Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів, встановлених рішенням Цюрупинського районного суду від 18.11.2005 року на її користь, на утримання дочки [PERSON], [INFO], в сумі 200000,00 гривень. В судовому засіданні позивача заявлені вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів підтримала і суду пояснила, що згідно рішення Цюрупинського райсуду від 18.11.2005 року відповідач був зобов*язаний сплачувати їй аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 15.10.2005 року до повноліття дитини , щомісячно. Однак він не виконує судове рішення і з 2008 року почав нерегулярно платити аліменти. Державним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи, передбачені законом для примусового стягнення. Державний виконавць неоднаразово письмово повідомляв відповідача про наявність заборгованості по аліментам і попереджала його про відповідальність, перевіряла наявність банківських вкладів, майна, але ні коштів, ні майна не виявлено. На даний час заборгованість по аліментах перевищила 26000 гривень. Також попереджала відповідача про кримінальну відповідальність, відносно [PERSON] було ухвалено вирок за ст. 164 КК України, але прийняті заходи впливу на нього не подіяли, останній не працевлаштований, не перебуває на обліку в центрі зайнятості, працює по найму, кошти витрачає на себе. Розмір неустойки нею вирахувано відповідно до довідки розрахунку державного виконавця ВДВС Цюрупинського РУЮ про розмір заборгованості в сумі 26166,13 гривень. Відповідно до розрахунку нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму за період з 04.02.2008р. по 01.09.2015р. становить 314734,65 грн. Нею заявлено позов у значно меншому розмірі, оскільки через нестачу коштів для оплати судового збору вона ставить питання про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 200000,00 гривень. Також пояснила, що з дитиною відповідач не спілкується, не приймає ніякої участі у вихованні, тим більше, що вони проживають у різних населених пунктах різних областей. Просить стягнути суму неустойки згідно заявленого у позові. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнав, суду пояснив, що у нього немає коштів на сплату аліментів щомісячно у необхідному розмірі, оскільки в нього тяжке матеріальне становище, має випадкові заробітки. Аліменти він також не платить, хоча обіцяє погасити заборгованість. У нього є іще одна дочка, якій він допомагає, періодично надаючи дитині кошти за її вимогою , підтвердження чого надати суду не може, на утримання другої дочки аліменти з нього судовим рішення не стягнуто. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Цюрупинського районного суду від 18.11.2005 року відповідач зобов*язаний сплачувати позивачу аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 15.10.2005 року до повноліття дитини(а.с.10). Відповідно до довідки - розрахунку за період з 04.02.2008 року станом на 01.09.2015 року сума заборгованості по аліментах на користь позивача склала 26166,13 гривень(а.с.12-14), відповідно до вироку від 16.03.2011р. [PERSON] був засуджений за ч.1 ст.164 КК України, за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. (а.с.16). Відповідач згідно його пояснень не є інвалідом, не перебуває на обліку в центрі зайнятості, працює за наймом, аліменти не сплачує. Згідно положень ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Розмір неустойки може бути зменшений з урахуванням матеріального та сімейного стану платника податків. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яка передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки( пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Таким чином, у ході розгляду справи судом встановлено вину платника аліментів у створені заборгованості з лютого 2008 року, що підтверджено довідкою- розрахунком державного виконавця, оскільки на думку суду ця заборгованість виникла з причин, які не можна вважати поважними і такими, що заслуговують на увагу. Відповідач є працездатною особою, питання про зменшення призначеного розміру аліментів ним не ставилося. Відомості щодо його намагання працевлаштуватися чи частково погасити заборгованість за виконавчими документами відсутні. Посилання відповідача на те, що у нього тяжке матеріальне становище, нічим не підтверджено. Доказів того, що він утримує другу дитину, також не встановлено.. Позивачем надано розрахунок пені за весь проміжок часу створення заборгованості на загальну суму у 314734,65 гривень, порядок нарахування якої судом перевірено. Разом з тим, позивач заявила вимогу про стягнення лише частини від фактично нарахованої суми. Виходячи із встановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими. Зазначена сума пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати по справі віднести на відповідача пропорційно задоволеному.

Outcome: approved