Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вона зазначила, що є власником 1/4 квартири [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 27.01.1999 року. На момент отримання даного Свідоцтва про право власності на житло їй було 14 років, а тому звісно її згоди на приватизацію вищевказаної квартири ніхто не питав. У цій квартирі її мати, [PERSON], зареєстрована з 13 січня 1982 року, її батько, [PERSON], з 08 грудня 1971 року, її брат, [PERSON], з 22 грудня 1998 року, що підтверджується сторінками паспортів відповідачів. На час приватизації вона постійно не проживала в квартирі, наймачем цієї квартири не була. Саме через те, що її батьки включили її до приватизації даної квартири, вона в подальшому позбавлена права приймати участь у приватизації якогось іншого нерухомого майна, що в свою чергу порушує та звужує її права. Позивач надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідачі надали заяви про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON] (до реєстрації шлюбу - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8) [PERSON], є власником 1/4 квартири [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 27.01.1999 року (а.с. 9). Зазначене Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) №101 від 27.01.1999 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об'єктів приватизації згідно ст. 2 вказаного Закону належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Таким чином, процедура оформлення права власності передбачає обов'язкове постійне проживання в цих квартирах (будинках) квартиронаймача. На момент отримання даного Свідоцтва про право власності на житло позивачу було 14 років, а тому звісно її згоди на приватизацію вищевказаної квартири ніхто не питав. У цій квартирі її мати, [PERSON], зареєстрована з 13 січня 1982 року, її батько, [PERSON], з 08 грудня 1971 року, її брат, [PERSON], з 22 грудня 1998 року, що підтверджується сторінками паспортів відповідачів. На час приватизації позивач постійно не проживала в квартирі, наймачем цієї квартири не була. Саме через те, що її батьки включили її до приватизації даної квартири, [PERSON] в подальшому позбавлена права приймати участь у приватизації якогось іншого нерухомого майна, що в свою чергу порушує та звужує її права. Таким чином, свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], видане Відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконавчого комітету Чугуївської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) №101 від 27.01.1999 року, в частині надання [PERSON] у спільну власність квартири [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] має бути скасованим. Крім того, згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Видача свідоцтва про право власності на вказану квартируобмежило її право на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію. Приймаючи до уваги вищевказані обставини, слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства. Отже, після винесення рішення про скасування вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, право позивача на приватизацію житла буде відновлено. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved