Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із названим позовом у якому просила визнати удаваним договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0322 від 27.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 881, укладений між [PERSON] та [PERSON]; договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0328 від 07.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 595, укладений між [PERSON] та [PERSON]; договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0329 від 07.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 598, укладений між [PERSON] та [PERSON]; договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0327 від 06.03.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 943, укладений між [PERSON] та [PERSON]; встановити, що укладені договори дарування є договорами купівлі-продажу з моменту укладання; визнати право [PERSON] на частку в спільній сумісній власності подружжя на зазначені земельні ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в лютому-березні 2014 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], з яким позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2003 року, укладені відплатні правочини з відчуження земельних ділянок, які оформлені, як договори дарування, що підтверджується розпискою про отримання коштів дарувальником. За таких обставин позивач вважає, що ці правочини в силу статті 235 ЦК України є удаваними, укладені для приховування договорів купівлі-продажу, порушують її права дружини на частку в спільній сумісній власності майна подружжя та підлягають визнанню договорами купівлі-продажу в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав та просив про його задоволення із викладених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] викладені в позові обставини визнав, пояснив, що відповідач [PERSON] дійсно погодився за пропозицією продавця на оформлення оплатного відчуження земельних ділянок договорами дарування, проти позову не заперечував. Про порушення майнових прав позивачки у такому випадку, йому не було відомо Співвідповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений в порядку частини 3 статті 122 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 20.09.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві. У період із лютого по березень 2014 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено наступні правочини: 1) договір дарування земельної ділянки від 27.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 881, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 0,1га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0322 для індивідуального садівництва, розташовану на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, нормативною вартістю 5 876, 36 грн.; 2) договір дарування земельної ділянки від 07.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер 595, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 0,1га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0328 для індивідуального садівництва, розташовану на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, нормативною вартістю 5 876, 36 грн.; 3) договір дарування земельної ділянки від 07.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер 598, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0329 для індивідуального садівництва, розташовану на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, нормативною вартістю 5 876, 36 грн.; 4) договір дарування земельної ділянки від 06.03.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер 943, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3221887800:03:048:0327 для індивідуального садівництва, розташовану на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, нормативною вартістю 5 876, 36 грн. Право власності відповідача [PERSON] на зазначені земельні ділянки зареєстровано в передбаченому законом порядку та підтверджується: - витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2014 року індексний номер 18688507 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 3221887800:03:048:0327 для індивідуального садівництва; - витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2014 року індексний номер 17495095 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 3221887800:03:048:0329 для індивідуального садівництва; - витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2014 року індексний номер 17493919 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 3221887800:03:048:0328 для індивідуального садівництва; - витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2014 року індексний номер 18349615 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 3221887800:03:048:0322 для індивідуального садівництва. Зі змісту розписки від 6 березня 2014 року вбачається, що [PERSON], діючи як представник від імені та в інтересах [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в якості розрахунку за передачу земельних ділянок, які оформлені дослідженими судом договорами дарування, що підтверджує відплатний характер та удаваність вчинених правочинів. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями частини 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як передбачено статтею 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до пунктів 1 та 3 статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках. встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Як встановлено статтею 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Виходячи з положень частини 1 статті 206 ЦК України правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочини, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсності мають вчинятися у письмовій формі. Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 25 Постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Судом встановлено, що з урахуванням змісту статті 655 ЦК України, сторони досягли між собою усіх істотних умов договору купівлі-продажу земельних ділянок, що підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Обставин, які б свідчили про нікчемність або недійсність правочину під час судового розгляду не встановлено. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] уклали договори дарування земельних ділянок з метою приховати правочин купівлі-продажу земельних ділянок, який вони насправді вчинили, а тому позовні вимоги в частині визнання удаваними договорів дарування, встановлення, що вони є договорами купівлі-продажу з моменту укладання є правомірними та підлягають задоволенню. Вимога позивача про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя задоволенню не підлягає, так як судом не встановлено порушення, невизнання або оспорювання відповідачами такого права позивача на момент розгляду справи з огляду на наступне. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями статті 58 СК України передбачено, що майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Згідно положень статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї то майно, яке було одержано за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності. За правилами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, внаслідок визнання судом удаваними договорів дарування, встановлення в судовому порядку, що вони є договорами купівлі-продажу з моменту укладання та набрання рішенням законної сили, право спільної сумісної власності подружжя на придбане майно виникає в силу закону, у зв'язку з чим окремого судового захисту не потребує. За таких обставин, суд приходить до висновку про потребу часткового задоволення позову.

Outcome: partial