Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 05 грудня 2011 року між нею та [PERSON] було розірвано шлюб. Під час шлюбу вони проживали та були зареєстровані у [INFO], співвласниками якої є відповідачі. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які зареєстровані у спірній квартирі. Вже понад рік позивач з дітьми з вини [PERSON] позбавлена можливості користуватися вказаною квартирою, оскільки останній після розірвання шлюбу та поділу майна змінив замок до вхідних дітей і розпочав ремонт, який до цього часу не завершений. Вважає, що [PERSON] розпочав ремонт з метою створити умови, щоб позивач там не проживала і не могла звернутися до суду з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України. Зазначила, що вказану обставину підтвердив [PERSON] та його [PERSON] під час дачі пояснень в судовому засіданні, в якості свідків, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. На сьогоднішній день деякі речі позивача ще знаходяться у спірній квартирі. Оскільки [PERSON] вчиняє дії щодо позбавлення позивача права користування вказаним житлом, просила усунути перешкоди у користуванні квартирою № 12 по вул. Незалежності, 7, в смт. Маневичі, шляхом вселення. 23 травня 2016 року відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Маневицька селищна рада Волинської області, в якій просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 12 по вул. Незалежності, 7, в смт. Маневичі Волинської області; зобовязати Маневицьку селищну раду Волинської області зняти [PERSON] з реєстрації по вул. Незалежності, 7/12, в смт. Маневичі Волинської області. Позивач [PERSON], її представник [PERSON], кожен зокрема, в судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, заявлені вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] відмовити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, вимоги зустрічної позовної заяви підтримали, просили задовольнити. В задоволенні первісного позову просили відмовити за його безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] первісний позов підтримав в частині усунення перешкод в користуванні житлом, а також щодо зустрічного позову просив відмовити у задоволенні в частині зняття з реєстрації [PERSON] зі спірного житла. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про місце та час розгляду справи належним чином були повідомлені. Від [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення із клопотанням про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її представника. Просила первісний позов задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного відмовити. Заслухавши пояснення відповідачів за первісним позовом, кожного зокрема, представника третьої особи Маневицької селищної ради, суд приходить висновку до відмову в задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно абзацу третього ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. ст. 150, 155 цього Кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, під час якого в них народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] На даний час шлюб розірвано. Згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Маневицьке РС УДМС України у Волинській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення, квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 4 січня 2000 року, належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім»ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 6-7). На даний час свою частку у спірному житлі [PERSON] подарував матері - [PERSON], що підтверджується відповідним договором дарування від 21 січня 2016 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна по вул. Незалежності, 7/12, в смт. Маневичі Волинської області. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм діє підстави для висновку про те, що право членів сім»ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї. А тому суд приходить висновку, що відсутність права власності на спірне житло у [PERSON] унеможливлює задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, та є підставою для задоволення вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом. Посилання [PERSON] на безпідставність звернення з зустрічним позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, на думку суду, суперечить вимогам ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також суд, з огляду на зміст ст. 64 ЖК України, не приймає до уваги твердження [PERSON], що вона на момент розгляду справи є членом сім»ї [PERSON] та [PERSON], колишніх свекра та свекрухи. Із обґрунтування позову [PERSON] та наданих нею письмових пояснень установлено, що спірне житло вона добровільно залишила після розірвання шлюбу із [PERSON], і з цього часу ним не користувалася, витрати з оплати комунальних послуг та іншого утримання не несла. Належних і допустимих доказів того, що [PERSON] залишила житло вимушено, про наявність її речей за адресою вул. Незалежності, 7/12, в смт. Маневичі Волинської області, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, стороною позивача за первісним позовом не надано. Разом з тим, акти обстеження умов проживання від 6 травня 2014 року, 4 червня 2014 року, 10 липня 2014 року, 7 серпня 2014 року, 18 вересня 2014 року, 17 червня 2016 року свідчить про відсутність позивача у спірному житлі понад рік. Розпорядженням Маневицької РДА Волинської області від 18 березня 2016 року надано дозвіл [PERSON] на зняття з реєстрації за адресою: смт. Маневичі, вул. Незалежності, 7/12, своїх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та реєстрації їх адресою: смт. Маневичі, вул. Козацька (Червоноармійська), 29а (а.с. 101). Як вбачається із довідки №141 Маневицької селищної ради від 23 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO] (Червоноармійська), 29а, а тому права неповнолітніх не порушені. Беручи до уваги вимоги ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, суд приходить висновку, що позов [PERSON] в частині зобов»язання Маневицької селищної ради зняти з реєстраційного обліку [PERSON] є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial