Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому вказує, що її бабою була [PERSON]. За життя [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповідала все належне їй на день смерті майно позивачеві. Як вказує позивач [PERSON] на праві спільної часткової власності належала ? частина житлового будинку, розташованого по вул.. Гоголя, 113 в м. Генічеськ Херсонської області. В подальшому після смерті баби, яка померла 21.10.1997 року позивач, будучи спадкоємцем за заповітом вказаного майна до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки залишався живим її дідусь [PERSON], якому належала інша ? частина вказаного будинку. 20 березня 2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку, яка належала йому на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідач, [PERSON], будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка була дочкою померлого, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку та таку ж частку земельної ділянки. Крім того при оформлені спадщини, матір позивача дізналася про існування заповіту [PERSON] та в подальшому після ретельного пошуку вдома знайшла оригінал вказаного заповіту. Для вирішення питання з приводу оформлення спадкового майна, позивач звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, однак нотаріусом було вказано на пропуск строку визначено законом для подання заяви про прийняття спадщини, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про поновлення цього строку. В подальшому рішенням суду від 22.01.2015 року позивачеві було визначено додатковий строк доля подачі заяви про прийняття спадщини та при повторному зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадкового майна, позивачеві було вказано на неможливість вирішення даного питання в позасудовому порядку через відсутність документів на підтвердження виділу частки [PERSON] із спільної сумісної власності та відповідно які б підтверджували б її право власності на дане майно. На даний час позивач бажає визнати право власності на частку спадкового майна в порядку спадкування, однак в нотаріальному порядку вирішити дане питання не має можливості, у звязку з чим позивачеві було рекомендовано у відповідності до ст. 16 ЦК України звернутися до суду. Просить суд визнати за нею право власності на частину спадкове майно, а саме ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.. Гоголя, 113 в м. Генічеськ та ? частину земельної ділянки, наданої для обслуговування вказаного житлового будинку. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, проти задоволення позову не заперечує. Пояснила суду, що дійсно її матір [PERSON] за життя мала намір залишити їй належну частку на праві спільної сумісної власності подружжя ? частину житлового будинку №113, розташованого по вул.. гоголя в м. Генічеськ. Однак, як вказує відповідач, у якій формі померла мала намір це зробити вона не уточнювала та після смерті батька при переоформлення частки спадщини на своє імя дізналася про наявність заповіту про що повідомила позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим задовольнити позов у попередньому судовому засіданні за наявністю для цього законних підстав, тому що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 30 серпня 1970 року та її матірю була [PERSON]. Крім того від народження остання мала прізвище [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження, серії 1_КГ №262756. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії 1-КГ №487037 [PERSON] 02 вересня 1989 року внаслідок реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON]. Як вбачається з наданих матеріалів справи, зокрема заповіту, [PERSON] 05 лютого 1991 року зробила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. У відповідності до копії свідоцтва про смерть, серії 1-КГ №010670, [PERSON] померла 20 жовтня 1997 року. Відповідно до законодавства, чинного на час смерті спадкодавця\~-\~ст. 534 ЦК України (в ред. 1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку укладеного в квітні 1959 року між [PERSON] і Генічеською міською радою, [PERSON] було надано у безстрокове користування земельну ділянку по вул.. Гоголя в м. Генічеськ площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку, який згідно акту від 14.11.1978 року було прийнято в експлуатацію. А враховуючи, що Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася на той час підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, суд вважає доведеним факт перебування вказаного житлового будинку в спільній сумісній власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про смерть, серії 1-КГ №179229, вбачається, що 19 березня 2014 року помер [PERSON], а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2015 року [PERSON], будучи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], отримала у спадщину ? частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, який розташований по вул.. Гоголя, 113 в м. Генічеськ Херсонської області, а також на ? частину земельної ділянки, яка передана для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку. Відповідно до рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 22.01.2015 року №653/3116/14-ц, [PERSON] визначено додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON]. Як вбачається з розяснення державного нотаріуса Генічеської державної нотаріальної контори від 11.03.2015 року, позивач у встановлений строк звернулося із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність документів про виділ часток у спільній сумісній власності подружжя, та в свою чергу документів, що підтверджували б належність померлій [PERSON] ? частини спірного житлового будинку, в нотаріальному порядку дане питання вирішити неможливо, у звязку з чим [PERSON] рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до п.3 ч. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно вимог ч.1, 2 ст..1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. При цьому відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлим суперечить вимогам ст.. 3 ЦПК, ст..ст. 27-31 ЦПК України, оскільки судом має вирішуватися питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок №113 розташований по вул. Гоголя в м. Генічеськ Херсонської області, який ними було придбано за час шлюбу без визначення часток співвласників. [PERSON] за життя бажала передати належну їй частку у спільній сумісній власності позивачеві. Позивач являючись спадкоємцем за заповітом, на даний час бажає прийняти спадщину на своє імя, однак в нотаріальному порядку вирішити дане питання не має можливості. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначені у матеріалах справи документи свідчать про належне володіння спадкоємцем майном, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. У встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в нотаріальному порядку вирішити дане питання не має можливості. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Крім того слід зазначити, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.\~ Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача та приймаючи до уваги, що [PERSON] померла, після її смерті залишилася спадщина, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити

Outcome: approved