Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 800 гривень вказавши, що у 2012 році відповідачка продала їй невідомі металеві предмети та магніт, які нібито то її словами мають лікувальні властивості. За вказані так би мовити «лікувальні» предмети вона заплатила 800 гривень, звичайно ж жодного лікувального ефекту вони їй не дали, тоді вона звернулася до [PERSON] з проханням повернути їй кошти в сумі 800 гривень і забрати свої лікувальні препарати, на що вона обізвала її брутальною лайкою та нецензурними словами і відмовилася повертати кошти. У зв’язку з цим вона звернулася в Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області з заявою про вчинення злочину та погрозу фізичною розправою. Усний договір укладений між нею та [PERSON] щодо придбання лікувальних засобів має ознаки договору про надання послуг укладеного із фізичною особою та підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів» Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону – споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, її кількість, асортимент, а також про її виробника; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції. Позивач направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю, вказавши, що вона не є продавцем вказаного товару, а тому не може бути відповідачем в даному спорі, ніякого відношення до продажу товару вона не має, не є представником фірми, яка розповсюджує вказаний товар. Вона сама придбала вироби вказаної фірми, оформивши замовлення через послуги «Інтернету», а [PERSON] вони сподобалися і вона попросила, щоб їй допомогти замовити їх через послуги «Інтернету». Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір – усний чи письмовий право чин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість , терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного проточину оформляється квитанцією , товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковими документами). Відповідно ч. 1 ст. 40 Закону України “Про захист прав споживачів” – споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, її кількість, асортимент, а також про її виробника; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції. Відповідно до пп.2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів”, товаром неналежної якості слід вважати такий, що не відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору або вимогам, які для нього пред’являються, наданій щодо нього виготовником чи продавцем інформації, а також проданий після закінчення строку його придатності чи фальсифікований. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Суду не надано доказу тому, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання послуг укладеного із фізичною особою та підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed