Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON]М та [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову вказує, що 19 лютого 2015 року між нею та [PERSON], а також [PERSON], було укладено попередній договір купівлі-продажу житлової квартири за адресою м. Ужгород, вул. Коритнянська, 4/8а-8б. Вказаний договір був укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №232. Згідно вказаного попереднього Договору, сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, а саме ціна, предмет та строк підписання основного договору. Зокрема відповідачі зобовязувалися продати нерухоме майно: приміщення квартири гуртожитку, що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Коритнянська, 4/8а-8б, що належить їм на праві спільної сумісної власності після оформлення документів, що посвідчують їх право власності. В свою чергу, покупець зобовязувався купити обєкт продажу та оплатити його вартість. Ціна продажу, за домовленістю сторін договору, складала 9000 дол. США, з оплатою цієї суми у гривнях за офіційним курсом НБУ. Сторонами було домовлено про кінцеву дату підписання основного договору купівлі-продажу із врахуванням часу необхідного продавцям для належного оформлення право установчих документів на обєкт нерухомого майна (виготовлення технічного паспорту, приватизації, реєстрації права власності в уповноважених органах), а саме до 01.09.2015 року. Вказує, що під час підписання попереднього договору вона передала відповідачам 1500,00 доларів США, що на момент підписання зазначеного договору складало еквівалент 40500,00 грн., в забезпечення виконання своїх обовязків (п.3 Договору). Згідно пояснень відповідачів, саме така сума грошей їм була потрібна для оформлення необхідних документів для відчуження вказаного нерухомого майна. Зазначає, що в травні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до неї з проханням отримання додаткових коштів в рахунок вартості майбутнього договору купівлі-продажу, які їм були терміново потрібні у звязку із сімейними обставинами. При цьому, у підтвердження добропорядності, та в доказ виконання домовленостей за попереднім договором предявили їй технічний паспорт на квартиру виготовлений комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» від 23.03.2015 року. 06 травня 2015 року вона передала відповідачам 6000 доларів США, у звязку з чим було підписано правочин про внесення змін до попереднього договору, згідно якого внесено зміни до п.3 - забезпечувальний платіж який отримали відповідачі складає 7500,00 доларів США, що на момент підписання цього договору складало еквівалент 168700,00 грн. 15 червня 2015 року між продавцями та покупцем було проведено повний розрахунок за майбутнім договором купівлі-продажу, що підтверджується заявою [PERSON] від 15.06.2015 року та заявою [PERSON], від 15.05.2017 яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №2641. Також вказує, що пунктами 1 та 4 попереднього договору визначено, що укладення основного договору купівлі-продажу обєкта продажу і його нотаріальне посвідчення повинно відбутися не пізніше 01 вересня 2015 року. Всі істотні умови договору нею виконані повністю, оскільки вона сплатила в повному обсязі 9000,00 дол. США., обумовлені попереднім договором, а відповідачі передали їй ключі та документацію на квартиру. З того часу і по сьогоднішній день, вона володіє та користуюся вказаним нерухомим майном. Однак, у визначений попереднім договором час, відповідачі не зявилася до нотаріуса для нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу. Таким чином, вона будучи власником придбаного майна квартири, не має можливості здійснювати всі правомочності власника через відсутність у неї належним чином зареєстрованого права власності. Зверталася за консультацією в Реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, де їй було розяснено про необхідність нотаріального посвідчення основного Договору купівлі-продажу квартири між нею та відповідачами. Однак, виконати вимоги цивільного кодексу щодо укладання нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу виявилось неможливо, оскільки [PERSON] виїхав на заробітки за межі території України. Оскільки за відповідачами зареєстровано право спільної сумісної власності, підписання основного договору у відсутності [PERSON] неможливо. У звязку із наведеним, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на квартиру №8а, за адресою м. Ужгород, вул. Коритнянська, 4, оскільки іншим чином оформити своє право власності не можливо. В судове засідання позивач не заявилася, однак від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав до суду заяву, відповідно до якої позов визнає повністю та просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.11.2015 року [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира, за адресою м. Ужгород, вул. Коритнянська, 4/8а \~\~\~\~ Відповідно до попереднього договору від 19 лютого 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №232, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON], в також [PERSON], сторони зобовязалися до 01.09.2015 року укласти основний договір купівлі-продажу приміщення ( квартири), що розташоване за адресою м. Ужгород, вул. Коритнянська,4/8а-8б, яка належить [PERSON] та [PERSON] Вартість майна визначена в сумі 9000 дол. США, з оплатою цієї суми у гривнях за офіційним курсом НБУ В рахунок укладення майбутнього договору купівлі-продажу [PERSON] передала відповідачам 1500,00 доларів США, що на момент підписання цього договору складало еквівалент 40500,00 грн. Як вказує позивачка в позовній заяві, 06 травня 2015 року передала відповідачам 6000 доларів США, у звязку із цим було підписано правочин про внесення змін до попереднього договору. Відповідно до правочину (про внесення змін) від 06.05.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], внесено зміни до попереднього договору від 19.02.2015 року та п.3 договору викладено в наступній редакції в забезпечення виконання свої обовязків [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON] забезпечувальний платіж в розмірі 7500,00 доларів США, що на момент підписання цього договору складало еквівалент 168700,00 грн. Судом встановлено, що 15 червня 2015 року між сторонами було проведено повний розрахунок за майбутнім договором купівлі-продажу, що підтверджується заявою [PERSON] від 15.06.2015 року та заявою [PERSON], від 15.05.2017 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №2641. Судом також встановлено, що сторони виконали умови цього договору, зокрема, продавець передав покупцеві ключі та документацію на квартиру, а покупець сплатила продавцеві обумовлену суму коштів за це майно в розмірі 9000 дол. США. Разом з тим, у визначений попереднім договором час, відповідачі не зявилася до нотаріуса для нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу. На даний час позивачка проживає у спірній квартирі.\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними\~умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні\~або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі\~статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої\~статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який підтверджує його право власності. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що сторони домовились про усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, уклали попередній договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально, виконали умови договору, зокрема, продавці передали покупцеві майно, а покупець сплатив продавцям обумовлену суму коштів за це майно, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на зазначене нерухоме майно.

Outcome: approved