Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 грудня 2019 року вона, у присутності свідка, передала на зберігання відповідачу суму в розмірі 40000 грн., яку остання зобов`язувалася повернути до 01 березня 2020 року. Даний договір оформили письмовою розпискою. Проте, до цього часу відповідач зобов`язання за договором не виконала. На підставі наведеного просить суд, стягнути з [PERSON] в її користь суму боргу в розмірі - 40000 грн. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. До судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач)зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ч. 1 ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Судом встановлено, що 27 грудня 2019 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] кошти на зберігання в розмірі 40000 грн. (а.с. 16). Згідно умов договору відповідач зобов`язувалась повернути вказані кошти позивачу 01 березня 2020 року. Даний договір посвідчений розпискою (а.с. 16). Однак, кошти до даного часу за договором зберігання від 27 грудня 2020 року [PERSON] не повернула [PERSON] , тобто, умови договору не виконала. Таким чином, відповідач істотно порушила вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 937, 938, 942 ЦК України, умови договору зберігання в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кошти за договором зберігання в сумі 40000 грн. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved