Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, зобов'язання вчинити певні дії. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на позові наполягала, заперечень щодо заочного розгляду справи не зазначила. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв не надала. За відсутністю заперечень позивача судом на підставі ст.224 ЦПК України постановлена письмова ухвала від 26.02.2014 року про заочний розгляд справи. Згідно позову, позивачці [PERSON] по праву власності належить квартира по [ADDRESS]. Сама позивачка є громадянкою РФ та постійно мешкає в Росії. Останні п'ять років квартирою позивачки користувалася відповідачка [PERSON], яка її занедбала, комунальні послуги не оплачувала. Відповідачку вдалося виселити 12.10.2013 року. При цьому остання склала розписку від 12.10.2013 року, якою зобов'язалася протягом місяця сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 22500 грн., а також поновити в квартирі належний стан. Позивачка [PERSON] вважає правовідносини, які склалися між нею та відповідачкою на підставі боргової розписки, правовідносинами позики та згідно ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь борг в розмірі 22500 грн. Також просить суд зобов'язати відповідачку виконати свої зобов'язання по розписці, а саме: поновити попередній вид квартири шляхом звільнення її від власних речей, сміття, провести заміну покриття полу та стяжок у залі та кухні. Відшкодувати за рахунок відповідачки понесені судові витрати. Суд, дослідивши доводи позову, надані докази - ксерокопію розписки від 12.10.2012 року (а.с.6), ксерокопію неоплаченої квитанції за жовтень 2013 року (а.с.7), ксерокопію паспорту позивачки [PERSON], яка є громадянкою РФ (а.с.8-12), копію листа-вимоги [PERSON] до [PERSON] від 08.11.2013 року (а.с.13-14), копію договору дарування квартири від 25.11.1992 року (а.с.15), вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає. Так, згідно копії нотаріального договору дарування квартири від 25.11.1992 року, зареєстрованого у БТІ м.Краматорська, [PERSON] є власницею квартири по [ADDRESS]. Згідно копії паспорту [PERSON], остання є громадянкою РФ та постійно мешкає в Росії. Як вказує позивачка за її відсутністю, протягом останніх п'яти років, її квартирою користувалася відповідачка [PERSON], яка її занедбала та не сплачувала за житлово-комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості станом на 12.10.2012 року в сумі 22500 грн. З приводу вказаної заборгованості 12.10.2012 року відповідачкою [PERSON] була складена розписка, з огляду на яку позивачка, посилаючись на правовідносини позики, просить про стягнення цієї суми та вчинення дій по приведенню житла у придатність. Згідно ст.64 ч.2 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Як вбачається з доданої до позову ксерокопії розписки, справжність такого документу не засвідчена належним чином; засвідчення ксерокопії підписом позивачки не доводить справжності цього документу та того, що зобов'язання по ньому на даний час ще не виконані; оригіналу розписки суду не надано. Таким чином, на підставі ст.ст.58, 59 ЦПК України незасвідчена ксерокопія розписки не може вважатися належним та допустимим доказом по даній справі. Враховуючи те, що позовні вимоги позивачки [PERSON] основані виключно на невиконанні відповідачкою [PERSON] своїх зобов'язань за вказаною розпискою, яку суд не бере до уваги, то в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з прийняттям судом рішення про відмову в позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed