Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON], призначити матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років та стягнути аліменти на дитину, [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, в них різні погляди на сімейне життя та обовязки, на виховання та піклування про дитину, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожний має протилежні погляди на життя, смію та відносини, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, вихованням доньки не займається, безвідповідально ставиться до своїх батьківських обовязків, спільного господарства вони не ведуть, сумісне проживання припинено, подружні обовязки не виконують, батьки зобовязані утримувати своїх дітей, відповідач служить у Збройних силах України та офіційно отримує заробітну плату, а тому має змогу сплачувати аліменти. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, уточнила, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частину з усіх видів\~\~заробітку (доходів) відповідача на утримання доньки [PERSON], та ? з усіх видів\~\~заробітку (доходів) відповідача на утримання дружини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позов, не заперечує проти розірвання шлюбу, також підтвердив, що він працює в Збройних силах України, отримує заробітну плату в розмірі 10000,00 грн., не заперечує утримувати дружину та сплачувати аліменти на утримання доньки, однак вважає, що розмір аліментів які просить позивач великі та не відповідають його доходам, а тому не заперечує щодо сплати частки аліментів яка б відповідала 4000,00 грн. на дружину та дитину, також підтвердив, що сторони не проживають разом близько шести місяців, не ведуть спільне господарство. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2016 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. (а.с. 9) Згідно положення частини 2 статті\~36\~та статті\~51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені\~Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2\~статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом шість місяців, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч.2\~ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст.\~\~ 27\~\~ Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989\~ p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її \~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до \~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка\~ заробітку\~ (доходу)\~ матері,\~ батька,\~\~ яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами\~ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно\~ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~\~Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів, що відповідачем не заперечується. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, суд виходить з того, що дитина потребує забезпечення харчуванням, одягом, дозвіллям та відпочинком та потребує утримання від своїх батьків, які є працездатного віку, мають рівні права та обовязки щодо дітей, також дружина перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною також законодавчо має право на утримання від свого чоловіка, при цьому судом враховано позицію відповідача, щодо можливості сплати аліментів на дружину та дитину в розмірі 4000,00 грн. щомісяця, враховуючи, що позивач разом з малолітньою донькою проживає окремо від відповідача, тому в сукупності оцінених судом доказів, суд приходить до висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позову та присудження до стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів\~\~заробітку (доходів), щомісячно та на утримання дружини в розмірі 1/5 частини з усіх видів\~\~заробітку (доходів) до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трьох років. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, а також судовий збір на користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial