Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 17020,77 грн, пославшись на таке: З 14 липня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працювала у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» старшим оператором станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 21322,64 грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 17020,77 грн), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача у зв`язку з вилученням печаток із структурних підрозділів, що залишилися на непідконтрольній органам державної влади території. Отримати належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати вона не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», куди вони були здані нею особисто в жовтні 2017 року. Добровільно сплатити їй заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Ухвалою суду від 23.10.2019 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом без повідомлення сторін (а.с.19-20). Відповідачем (представник - Задорін В. Г. ) на позовну заяву були надані «Заперечення на позовну заяву» (а.с.23-24), які за своєю суттю є відзивом на позовну заяву. Проте ці Пояснення в порушення ч.7 ст.178 ЦПК України подані поза встановленим судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строком. Так, копію ухвали про відкриття провадження у справі (в якому відповідачу було роз`яснено право протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та надіслати позивачеві копію відзиву та доданих до нього документів) відповідач згідно з відміткою про направлення копії ухвали на адресу електронної пошти отримав 24.10.2019 (а.с.21-22), а «Заперечення на позовну заяву» надійшли на адресу суду 28.11.2019. Крім того, документів, що підтверджують надіслання (надання) «Заперечень на позовну заяву» і доданих до них доказів іншим учасникам справи (ч.ч.4, 5 п.2 ст.178 ЦПК) до цих «Заперечень на позовну заяву» не додано. При цьому, про поважність причин ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк відповідачем не зазначено, клопотання про поновлення порушеного процесуального строку не заявлено, внаслідок чого за приписами ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 15.11.1982 перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах. 17.07.2017 звільнена у зв`язку зі скороченням штату - п.1 ст.40 КЗпП України. Законом України від 23.02.2012 р. №4442-ІV Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття в регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.6-9) і не спростовані відповідачем. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1 статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати. Так, відповідно до наданої позивачем довідки (а.с.4) за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 21322,64 грн, у тому числі: березень - 4521,39 грн, квітень - 5649,21 грн, травень - 551,59 грн, червень - 0,00 грн, липень - 10600,45 грн. Сума до виплати визначена в розмірі 17020,77 грн, у тому числі: березень - 3595,33 грн, квітень - 4492,15 грн, травень - 438,61 грн, червень - 0,00 грн, липень - 8494,68 грн. Відомістю на виплату грошей № 26 (а.с.27-28) підтверджена обставина виплати позивачу заробітної плати за березень 2017 року в сумі 1684,08 грн, який відповідає розміру її нарахування до виплати за березень 2017 року (довідка від 18.11.2019 №1390/2 - на а.с.25). Тож, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 15336,69 грн = 17020,77 грн - 1684,08 грн. Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований. Надана позивачем довідка на підтвердження розміру заборгованості підписана посадовими особами підприємства відповідача. Повноваження цих осіб відповідачем не спростовані. Доказів про те, що у період з березня 2017 року по липень 2017 року позивач не виконував свої трудові функції, відповідачем не надано. Тож, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial