Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який мотивовано наступним. Позивач вказує, що з відповідачем [PERSON] вони почали спільно мешкати та вести господарство з 15 червня 2012 року, а 22 жовтня 2013 року зареєстрували шлюб. 05 грудня 2013 року, вона як член сім'ї власника нерухомого майна, була зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. В липні місяці 2017 року, в результаті конфлікту з відповідачем [PERSON], вона змушена була змінити місце проживання. На неодноразові прохання впустити її до квартири, відповідач [PERSON] відмовляє, а тому вона змушена звернутися до суду. На підставі викладеного, [PERSON] просила суд вселити її в житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. У відзиві на позов відповідач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що спільне проживання з позивачем почалося з моменту реєстрації шлюбу, тобто після 22.10.2013. Він дійсно зареєстрував [PERSON] в належній йому квартирі. На час розгляду справи шлюб між ним та позивачкою розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області 05.01.2018. Позивачка після конфлікту з ним добровільно залишила місце мешкання та забрала свої речі, при цьому, перешкод позивачу він не чинив. Позивач має в користуванні інше житлове приміщення, належне її матері. Вважав, що оскільки позивачка була вселена в належне йому нерухоме майно, як член його сім'ї (дружина), на теперішній час шлюб між ними розірвано, то, як наслідок, [PERSON] втратила право користування належною йому квартирою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у ньому. В судовому засіданні відповідач та його представник просили суд відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 22 жовтня 2013 року уклали шлюб, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за актовим записом № 149. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області 05 січня 2018 року, яке набрало законної сили 14 лютого 2018 року, шлюб між сторонами розірвано. Після одруження та по теперішній час позивач [PERSON] зареєстрована в належній на праві власності відповідачу [PERSON] квартирі [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджені копіями свідоцтва про одруження сторін [NUMBER] (а.с. 5), рішення суду про розірвання шлюбу від 05.01.2018, довідкою про зареєстрованих осіб від 22.11.2017, виданою Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (а.с. 3), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 4) та не оспорювалося сторонами. З липня 2017 року та по теперішній час позивачка не мешкає за місцем своєї реєстрації, що підтверджено зверненням позивача до Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області та складеним, в подальшому, висновком співробітника поліції (а.с. 6,7,8). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував вказаної обставини та пояснив, що в результаті виникнення та існування між ним та позивачем [PERSON] особистих неприязнених відносин спільне проживання з позивачем неможливе. Згідно із частиною третьою статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що на теперішній час позивачка [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації, чим позбавлена законного права на користування житловим приміщенням, а розірвання шлюбу та, як наслідок, припинення сімейних відносин між сторонами у справі, не позбавляє позивача [PERSON] на користування вказаним приміщенням, суд вважає, що права позивача порушені, а тому підлягають судовому захисти шляхом вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Крім того, суд враховує, що рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, відсутнє. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що з таким позовом він не звертався. З огляду на викладене, суд вважає, що заперечення відповідача [PERSON] проти позову, є необґрунтованими та на вирішення спору по суті не впливають.

Outcome: approved