Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] Звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, вказавши, що вона уклала шлюб з відповідачем у справі 23.03.2000 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO]. Під час спільного проживання з відповідачем ними було придбано 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Право власності на 1/2 частину квартири було оформлено на [PERSON] Покупцем іншої 1/2 частини квартири є мати відповідача [PERSON] Дійсна вартість квартири на момент укладення договору становила 12274 гривні. В зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час шлюбні відносини між подружжям припиненні, спільне господарство не ведеться та відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04.10.2013 року шлюб між [PERSON] Та [PERSON] розірвано. У зв'язку з чим вона просить суд визнати 1/2 частину квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності [PERSON] На 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечують, вказавши, що спірна квартира була придбана за кошти які отримав [PERSON] від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої власності, а саме квартири [ADDRESS]. Третя особа в судовому засіданні вказала, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки 1/2 частини квартири по [ADDRESS] придбана відповідачем за його особисті кошти, а не спільні кошти, вказані кошти ним отриманні від продажу квартири яка належала йому на праві особистої власності. Заслухавши думку учасників процесу, свідчення свідків [PERSON], яка в судовому засіданні посвідчила, що [PERSON] це її сусіди, коли вони купили квартиру по вул.. Попова та [PERSON] казала їй, що вказану квартиру купили чоловік та його мати; свідчення свідка [PERSON], яка в судовому засіданні посвідчила, що вона є сестра [PERSON], квартиру по вул.. Попова було куплено за частину коштів отриманих від продажу [PERSON] його квартири по вул.. Пилипчука, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 лютого 2000 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.10.2013 року. 22 лютого 2002 року [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], вказана квартира була його особистою власністю, що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав за продаж квартири 53000 гривень. Договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі №248. Цього ж дня, 22 лютого 2000 року, між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої, було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], що зареєстрований в реєстрі за № 250. Продаж квартири вчинено за 12274 гривні, які продавець отримала від покупців до підписання договору. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що ? частина квартири [ADDRESS] придбана [PERSON] під час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі сторони позивача не надано до суду доказу тому, що купівля спірної квартири [ADDRESS] було вчинено за спільні кошти подружжя.

Outcome: dismissed