Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна, у якому просить встановити факт проживання однієї сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 01.01.2004 року по грудень 2015 року, визнати спільною сумісною власністю сторін - земельну ділянку, площею 0,65 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; нежитлове приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частку набутого майна. 04 жовтня 2016 року до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій позивачка просить встановити факт проживання однієї сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у період з 01 січня 2004 року по грудень 2015 року, визнати спільною сумісною власністю майно, яке придбано у зазначений період, та визнати за нею: - право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,65 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. - власності на 1/2 частку нежитлового приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], загальною площею 106,1 кв.м. - право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], загальною площею 145,5 кв.м.. - право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], загальною площею 27,4 кв.м.. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги [PERSON] визнав та просив задовольнити його у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] починаючи із 2004 року та по січень 2015 року проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Так, сторони по справі були пов'язані спільним побутом, вели спільне домашнє господарство та спільний бюджет. Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. За приписами ч.2 ст.З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку із навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших причин не проживають спільно, стосується зареєстрованих шлюбів. За період спільного проживання як чоловіка і жінки за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було набуто наступне майно: - земельна ділянка, площею 0, 65 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 18.11.2014 року; - нежитлове приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. за №1874; - нежитлове приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Карімовою Л.М. за №867; - нежитлове приміщення магазину [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Карімовою Л.М. за №870. Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктами 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам надано роз'яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ПК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначене підтверджується поясненнями сторін по справі, матеріалами справи тапоясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні. Таким чином, посилаючись на вищевикладене, суд вважає можливим позов [PERSON] до [PERSON] - задовольнити.

Outcome: approved