Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 23 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 222 та просила визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом із нею в с. Лебедівка. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2017 року, не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Зазначила, що відповідач, матеріально своїй дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обовязків, які покладені на нього законом, як на батька, а тому вважає, що дитина повинна проживати саме із нею. Позивач у судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 23 серпня 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 222 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 289409 (а.с. 7). Подружні відносини сторони припинили, спільне господарство не ведеться, разом не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Щодо позовних вимог позивача в частині визначення місця проживання дитини разом із матірю, а саме с. Лебедівка, судом зазначається наступне. Відповідно до вимог ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається із матеріалів справи, місце проживання сторін зареєстроване за різними адресами, відомості про місце проживання дитини разом із матірю матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини разом із матірю, з підстав їх необґрунтованості та не доведеності жодними належними та допустимими доказами. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, що не суперечить закону, не порушує права інших осіб, суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial