Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Бахмутської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , на гараж № [NUMBER] , площею 23,20 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Позивач як спадкоємиць першої черги звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, у т.ч. на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] , на який за життя чоловіком було розроблено технічний паспорт , який містить характеристику та плани будівлі, сводний акт про вартість будівлі. Будівництво гаражу здійснювалося згідно із законом та було закінчено , що підтверджується довідкою КП « Архітектурно- планувальне бюро» від 02.04.2012 р. № 25. Ринкова вартість гаражу з льохом та оглядовою ямою становить 13561,00 грн. Однак у видачі свідоцтва про право власності на гараж позивачеві приватним нотаріусом було відмовлено у зв,язку з тим, що за життя чоловік внаслідок своєї необізнаності не отримав свідоцтва про право власності та не зареєстрував його у КП « Бахмутське БТІ». У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний гараж, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04.09.2018 року відкрито провадження по цивільній справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04.10.2018 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги ,просила їх задовольнити по підставах викладених у позовній заяві . Представник позивача підтримав заявлені вимоги ,просив їх задовольнити по підставах викладених у позовній заяві ,надав пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не з`явився про час та дату розгляду справи його було повідомлено . Представник відповідача надав відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з самочинністю будівництва спірного гаража та відсутністю будь-яких дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його в експлуатацію в установленому порядку та затвердженого проекту. При цьому. Матеріали справи не містять доказів дотримання під час будівництва будівельних, екологічних, санітарних, протипожежних та інших норм і правил. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом, зокрема, надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів. Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Крім того, відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 4 ЦПК України). В постановах Верховного Суду від 04 серпня 2019 року справа № 501/982/16-ц, від 18 квітня 2019 року справа № 306/2140/17, від 18 лютого 2019 року справа № 308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року справа № 727/720/17, від 07 лютого 2018 року справа № 127/18746/15-ц викладена правова позиція, яка зводиться до того, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави для висновку про наявність спору про право. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В постанові Верховного Суду від 13березня 2019року по справі №521/3849/16-ц вказано, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно з ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. В постанові Верховного Суду від 08листопада 2019року по справі №473/3447/16-ц вказано, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що 18.08.1968 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Постановою від 25.08.2018 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] , померлого [INFO] , за відсутності у спадкоємця право установчих документів на спадкове майно. Згідно з довідкою КП « Бахмутське БТІ» № 1000, станом на 31.12.2012 р. у [ADDRESS] не зареєстровано. З копії виписки з рішення виконкому Артемівської міської ради від 17.08.1977 р. № 304 вбачається, що дозволено [PERSON] встановити металевий гараж № [NUMBER] по проекту, який додається. У разі відступлення від розмірів та відміток проекту, дозвіл буде скасовано. Проект технічного паспорту від 30.03.2012 р. виготовлено на гараж № [NUMBER] із цегли , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого зазначений [PERSON] . Згідно звіту СОД ФОП [PERSON] про оцінку майна вартість гаражу з льохом та оглядовою ямою , загальною площею 18,5 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , станом на 02.08.2018 року становить 13516,00 грн. Перш за все, суд звертає увагу на те, що до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. У зв`язку з тим, що спадкодавець за час свого життя не оформив та не набув у встановленому порядку права власності на спірний гараж, то вказаний гараж не увійшов до складу спадщини в якості окремого об`єкту нерухомого майна, а тому підстави для визнання права власності на гараж за спадкоємцем відсутні. В даному випадку для спадкоємця могло б мати правове значення визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва гаража, проте таких вимог позивач не заявляв. Суд зазначає, що позивачем та її представником не надано доказів того, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва гаража, у нотаріальному порядку. Зокрема, позивачем та її представником не було надано доказів звернення спадкоємця до нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину та наступної відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва. Позивачем та її представником не надано до суду доказів того, що вона чи спадкодавець за час свого життя зверталися до компетентних державних органів щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаражу, а також доказів того, що вони отримали відмову цих органів у вирішенні даного питання. До завдань суду не входить виконання функцій інших органів державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені перевіряти об`єкти самочинного будівництва на предмет їх відповідності архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, та вводити їх в експлуатацію. Доказів про наявність відведення земельної ділянки для будівництва спірного гаражу, заяв для отримання дозволу на початок та закінчення (прийняття в експлуатацію) будівництва гаражу , не надано. Перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті - спірному гаражі не здійснювалась. Дані відносно реєстрації документів, які надають право для виконання будівельних робіт та документів, які свідчать про готовність до експлуатації об`єкту будівництва за вищевказаною адресою відсутні. До суду не було надано доказів того, чи відповідає спірний гараж архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Підводячи підсумок, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх повною необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як відповідач не заявляв про наявність у нього будь-яких судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed