Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лотівка-Еліт» про визнання договору оренди землі припиненим, витребування земельної ділянки, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 2,1895 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Серединецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. 01 січня 2010 року між ним та ТОВ «Лотівка-Еліт» був підписаний договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на п'ять років, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Шепетівському районі Хмельницької області 28.03.2012р. Вважаючи, що строк договору оренди закінчився і вона не мала наміру продовжувати строк договору, а мала намір самостійно обробляти належну їй на праві власності земельну ділянку, в зв'язку з чим вона звернувся до відповідача із повідомленням про припинення строку дії договору оренди землі та звільнення земельної ділянки. Однак їй було відмовлено з тих підстав, що строк дії договору оренди землі не сплив, оскільки початок строку дії договору починається з часу його реєстрації, тобто з 28.03.2012р. по 28.03.2017р. Позивач вважає, що земельну ділянку передала відповідачеві у користування 01.01.2010 року, тобто в день підписання договору, а відповідач прийняв її та користувався з часу підписання договору, тому вказаний договір оренди припинив свою дію після закінчення 5-річного строку, а саме 01 січня 2015 року, тому звернулася до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, просив визнати припиненим договір оренди земельної ділянки площею 2,1895 га, укладений 01 січня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Лотівка-Еліт», зареєстрований у відділі Держкомзему у Шепетівському районі Хмельницької області 28.03.2012р. за №682558754003255 - з 01 січня 2015 року. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши суду, що строк дії договору оренди землі не сплив, оскільки початок строку дії договору починається з часу його реєстрації, тобто з 28.03.2012р. по 28.03.2017р. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,1895 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Серединецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.11.2007р. 01 січня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Лотівка-Еліт» був підписаний договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на п'ять років. На підставі акта приймання-передачі від 01.01.2010р. позивач передав орендарю, а відповідач (орендар) прийняв вказану земельну ділянку. Вказаний договір оренди був зареєстрований у відділі Держкомзему у Шепетівському районі Хмельницької області 28.03.2012р. за №682558754003255. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до п. 43 спірного договору оренди землі договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та ТОВ «Лотівка-Еліт» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 01 січня 2010 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Таким чином, договір оренди землі припинив свою дію після закінчення 5-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договору (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент його укладення. Твердження відповідача про те, що моментом укладення договору оренди землі є дата його державної реєстрації (28.03.2012р.) не ґрунтується на законі та не узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України №6-162цс13 від 19.02.2014р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 121,80 грн., що підтверджено документально. Щодо витрат на правову допомогу, то її розмір визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Оскільки витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. не перевищують граничний розмір їх компенсації, документально підтверджені та доведені, суд дійшов висновку, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved