Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 750 доларів США. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2019 року вона надала в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 750 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 01.02.2020 року, про що нею була складена розписка, однак до цього часу відповідачем борг так і не повернуто. Ухвалою від 10.08.2020 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої вона підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.33). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, що підтверджується зворотними повідомленнями, які містяться в матеріалах справи (а.с.36,39), в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надавала, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує сторін належним чином користуватися своїми процесуальними правами та виконувати свої процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана з поведінкою відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника». Враховуючи те, що від відповідача жодних заяв чи клопотань не надходило, а також з огляду на строки розгляду справи та те, що в матеріалах справи достатньо даних щодо взаємовідносин сторін, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, що містяться в них, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року позивач дала у позику [PERSON] грошову суму в розмірі 750 доларів США. На підтвердження отримання позики [PERSON] власноручно склала письмову розписку, в якій зазначила, що взяла у позивача в борг грошові кошти в розмірі 750 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01 лютого 2020 року(а.с.8). Належним чином написана розписка є доказом передання грошей позивачем відповідачу (а.с.8). Грошові кошти позивач передала відповідачу в повному обсязі. Проте, взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконала. Доказів того, що остання повернула зазначений борг позивачу, матеріали справи не містять. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як договір, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1 статті 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові кошти у такій самій сумі. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти, позивальник зобов`язаний, якщо інше не передбаченого законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Будь-яких доказів, які б спростовували позицію позивача відповідачем суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача суми неповерненої позики в розмірі 750 доларів США. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved