Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, прокуратура м. Мукачева про позбавлення батьківських прав, вказуючи на те, що [PERSON] є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідач у вихованні доньки ніякої участі не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не проявляє батьківської турботи, не спілкується з нею, тривалий час не доглядає за донькою, життям та розвитком не цікавиться, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов'язку по вихованню та утриманню доньки. Таким чином така поведінка батька дитини свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою сторін відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Прокурор Федорова А.І. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Мукачівського міськвиконкому Степанова О.Р. вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду, пояснивши, що матеріали справи, не містять достатніх та необхідних доказів, які повинні подаватися позивачем для прийняття відповідного висновку, а тому фактично підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дочки немає. Заслухавши пояснення представників позивача та органу опіки та піклування, думку прокурора, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.05.2013 року. 26.01.2006 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачево Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 16. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» також роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і така поведінко є свідомою. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, що йому не відомо місце знаходження батька дитини [PERSON] На сьогоднішній день малолітня [PERSON], [INFO], знаходиться на вихованні бабусі, оскільки мати дитини лікується за кордоном. Як на підтвердження факту ухилення батька від виховання дочки надав суду довідку № 11926 від 08.06.2010 року видану Мукачівським МВ ГУМВС України про те, що, [PERSON], [INFO], розшукувався Мукачівським МВ УМВС з 30.05.2006 року по 06.01.2009 року за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Розшук [PERSON] припинено у зв'язку з надходженням повідомлення з НЦБ Інтерполу про його затримання правоохоронними органами Чехії за вчинення ним злочину на території даної держави. Інформація щодо місця перебування [PERSON] на теперішній час відсутня. Інших доказів подано не було. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). На виконання зазначених норм Закону, розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку необхідністю надання суду відповідного висновку органу опіки та піклування. На виконання вимог суду, висновок органу опіки та піклування наданий не був. Як пояснила в судовому засідання представник органу опіки та піклування у зв'язку з тим, що відсутні будь-які дані, які підтверджують чи спростовують факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, що їм не відоме місце знаходження дитини, мати дитини знаходиться за кордоном, місце знаходження батька не відоме, висновок органом опіки та піклування не може бути підготовлений. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно з ст. 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. З урахуванням наведеного, встановлено, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Сам факт перебування відповідача у розшуку, не може свідчити про те, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. В свою чергу позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише наявності в діях батьків вини. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів, які повинні подаватися сторонами до суду, відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням вищезаначеного, суд приходить до висновку відсутність обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed