Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання її права власності на 1/2 частину автомобіля RENAULT MAGNUM АЕ 390, 1998 року випуску, д.р.н. ВХ9692АН та 1/2 частину напівпричіпа SCHWARZMULLER SPA3E, 1999 року випуску, д.р.н. ВХ8820ХХ та зняти з них арешт, накладений відділом ДВС, оскільки вказане майно, було придбане нею і [PERSON] в шлюбі, який не розірвано, а враховуючи, що це спільне майно подружжя, їй належить ? частина вказаного майна. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, додатково пояснила, що домовленності між нею та чоловіком щодо розміру часток у їх спільному майні не було, шлюбного договору між ними укладено не було, вони з чоловіком своє спільне майно не ділили, рішень судів по цьому немає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подавши заяву про визнання позову, оскільки спірні автомобіль та напівпричіп було придбано ним та дружиною [PERSON] за спільні кошти під час перебування в шлюбі, просить слухати та закінчити розгляд справи без його участі (а.с.53,54). Представник відділу ДВС у судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи без його участі, покладається на розсуд суду (а.с.38-39). Представник відповідача [PERSON] позов не визнав повністю, оскільки вказані транспортні засоби є неподільними речами і відсутні докази, що вони придбані за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, а згідно документів належать [PERSON] Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12.07.1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Автомобіль RENAULT MAGNUM АЕ 390, 1998 року випуску, д.р.н. ВХ9692АН та напівпричіп SCHWARZMULLER SPA3E, 1999 року випуску, д.р.н. ВХ8820ХХ зареєстровані за [PERSON] (а.с.6,7). Згідно рішення господарського суду Хмельницької області від 13.12.2011 року, з ФОП [PERSON] на користь ФОП [PERSON] стягнуто 96000 грн. боргу та судові витрати по справі (а.с.8-10). Відділом ДВС Волочиського РУЮ 31.10.2012 року та 14.11.2012 року на виконання цього рішення суду накладено арешт на автомобіль RENAULT MAGNUM АЕ 390, 1998 року випуску, д.р.н. ВХ9692АН та напівпричіп SCHWARZMULLER SPA3E, 1999 року випуску, д.р.н. ВХ8820ХХ (а.с.11,12). Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4)житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”; 5)земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України об’єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об’єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Оскільки [PERSON] і [PERSON] придбали вказані автомобіль та напівпричіп в 2006 та 2008 роках, тобто у період шлюбу за спільні кошти, тому відповідно до ст.ст. 60-65 СК України вони належать їм на праві спільної сумісної власності, а їх частки у майні є рівними, тобто по 12 ідеальній частині, оскільки будь-якої домовленності щодо інших часток між ними не було, як і шлюбного договору. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України “Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. На підставі викладеного, вимоги позивача є законним та обгрунтованими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в рівних частках.

Outcome: approved