Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказує, що їй належить на праві власності будинок за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 41, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.08.2008 року, посвідченого державним нотаріусом 3-ї Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] Окрім позивача в спірному будинку зареєстровані відповідачі, які фактично з 01.07.2015 року по теперішній час в будинку не мешкають, що підтверджується актом від 24.10.2016 року. В звязку з тим, що на теперішній час вона не має можливості зняти з реєстраційного обліку за адресою спірного будинку відповідачів, позивач вимушена звернутися до суду. Позивач просить усунути їй перешкоди у праві власності на будинок № 41 по бул. Шевченко в м. Запоріжжі визнавши [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 41 по бул. Шевченко в м. Запоріжжі. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання відповідачі не зявилися, надали нотаріально посвідчену заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності будинок за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, б. 41, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.08.2008 року, посвідченого державним нотаріусом 3-ї Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно акту № 14 від 24.10.2016 року виданого квартальним комітетом №65, [PERSON] та її донька [PERSON] лише зареєстровані за адресою: [INFO], але не мешкають фактично з 01.07.2015 року по теперішній час. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 17.12.2016 року, [PERSON] не заперечує проти визнання її та своєї дитини [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 41 по бул. Шевченко в м. Запоріжжі, оскільки вона має реєстрацію разом з дитиною в Росії, офіційно працевлаштована, дитина навчається в школі. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Таке саме положення закріплено у ст. 150 Житлового кодексу України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 41 по бул. Шевченко в м. Запоріжжі.

Outcome: approved