Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 21.12.2011 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] В обґрунтування вимог позову вказувала, що з 1979 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Однією сім'єю вони проживали в кв.[ADDRESS]. Невдовзі сімейні стосунки були фактично припинені, однак у зв'язку з відсутністю іншого житла та необхідністю створення умов для виховання та навчання дітей, необхідністю лікування пристарілих батьків сторони продовжували проживати в одній квартирі. 18.01.2003 року позивачкою та бартом відповідача - [PERSON] було придбано житловий будинок [ADDRESS]. В даному договорі купівлі- продажу покупцем вказано [PERSON] Вказаний будинок ними було придбано за 50011 грн. Оскільки великих заощаджень позивачка не мала, вона сплатила лише 11500 грн., а інша частина грошових коштів належала [PERSON] та його старшому сину [PERSON]. 05.02.2003 року шлюб позивачки та відповідача було офіційно розірвано. За життя [PERSON] визнава право власності позивачки на спірний будинок та мав намір скласти на неї заповіт, але в 2008 році раптово помер. Одразу після смерті батька відповідач став заперечути проти права позивачки на вказаний будинок, при цьому 20.10.2008 року [PERSON] склав розписку, якою взяв на себе зобов'язання після оформлення спадщини повернути сплачені позивачкою грошові кошти на придбання спірного житлового будинку, або подарувати їй ? частину вищевказаного житлового будинку. При цьому до теперішнього часу не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував, при цьому визнав факт, що спірний будинок було придбано і частково за гроші позивачки та у зв'язку з скрутним матеріальним становищем не має мав можливості повернути позивачці гроші та склав розписку, якою взяв на себе зобов'язання щодо повернення грошей або по дарування їй ? частини спірного будинку. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 05.02.2003 року. Як зазначає в позовній заяві позивачка, вона та відповідач проживали однією сім'єю в кв.[ADDRESS], де з 1996 року разом із ними проживали батьки її чоловіка [PERSON] та [PERSON] Невдовзі подружжі стосунки між нею та відповідачем погіршилися та були фактично припинені. Однак у зв'язку з відсутністю іншого житла та необхідністю створення умов для виховання та навчання двох дітей та лікуванням пристарілих батьків позивачка проживала з відповідачем та його родиною. В 1999 році після тривалої хвороби померла мати чоловіка [PERSON] Батько чоловіка [PERSON] важко переживав розірвання родинних відносин позивачки та відповідача, хворів, потребував сторонньої допомоги, яку він не отримував від свого сина [PERSON] 18.01.2003 року згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] придбав у власність житловий будинок [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно від 14.02.2003 року, номер витягу №44633 право власності на вищевказаний будинок було зареєстровано за [PERSON] При цьому, як зазначає позивачк,а спірний будинок був придбаний не тільки за кошти [PERSON], а ще за кошти його старшого сина [PERSON] та за кошти позивачки. Будинок був придбаний за 50011 грн., з яких позивачка сплатила 11500 грн. За життя [PERSON] не заперечував проти права власності позивачки на частину спірного житлового будинку та мав намір скласти заповіт на даний житловий будинок, однак не встиг цього зробити та раптово помер у 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.10.2008 року виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №4813. Однак після смерті [PERSON] між сторонами виник спір щодо користування та володіння вищевказаним будинком. Згідно витягу про державну реєстрацію прав ММБТІ від 22.12.2011 року право власності на вищевказаний житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] При цьому 20.10.2008 року [PERSON] була складена розписка, якою він підтвердив, що за покупку житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] було сплачено 11500 грн. та зобов'язався після оформлення спадщини повернути їй грошові кошти сплачені нею за покупку житлового будинку або подарувати їй ? частину вищевказаного житлового будинку. Однак до теперішнього часу [PERSON] свої зобов'язання перед [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду із даним позовом. Згідно ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 1301 ЦК України визначає підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на ім'я якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Зокрема, підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути оформлення його неуповноваженою на те посадовою особою; оформлення не за місцем відкриття спадщини; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя тощо. Статею 215 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво відповідно до ст.1301 ЦК України про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи вищевикладене, виходячи з вартості будинку та розміру сплачених позивачкою за нього грошових коштів, суд дійшов висновку, що [PERSON] є фактично покупцем 1/5 частини житловиго будинку [ADDRESS]. Тому вимоги позову обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане Першою державною нотаріальною конторою 21.12.2011 року на ім'я [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] в частині 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS]. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 500,11 грн.

Outcome: partial