Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який, надалі просила визнати за нею право особистої приватної власності на будинок, розташований за адресою 61066 м. Харків, вул. Немишлянська, 325/2, житловою площею 24,1 кв.м, загальною площею 47,0 кв.м.; на земельній ділянці кадастровий номер 6310138500:11:024:0001, де розташовані такі будівлі і споруди: житловий будинок -літ.А-1, сарай-літ. Б, льох-літ. В, вбиральня -літ. Г, огорожа №1-4, колодязь № 5, замощення І, а також стягнути судові витрати. Позов мотивувала тим, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі, вона за власні кошти, у тому числі кошти, подаровані батьками та братом, отримані від продажу 14.05.2010 року за 340\~560 грн. квартири № 246 у будинку №145 по Салтівському шосе у м. Харкові, купила того ж дня за 332\~640,00 грн. житловий будинок з надвірними будівлями № 325/2, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Немишлянська. При цьому позивач зазначала, що протягом перебування з відповідачем у шлюбі останній не працював, не отримував доходу, та не приймав матеріальної участі в придбанні спірного будинку. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив здійснити поділ спірного будинку, як такого, що є обєктом права сумісної власності, та визнати за ним і [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями номер 325/2, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Немишлянська, у рівних частках, по ? частині за кожним. В судовому засіданні позивач за первісним позовом разом із представником свої позовні вимоги підтримала, зустрічний позов просила залишити без задоволення. Пояснила, що вони укладали в один день дві угоди продаж квартири, яка належала їй та її рідним, та купівлю спірного будинку. Суми продажу та інші обставини угоди вони не вважали таємницею, тому у нотаріуса були присутні учасники обох правочинів. Відповідач зі своїм представником просив задовольнити зустрічний позов, а у задоволенні первісного відмовити. При цьому відповідач пояснив, що для придбання спірного будинку їм допомогли батьки позивача, які дали 22\~000 доларів США. Крім того, для купівлі будинку він позичив у свого брата [PERSON] 22000 доларів США. Дружина розрахувалась з продавцем будинку сама, без нього. Через рік він продав належну йому частину іншого будинку (на вул..Якутській) та віддав братові борг. При укладання угоди він не заперечував проти оформлення будинку на імя дружини. Її батьки також були присутні у нотаріуса. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. 21.09.2007 року позивач та відповідач уклали шлюб, про що у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1053. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. 10.02.2014 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі № 645/10781/13 шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 829, в цей день, 14.05.2010 р., позивач [PERSON] разом із батьками [PERSON] та [PERSON] і братом [PERSON] продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру №246 у будинку № 145, яка розташована по Салтівському шосе у м. Харкові. Зазначену квартиру продано за 340\~560 гривень, що на день підписання договору відповідало еквіваленту 43000 доларів США (а.с.13). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.05.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 832, в цей же день, 14.05.2010 р., позивач придбала та оформила на власне імя житловий будинок з надвірними будівлями №325/2, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Немишлянська. Будинок придбано за 332\~640 гривень, що на день підписання договору відповідало еквіваленту 42000 доларів США При цьому свідки [PERSON], [PERSON], які були безпосередніми учасниками договору купівлі-продажу квартири № 246 у будинку № 145 по Салтівському шосе у м. Харкові, підтвердили, що кошти, які були отримані від продажу цієї квартири, заздалегідь планувалося ними подарувати позивачу для придбання приватного будинку. Під час оформлення договору купівлі-продажу їх спільної квартири ці кошти були передані позивачу в дар, і саме ці кошти вона сплатила продавцю [PERSON] при укладанні договору купівлі-продажу спірного будинку. Вони з сином [PERSON] мають інше житло, де наразі зареєстровані та мешкають. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що гроші за квартиру, придбану у сімї позивача, вона передала [PERSON], а та передала їх продавцеві спірного будинку, проти чого ніхто не заперечував. Договір купівлі-продажу спірного будинку укладався в один день, у того ж нотаріуса, безпосередньо після підписання договору купівлі-продажу квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачка давно мріяла мати приватний будинок та казала свідку, що батьки продадуть їх квартиру, аби вона купила собі такий будинок. Разом із тим, суд критично сприймає покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо неофіційних доходів відповідача, оскільки ці обставини не доведені жодним належним доказом, а покази свідків у цій частині носили неконкретний характер, дані про розмір його доходів ними не вказані. Окрім того, відповідачем за первісним позовом належними доказами не доведено факт отримання від брата [PERSON] у позику 22000 доларів США для придбання спірного будинку, а посилання відповідача та його представника на те, що договір позики у формі розписки було знищено після повернення боргу не може бути сприйнято судом, оскільки вони суперечать ч.4 ст. 60 ЦПК України та абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якого не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі № 6-2333цс15, яка відповідно до положень\~статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~57 СК України,\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2641цс15) міститься висновок про те, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] придбала спірний будинок за особисті кошти, тому є підстави для визнання будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул.Немишлянська, буд. № 325/2, з надвірними будівлями та спорудами, її особистою приватною власністю. Зустрічний позов [PERSON], відповідно, є безпідставним та задоволенню не підлягає. При цьому доводи відповідача про надання ним нотаріальної згоди на придбання дружиною спірного будинку на своє імя - як доказу, що спірне майно є спільним майном подружжя, судом до уваги не приймається, оскільки така заява є одностороннім правочином, є його особистим твердженням, тому не є доказом того, що спірний будинок було придбано за спільні кошти подружжя. Питання про наявність поліпшень в спірному будинку, які суттєво збільшили його вартість за час шлюбу сторін, не було предметом судового розгляду, та з цих підстав зустрічних позовних вимог не заявлено, тому вказане питання судом не вирішувалось. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2559 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved