Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - орган опіки і піклування - Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області, служба у справах дітей, молоді та спорту Барвінківської районної державної адміністрації, про позбавлення її батьківських прав щодо її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], встановлення над дітьми опіки і піклування, призначення її опікуном (піклувальником) дітей та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 (однієї другої) частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дітей. Позов обґрунтовується тим, що позивач на протязі 2 років виховує та матеріально утримує трьох неповнолітніх племінників [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які фактично мешкають в її сім'ї з весни 2017 року. Матір'ю дітей являється відповідач [PERSON]. Батьком дітей є брат позивача [PERSON], з яким відповідач мешкала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2003 року. В січні 2017 року батька дітей, [PERSON] було затримано працівниками правоохоронних органів, через звинувачення у вчиненні кримінального злочину, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Бахмутська УВП № 6». Відповідач не займається вихованням дітей, не цікавиться їх долею, не бере участь у їх вихованні, не проживає разом з дітьми з весни 2017 року, не проявляє до них батьківських почуттів, не цікавиться долею дітей, взагалі з ними не спілкується, не відвідує дітей ні за місцем їх проживання, ні в школі та дитсадку. Відповідач не вживає жодних заходів зі створення умов для нормального проживання і навчання дітей, матеріально їх не утримує, що завдає суттєвої шкоди інтересам дітей. Вихованням і матеріальним утриманням дитини займається позивач, тітка дітей, [PERSON], з якою проживають діти. Державну матеріальну допомогу, яку відповідач отримує на дітей, вона витрачає на власні потреби, зловживаючи своїми батьківськими правами. Позивач зазначає, що постійно намагалася вплинути на відповідача, наголошуючи на тому, що для нормального зростання і розвитку діти мають спілкуватися з мамою на достатньому рівні, діти мають відчувати, що матір їх любить. На жаль, такі розмови не давали позитивного результату, оскільки відповідач дуже агресивно реагувала на такі дорікання, та врешті взагалі стала уникати будь-якого спілкування. Відповідач постійно змінювала номер телефону, аби її не турбували розмовами про дітей та не дорікали через неналежне виконання батьківських обов'язків. Внаслідок зловживання батьківськими правами з боку відповідача порушується також право дітей на відпочинок та оздоровлення, право на свободу пересування, оскільки виїхати за межі міста Барвінкового діти не можуть без супроводу законного представника або уповноваженої на те особи. Фактично діти мешкають в місті Барвінковому Харківської області та не мають законного представника, який би на підставі закону мав би можливість захищати права та інтереси дітей, гарантовані Конституцією України. Відповідач до суду не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. Відповідач у наданий в ухвалі суду час не подала до суду відзиву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки і піклування - Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - служби у справах дітей, молоді та спорту Барвінківської районної державної адміністрації позов підтримує повністю. Заслухавши позивача, представників органу опіки і піклування, служби у справах дітей, молоді та спорту Барвінківської райдержадміністрації, які підтримали позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач на протязі 2 років виховує та матеріально утримує трьох неповнолітніх племінників [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які фактично мешкають в її сім'ї з весни 2017 року. Матір'ю дітей є відповідач [PERSON]. Батьком дітей є брат позивача [PERSON], з яким відповідач мешкала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2003 року. В січні 2017 року батька дітей, [PERSON] було затримано працівниками правоохоронних органів через звинувачення у вчиненні кримінального злочину, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Бахмутська УВП № 6». Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо своїх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не цікавиться їх долею, не бере участь у їх навчанні та вихованні, не проживає разом з дітьми з весни 2017 року, не проявляє до них батьківських почуттів, не цікавиться долею дітей, взагалі з ними не спілкується, не відвідує дітей ні за місцем її проживання, ні в школі та дитячому закладі. Відповідач не вживає жодних заходів зі створення умов для нормального проживання і навчання дітей, матеріально їх не утримує, що завдає суттєвої шкоди інтересам дітей. Вихованням і матеріальним утриманням дітей займається позивач, тітка дітей, [PERSON], з якою проживають діти. Державну матеріальну допомогу, яку відповідач отримує на дітей, вона витрачає на власні потреби, зловживаючи своїми батьківськими правами. Суд вислухав думку дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти пояснили, що вже давно проживають з тіткою. Тітка турбується про них, добре до них ставиться, забезпечує всім необхідним, їм у тітки добре. Останній раз матір вони бачили 6 чи 7 місяців тому. Раніше мати до них зрідка приїздила, але ненадовго, всього на декілька днів. Діти вважають, що їм краще жити в тітки, оскільки мати про них не турбується. З шкільної характеристики на [PERSON] вбачається, що про його розвиток і навчання піклуються тітка з бабусею, мати не приймає ніякої участі у вихованні сина, життям дитини не цікавиться та школу не відвідує. Згідно характеристиці на [PERSON] з дошкільного навчального закладу, дитиною опікуються бабуся [PERSON] і тітка [PERSON], в сім'ї якої хлопчик і проживає. Таким чином, [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов'язків щодо своїх неповнолітніх дітей. Відповідач не має намірів змінити ситуацію та ухиляється від утримання та виховання дітей, про що свідчать наведені вище докази. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач по справі не була позбавлена інформації щодо місця перебування позивача та дітей, позивачем не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з матір'ю та прийманні участі матері у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але свідоме небажання відповідача виконувати щодо дітей батьківські обов'язки, покладені на неї законом. Виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що відповідач матеріально не утримує дітей, не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування неповнолітніх дітей, свідомо ухиляється від спілкування з дітьми та їх виховання, причому робить це без поважних причин, а тому суд вважає, що є всі передбачені наведеним вище чинним законодавством України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Орган опіки і піклування - Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області - у наданому до суду висновку від 05.02.2019 року № 01-68/408 не вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. При цьому висновок належним чином не обґрунтований, в ньому не наведені жодні обставини, виходячи з яких орган опіки і піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, більш того, обставини, наведені у висновку, суперечать цьому. Зазначений висновок також суперечить наведеним вище встановленим в судовому засіданні обставинам. Тому суд не приймає як доказ зазначений висновок, оскільки він необґрунтований, суперечить іншим доказам у справі та, на думку суду, не відповідає інтересам дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Оскільки мати дітей не утримує їх, не займається їх вихованням і не цікавиться їх долею, а батько дітей знаходиться в місцях позбавлення волі, діти позбавлені батьківського піклування, тому над ними слід встановити опіку та піклування. Так як вихованням та матеріальним утриманням дітей займається тітка [PERSON], у яких дитина і проживає, орган опіки і піклування прохає призначити [PERSON] опікуном (піклувальником) дітей. [PERSON] має всі можливості для матеріального утримання та виховання дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, відповідно до медичного висновку від 05.02.2019 року протипоказань до опіки за станом здоров'я не має, тому суд вважає за можливе призначити її опікуном (піклувальником) дітей. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дітей. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В судовому засіданні встановлено, що діти фактично проживають і знаходяться на утриманні [PERSON] Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182, 184 СК України, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вказаних обставин суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], встановити над дітьми опіку (піклування), призначити позивача опікуном (піклувальником) дітей і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей, оскільки таке рішення відповідає інтересам дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 (однієї другої) частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття старшої дитини, як прохає позивач.

Outcome: approved