Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про захист прав як споживача товарів (робіт, послуг) та відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.05.2011 нею було укладено договір із КП «Житло-Сервіс» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Інших договорів на отримання послуг з утримання будинку та прибудинкової території з управителем багатоквартирного будинку в [ADDRESS] , нею не укладалось. За даною адресою знаходиться двокімнатна квартира, яка належить позивачці на праві власності. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020 по справі № 826/15463/18 визнано незаконним та нечинним розпорядження від 12.02.2018 № 211 Київської міської державної адміністрації м. Києва «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця». На протязі 2018-2019 років КП «Житло-Сервіс» двічі збільшувало вартість тарифу зменшуючи кількість послуг з 16 до 12. При цьому збільшення вартості тарифу та зменшення кількості послуг з мешканцями будинку не погоджувалась. Так до березня 2018 року діяв тариф 5.05 грн. за 1 кв. м, а у подальшому, відповідно розпорядження КМДА № 211 від 12.02.2018, тариф було збільшено до 6.99 за 1 кв. м. Після чого у 2019 році КП «Житло-Сервіс», без погодження з мешканцями будинку, зменшило кількість послуг з 16 до 12 та збільшило тариф до 7 грн 21 коп. за 1 кв. м. КП «Житло Сервіс» не перерахувало позивачці сплачені нею кошти на утримання будинку в період 02.2018 по 01.2021, що здійснювалась на протязі двох років за незаконними та не обґрунтованими, на думку позивачки, тарифами, чим порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Щомісячно КП «Житло - Сервіс» виставляє та продовжує виставляти позивачці рахунки за послуги за тарифами, що були визнані судом як незаконні та не обґрунтовані, що позбавляє її права отримувати комунальні послуги за обґрунтованими та затвердженими в установленими законом порядку тарифами. У 2020 році позивачкою в бухгалтерії КП «Житло Сервіс» було отримано кошторис витрат, що входить до тарифу на утримання будинку та прибудинкової території за адресою [ADDRESS] , що сплачувалось нею. Згідно кошторису позивачці було встановлено послуги, за які вона сплачувала але які фактично не надавались. Враховуючи, що при здійсненні розрахунку тарифу на послугу з утримання будинку і споруд та прибудинкової території застосовано сумарну загальну площу квартир та нежитлових приміщень відсутність опалення сходових клітин та нежитлових приміщень у будинку, вказує, що виконавець послуг не здійснював у повному обсязі технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем. Таким чином під час тривалої відсутності опалення нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS] , вартість тарифу з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання КП «Житло - Сервіс» протиправно, на думку позивачки, не змінив та не знизив тариф на послуги, чим порушив умови договору від 18.05.2011 пункт 11.3, яким передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі. Різниця температур між житловими квартирами та неопалювальними нежитловими приміщеннями, особливо в морози, створюють умови для утворення конденсату та в подальшому грибка в житлових помешканнях, що негативно впливає на самопочуття позивачки при цьому холодна стіна, що межує з коридором, знижує загальну температуру у ванній кімнаті, а відсутність гарячої рушникосушарки посилює відчуття холоду. Позивачка зазначає, що внутрішньо будинкові системи гарячого водопостачання не працюють або знаходяться в несправному стані, їй постійно доводиться зливати велику кількість холодної води до появи гарячої, що збільшує мої витрати по сплаті за гарячу воду при цьому рушникосушарка залишається холодною. Про вказану несправність вона щоденно з липня 2020 по січень 2021 надає заявки до диспетчерської служби по телефону [NUMBER] , звертається письмово до КП «Житло-Сервіс», але постачальник послуг вказану несправність не усуває та причину відсутності послуги не встановлює, вносити зміни до тарифу на послуги відмовляється. Постачальник послуг з обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання КП «Житоло-Сервіс» на її заявки по телефону та письмові звернення не надавав пояснень про причини відсутності безперебійного гарячого водопостачання та причини наявності холодної рушникосушарки, несправність в системі не встановив, недолік не виправив, чим порушив умови укладеного договору від 18.05.2011. Позивачка зазначає, що постачальник послуг КП «Житло Сервіс» надає їй неякісні послуги та вимагає сплачувати у повному обсязі за послуги, які фактично не надає. Тривала відсутність комунальних послуг належної якості з боку КП «Житло- Сервіс», відсутність належного реагування КП «Житло-Сервіс» на скарги, повідомлення та звернення, відсутність усунення несправності в системі гарячого водопостачання в найкоротший термін, змінили нормальний ритм життя позивачки, спричиняє їй душевні страждання, вимагає щоденного витрачання часу на спілкування з диспетчерами під час надання заявок, створення та участь у комісіях для документування відсутності послуг, написання скарг до КП «Житло Сервіс». 19.02.2021 ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.03.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що заявлені позовні вимоги є безпідставними. Так, відповідачем не вчиняється дій щодо стягнення з позивачки заборгованості за житлово-комунальні послуги, що свідчить про відсутність предмета спору в частині вимог про визнання дій відповідача щодо стягнення з позивачки боргу протиправними. Крім того зазначає, що відсутні підстави для перерахунку вартості послуг у зв`язку з ухваленням рішення Окружним адміністративним судом м. Києва від 23.09.2020 по справі № 826/15463/18, оскільки вказаним рішенням визнано нечинним розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) в частині встановлення тарифу та структури тарифу щодо будинку [ADDRESS] , що свідчить про правомірність дій відповідача. Крім того, перерахунок вартості житлово-комунальних послуг у зв`язку із їх ненаданням можливий у випадку підтвердження такого факту належними та допустимими доказами, зокрема актом-претензією, а такий акт в матеріалах справи відсутній. Також позивачем не зазначено жодного доказу на підтвердження завдання моральної шкоди, не вказано чим підтверджено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні. Позивачкою надано відповідь на відзив. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача КП «Житло-Сервіс» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Судом встановлено, що 13.05.2011 між позивачкою та КП «Житло-Сервіс» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві власності. Згідно із заявою [PERSON] адресованої на адресу відділення № 1 КП «Житло - Сервіс» від 27.11.2020, остання зверталась до підприємства з вимогою повернути їй різницю сплачених нею коштів на утримання будинку за період з лютого 2018 року до жовтня 2020 року включно (зарахувати як переплату за оплату майбутніх послуг). Згідно із заявою [PERSON] адресованої директору КП «Житло - Сервіс» від 21.10.2020, остання просить надати їй відповіді на її заяви щодо відсутності за її місцем мешкання гарячої води та наявності холодної рушникосушарки, а також перерахунку тарифів за утримання будинку з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/15463/18. Уповноваженими особами КП «Житло - Сервіс» на адресу [PERSON] були направлені відповіді на її заяви. Згідно з копії акту від 30.11.2020, складеного у складі комісії майстра РТМ «Поділ», інженера 1 кат.СН та [PERSON] , останнім не було надано доступу до ІТП на [ADDRESS] (для обстеження тепломеханічного обладнання ЦО та ГВП). Представник КП «Житло-Сервіс» не з`явився. Обладнання ІТП не перебуває в господарському володінні КП «Київтеплоенерго». За правилами ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 29 Правил передбачено право споживача на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Згідно з ч. 5 ст. 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. Згідно з ч. 3, ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). В силу ст. ст. 76-84 ЦПК України, суд не вбачається доведеним належними, допустимими та достатніми доказами не надання позивачу послуг неналежної якості. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою [PERSON] в якості обґрунтованості своїх позовних вимог до позову не надано доказу звернення до відповідача з претензіями та складання між сторонам акту-претензії, що свідчить про те що доводи про те, що житлово-комунальні послуги надані відповідачем не відповідають вимогам законодавства нічим не підтверджені. Наявні у матеріалах справи заяви позивачки адресовані КП «Житло-Сервіс» підтверджують лише факт звернення позивачки з проханням вчинити певні дії, але не є актами-претензіями у розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Так само вищевказане стосується і вимоги позивачки про перерахунок вартості комунальної послуги за опалення нежитлових приміщень, оскільки зазначений факт нічим не було підтверджено. Посилання позивачки на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020 у справі № 826/15463/18, щодо визнання протиправним та нечинним розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.02.2018 № 211 «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» є безпідставним, оскільки стосується встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, позивачкою не доведено факт порушення відповідачем її прав, як споживача, на проведення перерахунку плати за надані послуги, а тому в задоволенні позовних вимог щодо перерахунку тарифів, перерахунку вартості наданих послуг у зв`язку із холодною рушникосушаркою, а також перерахунку вартості послуг опалення місць загального користування слід відмовити. Що стосується позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. (ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Аналіз положень ст. 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджуються факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачка жодних доказів заподіяння їй моральної шкоди з вини відповідача суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, а також те, що позивачка не навела доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, в цій частині вимог позову також слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем або третьою особою не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed