Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування зазначив, що дитина проживає з нею, окремо від відповідача, а тому не вирішив це питання з відповідачем, вимушена звернутися до суду, так як дитина потребує дороги батька. Що з 05 червня 2014 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від якого народився син [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року вона з сином проживають окремо від відповідача, який потребує допомоги батька, так як вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення трирічного віку, не має будь-яких доходів, проживає разом з пристарілою бабусею. Відповідач має офіційне місце роботи, та середньомісячний дохід у розмірі 3500 гривень на місяць, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, до досягнення дитиною повноліття Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. Враховуючи, що позивачка та відповідач подали письмові заяви щодо проведення судового розгляду за письмовими доказами, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчив матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2014 року, який зареєстровано Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 182 (а.с. 7). Від шлюбу, сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 575 (а.с. 8). З січня 2016 року сторони припинили спільне проживання, на час розгляду справи позивачка разом з дитиною проживаються окремо від відповідача, за місцем реєстрації позивачки, що підтверджено довідками про склад сім'ї (а.с. 10). Як встановлено судом, позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку і доходів не має, а відповідач офіційно працевлаштований, та працює на ПАТ ДМК Д ц-125, на посаді електрогазозварювальника. Оцінюючи факти та докази надані сторонами, суд враховує положення статей 10,11 ЦПК України. Згідно зі ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховує положення ч. 1ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України про те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ч.2 ст. 182 СК України). З урахуванням встановлених судом обставин та наданих суду доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved