Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 90573 грн. 76 коп. в рахунок боргу, які складаються з суми боргу, відсотків за користування коштами та 3% річних за прострочення боржником виконання зобов`язання. В обґрунтування поданого позову вказує, що 01.03.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона надала [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 3000 доларів США. Остання зобов`язувалася повернути кошти у строк до 01.08.2017 року та сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 7%. Зазначає, що виходячи з цього, між нею та відповідачем виникли договірні відносини, що випливають із договору позики, що відповідно підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. На підтвердження умов договору, [PERSON] надала [PERSON] розписку про отримання коштів та зобов`язання їх повернення у певний строк. Крім того, у вказаній розписці відповідач зобов`язувався сплатити позикодавцю 7% від суми боргу. Вказує, що свої зобов`язання з договором позики [PERSON] у встановлений строк не виконала, суму боргу не повернула. Позивач неодноразово зверталася до відповідача про повернення боргу, однак на день звернення до суду відповідач на зв`язок не виходить та ухиляється від повернення боргу за борговою розпискою, тому [PERSON] змушена звернутися з позовною заявою до суду про повернення їй боргу за борговою розпискою. З врахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 81600 гривень, відповідно до офіційного курсу української гривні до Долару США за курсом НБУ на 16.04.2020 року: курс за 1 USD становить 27.20 грн.. Також просить стягнути відсотки за користування коштами , які відповідно до наданого позивачем розрахунку становлять 7%= 2394 грн.34 коп., а також 3% річних в розмірі 6579.42 грн., а всього 90573 грн. 76 коп. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Сальник Н.А. в судове засідання також не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України і означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 01 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позикодавець [PERSON] надала позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, а остання у свою чергу зобов`язувалася її повернути в розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором. Договір було укладено у простій письмовій формі у виді розписки. В підтвердження отримання грошових коштів на зобов`язання їх повернення, [PERSON] надала [PERSON] розписку, відповідно до якої вказувала про своє зобов`язання повернути грошові кошти у повному обсязі 01 серпня 2017 року та засвідчена підписом боржника. Оскільки вказаною розпискою було встановлено строк виконання боргового зобов`язання до 01 серпня 2017 року, то після настання вказаного строку, позикодавець почав вимагати від позикоотримувача виконання грошового зобов`язання. З матеріалів позовної заяви, вбачається, що [PERSON] від свого обов`язку щодо повернення коштів відмовилася та в добровільному порядку свої зобов`язання за договором позики не виконує, через що [PERSON] звернулася до суду. Таким чином, правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання договірних зобов`язань, які виникли внаслідок укладання договору позики. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц). Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надала позивачу згоду на укладення договору позики та отримання в борг гроші, а саме 3000 доларів США зі строком повернення до 01.08.2017 року, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання . Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Перевіривши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до розписки, складеної боржником, остання зобов`язувалася повернути борг зі сплатою відсотків за його користування у строк до 01.08.2017 року. Таким чином саме 01 серпня 2017 року настав строк виконання грошового зобов`язання та у зв`язку з його невиконанням позивач у квітні 2020 року звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день звернення до суду встановлено офіційний курс гривні, щодо іноземних валют, відповідно до якого 1 долар США становить 27.20 грн. Таким чином, оскільки позивач у позові просить стягнути суму боргу у гривневому еквіваленті, тосума основного боргу в гривневому еквіваленті становить (3000 дол. США х 27.20 грн.) 81600 грн. При цьому як вбачається зі змісту розписки, разом з основною сумою боргу, [PERSON] також зобов`язувалася повернути 7% за користування коштами. При цьому розписка не містить вказівки, щодо помісячної сплати відсотків чи за кожен день користування коштами. Тому в даному випадку [PERSON] належні до сплати позивачеві 7% від усієї суми позики, становить 5712 грн. (81600 грн. Х 7%). Однак, враховуючи, що у відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, а позивач у свою чергу протягом розгляду справи не подав заяви про збільшення позовних вимог, суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідача сума відсотків, заявлена позивачем при зверненні до суду. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне. Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних відповідно до поданого розрахунку, оскільки відповідачем не наведено свого розрахунку. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішні, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 01.03.2017 року в загальній сумі 90573 грн. 76 коп., що складається з 81600 грн. - сума боргу, 2394.34 грн. - несплачені відсотки за користування позикою, а також 6579.42 грн. - 3% річних за прострочення зобов`язання. Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 905.74 грн. сплачених в рахунок судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved