументації, яка необхідна для приватизації земельної ділянки. ПП «Азимут Квадро» виготовило техдокументацію, в якій намальовані межі її земельної ділянки відповідно до генплану, висновку спеціаліста ПП «Абріс-Азов» від 2009 року, судово\-будівельної експертизи, а також висновку інституту «Запоріжагропроект» щодо поперечного профілю провулку Лазурного. Вона у відповідності до процедури оформлення земельної ділянки звернулась до Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області та надала свою технічну документацію, яка була розроблена землевпорядною організацією. На підставі цих документів державним кадастровим реєстратором 23.12.2013 року її земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 2320683000:11:022:001, та вона була внесена на кадастрову карту України. Отже були встановлені та закріплені межі земельної ділянки, що знаходиться у її користуванні. Тобто, на момент складання акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 08.04.2014 року, розробник цієї документації ДП «Центр ДЗК» не перевірив, чи накладаються межі земельної ділянки [PERSON] на межі інших земельних ділянок, які вже внесені на кадастрову карту України. Під час розгляду справи № 310/5 847/41-а в Запорізькому окружному адміністративному суді представник [PERSON] надавала до суду довідку Держземагенства про те, що земельна ділянка [PERSON] накладається на мою земельну ділянку. Отже техдокументація та акт погодження меж від 08.04.2014 року були розроблені з порушеннями, оскільки не було враховано вже існуючі межі суміжних земельних ділянок. Також на самому акті визначення та погодження меж земельної ділянки та на акті прийомки передачі межових знаків відсутні печатка розробника та підпис керівника підприємства. Та взагалі не зрозуміло, хто його підписував та чи мав він на це повноваження. Звернутаю увагу на те, що на сьогоднішній день в державному земельному кадастрі за [PERSON] за адресою пров. Лазурний, 2 в с. Луначарське числиться земельна ділянка площею 0,0616 га, а ніяк не 0,1395 га, яку хоче приватизувати [PERSON] Оскільки на момент складання акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 08.04.2014 року межі її земельної ділянки вже були встановлені, то [PERSON] також повинен був погодити межі своєї земельної ділянки разом зі нею, чого зроблено не було. При розгляді технічної документації [PERSON] та затвердження акту визначення меж земельної ділянки вона не була сповіщена Луначарською сільською радою, хоча дане питання на пряму стосується й її та її земельної ділянки, тому що межі її ділянки були вже встановлені та взагалі дана земельна ділянка вже була передана в приватну власність її матері. Її житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га., що була передана у власність її матері на підставі рішення виконавчого комітету Луначарської сільської ради народних депутатів від 17.08.1995 року № 83. Даний факт також підтверджується відповіддю Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 26.03.2014 року, де також вказано, що рішенням виконавчого комітету Луначарської сільської ради народних депутатів від 17.08.1995 року № 83 земельна ділянка, розташована за адресою: пров. Лазурний, 1, с. Луначарське передана в приватну власність гр. [PERSON] Отже, позивач, як єдиний спадкоємець [PERSON] має право на дану земельну ділянку. А Луначарська сільська рада будь яким чином багато років чинить їй перешкоди в дооформленій земельної ділянки. У відповідності до ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.11.2014 року по справі № К/800/1007/14, було встановлено, що вона є суміжним користувачем земельної ділянки, яка знаходиться під моїм домоволодінням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] просили суд задовольнити позов на підставі обставин викладених в заяві. Відповідачі у судове засідання не зявилися. В Запереченні на позов, просили в його задоволенні відмовити, так як [PERSON] не має права на суміжну земельну ділянку, тому з нею [PERSON] не потрібно було погоджувати межи. Відповідачи просили розглянути справу за їх відсутністю. (а.с.135-138). Представник третій особи - [PERSON], за довіреністю [PERSON] та [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову. В Запереченні зазначено, що [PERSON] не має права на суміжну земельну ділянку, тому з нею [PERSON] не потрібно було погоджувати межи. (а.с.50,160-164,180). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, свідоцтва про право на спадщину, Рішення виконкому Луначарської сільської ради від 17.08.1995 року №83 про передачу у приватну власність матері [PERSON] [PERSON] земельної ділянкі, [PERSON] є власником будинку по пров. Лазурний,1 у с.Луначарське Бердянського району Запорізької області, розташованого на земельній ділянці 250 м.кв, тому, з урахуванням положень ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, згідно яких якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. (а.с.23-30). За договором дарування від 07.09.2005 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок, що знаходиться у с.Луначарське Бердянського району Запорізької області, пров. Лазурний,2. Право власності\~\~позивача на зазначену нерухомість зареєстровано в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно 27.09.2005 року (а.с.59,60). Земельні ділянки на яких розташовані будівлі та споруди [PERSON] та [PERSON] є суміжними. Рішенням Луначарської сільської ради №06 від 12.06.2014 року був затверджений «Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі» від 08.04.2014 року [PERSON] (а.с.8-11). При цьому в Акті визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 08.04.2014 року відсутні посилання на суміжного власника житла, позивача [PERSON] (а.с.9). Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Статтею 50 ЗУ «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають складання кадастрового плану земельної ділянки. Відповідно до ст. 196 ЗК України державний земельний кадастр включає кадастрову зйомку, яка за ст. 198 ЗК України передбачає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що проміж [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо меж земельних ділянок, якій на підставі ст. 158 ЗК України не був вирішений органом місцевого самоврядування. При цьому в порушення вимог ст. 198 ЗК України, без погодження межи земельної ділянки [PERSON] з [PERSON], рішенням Луначарської сільської ради №06 від 12.06.2014 року був затверджений «Акт визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі» від 08.04.2014 року [PERSON]. У відповідності до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У відповідності до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи вищевикладене суд вважає позов законним, обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, так як спірним рішенням Луначарської сільської ради №06 від 12.06.2014 року про затвердження Акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі від 08.04.2014 року [PERSON], порушені права суміжного користувача земельною ділянкою [PERSON]М .

Outcome: approved