Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказано, що постановою [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, яке набуло законної сили, про стягнення з ФОП [PERSON] на її користь як споживача загалом 20477 грн. У грудні 2014 року на виконання цього рішення боржником сплачено 500 грн., до сьогоднішнього дня рішення суду в іншій його частині не виконано. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року у справі № 127/16030/14-ц, яка набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.01.2016 року, поставлено скаргу задовольнити. Визнано неправомірними дії заступника начальника [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо винесення ним постанови від 17.11.2015 року про повернення позивачу виконавчого листа №127/16030/14-ц від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі №127/16030/14-ц. Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо виявлення транспортних засобів та іншого майна боржника [PERSON] при виконанні рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі № 127/16030/14-ц. Зобовязано заступника начальника [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ поновити виконаче провадження та здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для виконання вказаного рішення в повному обсязі, у спосіб та порядку, встановленому даним Законом. Такими рішеннями, діями та бездіяльністю їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочутті, яких [PERSON] зазнала у звязку з незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю вказаної посадової особи, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих звязків В зв'язку з наведеним свою моральну шкоду, позивач оцінює в розмірі 5 000 грн. В судове засідання позивач не зявилась, згідно заяви просила справу слухати у її відсутність, оскільки вона є людиною похилого віку, пенсіонером та інвалідом. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні в звязку з безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди та її розмір. Представник відповідача та третьої особи [PERSON], позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні в звязку з безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки позивач не обґрунтував заподіяння шкоди та не надав жодних доказів на її підтвердження. Прокурор Безпалюк А.О. позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні, підтримавши пояснення відповідачів. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви, виходячи з наступного. Постановою [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження №44964205 з примусового виконання виконавчого листа №127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, яке набуло законної сили, про стягнення з ФОП [PERSON] на її користь як споживача загалом 20477 грн. У грудні 2014 року на виконання цього рішення боржником сплачено 500 грн., до сьогоднішнього дня рішення суду в іншій його частині не виконано. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року у справі №127/16030/14-ц, яка набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.01.2016 року, задоволено скаргу [PERSON], визнано неправомірними дії заступника начальника [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо винесення ним постанови від 17.11.2015 року про повернення позивачу виконавчого листа №127/16030/14-ц від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі №127/16030/14-ц. Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо виявлення транспортних засобів та іншого майна боржника [PERSON] при виконанні рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року у справі № 127/16030/14-ц. Зобовязано заступника начальника [PERSON] ВДВС Вінницького МУЮ поновити виконаче провадження та здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для виконання вказаного рішення в повному обсязі, у спосіб та порядку, встановленому даним Законом. Обставини, встановлені цим судовим рішенням, не доказуються при розгляді позову, та є преюдиціальними (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~статті 56 Конституції України,\~статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої\~статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173,\~1174 ЦК України\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,\~\~якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,\~\~які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до положень\~статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»\~шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає об'єктивними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження позивача про те, що протиправними діями посадових осіб [PERSON] відділу ДВС Вінницького МУЮ позивачу завдано моральну шкоду, що виразилась в перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, пов'язаних з незаконним рішеннями, діями та бездіяльністю посадової особи, приниженні позивача з боку посадових осіб державної виконавчої служби, неможливості вести звичайний спосіб життя. Враховуючи наведене вище та беручи до уваги характер моральних страждань, які перенесла позивач, яка є людиною похилого віку, пенсіонером, інвалідом, враховуючи її переживання, хвилювання, пов'язані з наслідками неправомірних дій працівників державної виконавчої служби, необхідність звернення до суду для захисту своїх прав, а також\~\~виходячи\~\~із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 2 000 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі\~ст. 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial