Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх спільного сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з його ухиленням від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини. Зокрема, останні 9 років дитина утримується позивачкою, відповідач участі у вихованні сина не приймає, до сина не навідується, не спілкується з ним будь-яким чином, внаслідок чого фактично втрачено родинний зв'язок з дитиною та батьком. В ході судового розгляду позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що коли дитині виповнився один рік, вони з відповідачем припинили спільне проживання, пізніше шлюб був розірваний. [PERSON] лише один раз прийшов у гості до сина, приблизно тоді, коли сину було 2 роки, разом зі своїми двома племінницями такого ж віку. Після цього ніяких відносин з дитиною він не підтримує, не спілкується, не знає, чим цікавиться син, вони не знають один одного, неодноразово вони з сином зустрічалися на вулиці, оскільки проживають недалеко від місця проживання батька, однак ніякої реакції немає, жодної допомоги, крім аліментів, не надає. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача унеможливить його звернення в подальшому з вимогами до сина про утримання при втраті працездатності. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що тривалий час батько життям сина не цікавиться, ніякої участі у його вихованні не приймає, з дитиною не спілкується, подарунків на Святого Миколая, Новий рік, день народження не дарує. Зазначив, що висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав базується лише на сплаті аліментів на утримання дитини. Відповідач [PERSON] заперечив проти позбавлення його батьківських прав, так як вважає, що проживання окремо від дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Пояснив, що припинили спільне проживання з позивачкою ще до розірвання шлюбу, після того кілька разів приходив до дитини, однак його до квартири не пустили, тому і припинив приходити. В даний час проживає в смт Теофіполь, має нову сім'ю та дитину, їздить на заробітки в м. Хмельницький. Зазначив, що дійсно не знає свого сина, ніяких відносин з ним не підтримує, не спілкується, подарунків на свята не дарує, з днем народження не вітає. Зустрічаючись інколи на вулиці з сином та позивачкою, на дитину ніяк не реагує, оскільки не знає, як син сприйме його як батька. Представник Теофіпольської райдержадміністрації, як служби у справах дітей, Шайнога А.Г. вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки відповідач не погоджується із позбавленням його батьківських прав, регулярно сплачує аліменти, а тому застосування щодо нього, як батька, крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав, є передчасним. Прокурор вважає, що в інтересах дитини доцільним буде позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки встановлено, що він ухиляється від виховання дитини. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вбачає за можливе позов задовольнити. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В разі ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, можуть бути позбавлені батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інших, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивач та відповідач являються батьками [PERSON], який народився [INFO], шлюб між ними розірвано 9 листопада 2005 року, після розірвання шлюбу прізвище матері змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвами про народження та про розірвання шлюбу, виданими відділом реєстрації актів громадянського (цивільного) стану Теофіпольського районного управління юстиції, виданими 21 січня 2004 р. [NUMBER] та 9 листопада 2005 року [NUMBER] відповідно. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою, йому створено належні умови проживання, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Теофіпольським ВУЖКГ від 22 липня 2014 р., актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї, складеним 4 серпня 2014 р. службою у справах дітей Теофіпольської райдержадміністрації, та визнається самим відповідачем. Теофіпольська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, у своєму висновку від 01 вересня 2014 р. № 02-22-1718/2014, виходячи з інтересів дитини та приймаючи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 28 серпня 2014 р., вважає недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав щодо дитини. Висновок органу опіки та піклування, а також комісії з питань захисту прав дитини, обґрунтований тим, що батько, сплачуючи аліменти, допомагає в утриманні сина, він заперечує щодо позбавлення батьківських прав та хоче підтримувати родинні зв'язки з сином. Всі учасники судового розгляду, в т.ч. і сам відповідач, вважають недоцільним з'ясування думки самої дитини щодо питання позбавлення батька батьківських прав, оскільки дитина батька не знає і допит в судовому засіданні може справити негативний вплив. Таким чином, в ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідача від виховання сина, що виразилося у відсутності спілкування між ними впродовж останніх 9 років, проявів інтересу до життя дитини, її фізичного та духовного розвитку, навчання, підготовку до дорослого життя, позитивного батьківського впливу, захисту. Суд також враховує, що останні 9 років відповідач проживає з сином в одному населеному пункті на сусідніх вулицях, ознак заборони позивачем у спілкуванні відповідача з дитиною не вбачається, що зазначили учасники судового розгляду, звернень до органу опіки та піклування щодо усунення перешкод на побачення з дитиною не було, син не знає батька в обличчя, а сам батько ніяких спроб почати спілкування не приймав. Висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав висновків суду не спростовує, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved