Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розподіл майна. В подальшому надала до суду уточнену позовну заяву на виконання ухвали про залишення позову без руху, в якій просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,8 кв.м, яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 29,1 кв.м. та визнати за нею в порядку розподілу спільного майна подружжя право приватної спільної часткової власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,8 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 29,1 кв.м та за відповідачем 1/3 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що 28.08.2004 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від сумісного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.03.2020 року шлюб було розірвано. За час шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства нею та відповідачем за спільні кошти сімейного бюджету була придбана квартира [ADDRESS] загальною площею 51,8 кв.м., яка складається з двох кімнат, житловою площею 29,1 кв.м., розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. З вересня 2019 року відповідач не проживає з нею по [ADDRESS] . Спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на повному її утриманні, у зв`язку із чим маються підстави ставити питання про збільшення частки у вказаному об`єкті спільної сумісної власності та відповідне зменшення частки Відповідача. Ухвалою суду від 22 травня 2020 року позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року позовна заява повторно залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовну заяву з підстав зазначених у ній. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі, просив позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку загального позовного провадження, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований ділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 604. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] , де в графі батько зазначений [PERSON] , в графі мати [PERSON] (а.с. 22). З Договору купівлі продажу квартири від 23.11.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О., вбачається, що [PERSON] придбав квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.5 вказаного Договору, Покупець стверджує, що квартира набувається ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі, згода на укладення договору купівлі-продажу квартири надана дружиною [PERSON] , справжність її підпису на заяві засвідчено нотаріально 23.11.2017 року [PERSON] (а.с. 23-25). Згідно з технічної документації на нерухоме майно (а.с.26-28), квартира [ADDRESS] розташована на 5-му поверсі 5-поверхового будинку має загальну площу 51,80 кв.м., житлову площу 29,10 кв.м. та складається з 2-х кімнат: І кімната житловою площею 12,40 кв.м., ІІ 16,10 кв.м., а також кухні площею 8,80 кв.м., ванної кімнати 2,50 кв.м., вбиральні 0,9 кв.м., коридору 7,8 кв.м., кладова 0,8 кв.м, обладнана лоджією 1,90 кв.м. Право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] в електронному реєстрі прав власності 23.11.2017 року за №141642721211, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності №23528406 від 23.11.2017 року (а.с. 55). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що оскільки квартира придбана в період перебування в шлюбі із [PERSON] за спільні кошти подружжя, на теперішній час вона проживає у вказаній квартирі разом з донькою та несе витрати по її утриманню. Саме тому вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя із урахуванням того, що дитина проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, а тому відповідно просила суд визнати за ним право власності на 2/3 частини спірного майна. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача із наданням оцінки доводам в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного. Відповідно до\~Конституції України,\~засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.ст. 60-63, 68 СК України, за приписами яких будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті\~63, частиною першою статті\~65 СК України. Відповідно до п.п. 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі Постанова) суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб. Згідно зі\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи із роз`яснень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до\~ч.1, 3\~ст. 70 Сімейного Кодексу України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а\~в разі неподільності присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст. 71 СК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи доведеність обставин придбання спірної квартири в період перебування сторін в офіційно зареєстрованому шлюбі, з урахуванням визнання Відповідачем позову, суд приходить до висновку, що частка спірної квартири [PERSON] становить 2/3 частини, а частка [PERSON] становить по 1/3. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., а інші 50 відсотків судового збору стягнути з відповідача на користь позивача(а.с. 38). Право власності на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому Законом України «Про державну\~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з метою\~офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved