Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку площею 2,7962 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті матері - [PERSON], вона є спадкоємцем за законом земельної ділянки площею 2,7962 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв'язку з тим, що не надано нотаріусу оригіналу державного акта та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє її права як спадкоємця за законом отримати у спадщину спадкове майно. Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 30-32, 35-37). [PERSON] подала електронною поштою до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 40). Відповідач - Милорадівська сільська рада Котелевського району Полтавської області 17.08.2018 року подала до суду відзив, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 38). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Перша полтавська державна нотаріальна контора, 03.08.2018 року подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с. 33). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 31.03.1997 року Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області (а.с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 2,7962 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 16.04.2002 року Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №137 (а.с. 16), розпорядження Голови Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області від 21.11.2012 року №482 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 13.08.2012 №304» (а.с. 20), також, право приватної власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується листом Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.02.2018 року №166/109-18 (а.с. 15). Згідно з довідкою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» від 28.02.2018 року за №487/02, [PERSON], [INFO], проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.06.1992 року до дня смерті - [INFO] року. При цьому на час відкриття спадщини із спадкодавцем за вказаною адресою постійно проживали та були зареєстровані: дочка - [PERSON] та онука - [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу України (в ред. 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], її родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 25.09.1959 року Милорадівським сільбюро Котелевського району Полтавської області (а.с. 9), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017765924 від 13.03.2017 року (а.с. 9а), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.07.1981 року (а.с. 10), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017767114 від 13.03.2017 року (а.с. 13), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.03.2017 року (а.с. 12), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017763162 від 10.03.2017 року (а.с. 11). Позивачка не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, у зв'язку з тим, що не надано нотаріусу оригіналу державного акта та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 19). Згідно з листом Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 19.06.2018 року №424/109-18, відділом проведено перевірку відомостей про земельну ділянку й встановлено, що до Національної кадастрової системи вищевказана земельна ділянка не занесена, та згідно діючого законодавства України відділ не має правових підстав для надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 17, 18). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч.4 ст. 200, ч. 4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved