Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Позивачка зазначила, що є власником 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, але не проживає з 20 листопада 2018 року з невідомих останній причин. Факт реєстрації місця проживання відповідача у згаданому будинку обмежує позивача у здійсненні права користування та права розпоряджання цим майном. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування 1/2 частиною житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 32, 38). З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 серпня 1992 року № 587 є власником 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району від 28 листопада 2019 року № 1347 житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , поділений на дві частини, в кожній з яких проживає окрема сім`я, на кожну з яких відкритий окремий особовий рахунок, а саме: [NUMBER], який рахується за [PERSON] , та № [NUMBER], який рахується за [PERSON] (а.с. 10). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2018 року (а.с. 11). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району від 28 листопада 2019 року [PERSON] з 20 листопада 2018 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що відповідач з кінця листопада 2018 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи, відсутність відповідача у належному позивачу житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд, для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання цим майном, вважає за потрібне задовольнити позовну заяву.

Outcome: approved