Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Мотивує свої вимоги тим, що з 05 липня 2002 року перебувають з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають доньку Софію [INFO], сина [PERSON] [INFO] та доньку Дарію [INFO]. Перебуваючи у шлюбі, 10 травня 2014 року, придбали автомобіль [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача. У звязку з тим, що шлюбні стосунки з відповідачем припинили, справа про розірвання шлюбу розглядається Южноукраїнським міським судом. Вона з дітьми фактично проживає в [INFO], а відповідач самостійно користується автомобілем, який належить їм обом по 1/2 частині і відмовляється від будь-яких варіантів розподілу спільного майна. Зважаючи на те, що вона не має водійського посвідчення та користуватись автомобілем не може, просить стягнути з відповідача на сою користь, 1/2 частину його вартості. Вважає, що вартість автомобіля становить 250 000.00 грн., відповідно компенсація 1/2 частки на її користь складе 125 000.00 грн.. Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивачки направив до суду письмову заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі та участі позивачки. Відповідач причину неявки суду не повідомив, про день місце та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчать, наявні в матеріалах справи, поштові повідомлення про отримання судових повісток. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивачки не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у своїй заяві. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України в звязку з неявкою участників процесу в судове засідання фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до представлених копій документів сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2002 року (а.с. 2). Мають доньку Софію [INFO], сина [PERSON] [INFO] та доньку Дарію [INFO] (а.с. 3-5). Позивачка зазначає, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON], 10 травня 2014 року, придбали автомобіль [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача. В добровільному порядку поділити майно придбане у шлюбі, а саме автомобіль, який є спільною сумісною власністю, відповідач не бажає. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати віл інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між Позивачкою визначена вартість автомобіля 250 000.00 грн., відповідно вартість 1/2 частини складає 125 000.00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1 250.00 грн., який підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved