Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, з врахуванням заяви (а.с. 194) про визнання недійсним договору дарування № 708 від 18.11.2014 року, відповідно до якого [PERSON], через свого представника [PERSON], подарував [PERSON] 2/25 частини будинку № [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з чоловіком, [PERSON] 23.07.2011 року придбали 1/5 частку по [ADDRESS] в рівних частках, в зв'язку з чим їм належало по 1/10 частці кожному на праві спільної часткової власності. Чоловік позивач [INFO] року помер, після його смерті відкрилась спадщина на 1/10 частку вищевказаного будинку. Спадкоємцями померлого є позивач та діти спадкодавця - відповідач, [PERSON] та [PERSON]. З заявами про прийняття спадщини звернулись позивач та відповідач. Брат відповідача, [PERSON], відмовився від спадщини на користь брата, [PERSON] (відповідача у справі). Таким чином, після смерті [PERSON] його син [PERSON] успадкував 2/25 частини спірного будинку. Сам відповідач у вказаному будинку не проживав, разом з тим надав згоду на проживання у цій частці своєму брату з його співмешканкою та її дитиною, в подальшому народилась їх спільна дитина. В зв'язку з неможливістю спільного проживання та виникненням конфліктних ситуацій позивач звернулась до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на цю частку за нею. Внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти - компенсацію за належну відповідачеві частку будинку. Однак під час розгляду справи відповідачі, [PERSON], яка є співмешканкою брата відповідача та [PERSON] уклади договір дарування 2/25 частки будинку. Позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON], укладаючи оспорюваний договір, мали на меті не передачу безоплатно у власність цього майна, а бажали уникнути негативних для себе наслідків у вигляді можливої втрати права власності на частку спірного будинку за рішенням суду. Відтак дарування 2/25 частини будинку № [ADDRESS] не відповідало внутрішній волі дарувальника та обдарованого та не мало на меті створення будь-яких правових наслідків, а тому звернулась до суду з про визнання вказаного договору дарування недійсним. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з врахуванням заяви (а.с. 194), та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі та просили відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем не надано доказів, що оспорюваний договір дарування укладено з метою уникнення цивільно-правових наслідків у вигляді припинення права власності на 2/25 частини будинку [ADDRESS], що належить [PERSON]. Зазначила, що відповідач [PERSON] проживала разом із своєю сім'єю за вищевказаною адресою починаючи з травня 2013 року по листопад 2014 року. Частина будинку, в якій вони проживали, належала [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2012 року. Подарувати спірну частину домоволодіння родині [PERSON] відповідач, [PERSON] планував ще в 2013 році, але через відсутність коштів на оформлення договору дарування не мали можливості цього зробити. На сьогоднішній день відповідач [PERSON] не має можливості з [PERSON] та двома малолітніми дітьми проживати у спірній частині домоволодіння, оскільки позивач просто їх туди не пускає. В зв'язку з чим, родина з дітьми вимушена винаймати житло. Також вказувала, що відповідачі по справі, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, діючи добровільно, за внутрішнім покликанням, усвідомлюючи зміст, умови, значення та наслідки такої події, уклали договір дарування. Даний договір дарування укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Також, відповідачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення (вх. № 37729 від 17.11.2015 року, а.с. 97-98) про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] та його представники в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі та просили відмовити в задоволенні позову. Також відповідачем надано суду письмові пояснення по справі (вх. № 13430 від 27.04.2016 року, а.с. 139-140), в яких зазначено, що після смерті батька [PERSON] неодноразово приїздив до будинку померлого, проживав там певний час, намагався усіляко після смерті підтримувати свою мачуху [PERSON]. У зв'язку з тим, що відповідач отримав постійну роботу у місті Харкові, останній не міг довго перебувати у місті Кіровограді. На весні 2013 року [PERSON] запропонував брату [PERSON] та його родині переїхати жити до належної відповідачу частини домоволодіння, оскільки брат не мав свого житла. [PERSON] проти такого проживання [PERSON] разом із родиною на той час не заперечувала. Коли відповідач дізнався, що дружина брата вагітна, а в [PERSON] відпала необхідність повертатися до міста Кіровограда, останній вирішив подарувати належну йому частку спірного домоволодіння родині [PERSON]. Частка будинку подарована саме дружині брата, оскільки у [PERSON] на той час існувала кредитна заборгованість. Зазначив, що жодного прихованого змісту договір дарування не мав. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05.08.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради (а.с. 164). Представник третьої особи [PERSON] у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 173, 201, 231). Причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено таке. Калинівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області 18.05.2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON]. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 18.05.2012 року (а.с. 12). Згідно договору купівлі-продажу від 23.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 6195, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала 1/5 частка домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями (по 1/10 частці у праві власності кожний), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-10). [PERSON] помер [INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1582, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від [INFO] року, виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей [PERSON] управління юстиції у Кіровоградській області, (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/10 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], як спадкоємцю першої черги майна [PERSON], 19.12.2012 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/50 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Вказане свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1367, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32854040 від 19.12.2012 року (а.с. 15) та витягом про реєстрацію прав № 36885593 від 21.12.2012 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 16). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 26165974 від 29.08.2014 року, наданого Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, 2/25 частини спірного домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. 26.12.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1400 (а.с. 17). Інший спадкоємець, [PERSON] (син спадкодавця) відмовився від спадщини на користь свого брата, відповідача у справі [PERSON], в зв'язку з наявністю у [PERSON] кредитної заборгованості та з метою уникнення можливого звернення стягнення на успадковане майно, про що надавали пояснення відповідачі та їх представники. Судом встановлено, що між [PERSON] (надалі - Дарувальник), від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] (надалі - Обдарована), з другої сторони 18.11.2014 року укладено договір дарування частки домоволодіння (далі - Договір дарування), посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Мамченко А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 708 (а.с. 5-6). Вищевказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 18.11.2014 року (а.с. 6 на звороті - 7). За пунктом 1 цього Договору дарування дарувальник, обізнаний про безоплатність цього правочину без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, дарує (передає у власність) обдарованої, а обдарована, приймає в дар 2/25 часток домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами за № 36, який знаходиться по вулиці Пирогова в місті Кіровограді, надалі за текстом («Майно» або «Об'єкт»). Відповідно до пункту 2 Договору дарування 2/25 часток домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, які даруються, належать, дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2012 року, посвідченого Яценко Я.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу за реєстровим № 1400. Згідно пункту 7 Договору дарування дарувальник розуміє, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому він не має права вимагати від обдарованої вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. В домовій книзі для прописки громадян, які проживають у будинку № [ADDRESS] зазначено, що власником 2/25 частини вказаного будинку є [PERSON] на підставі договору дарування № 708 від 18.11.2014 року (а.с. 100-101). Також за відомостями домової книги (а.с. 101 на звороті, 110-111) та за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 25 на звороті) [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою. [PERSON] та [PERSON] є дітьми відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 21.05.2014 року, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоархангелського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 102) та свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 15.07.2015 року, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 103). На підставі відомостей, що містяться в домовій книзі Квартальним комітетом № 20 Кіровського району міста Кіровограда видано довіку № 870 від 05.12.2015 року, в якій зазначено, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 109). При цьому, відповідачем [PERSON] в судовому засіданні пояснено, що в спірному будинку на даний час вона з дітьми не проживає, оскільки між нею та позивачем виник конфлікт. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є кумою [PERSON], а також свідок [PERSON], яка є колишньою дружиною померлого рідного брата [PERSON], надали такі показання. [PERSON] приїжджав до спірного будинку за життя батька на канікули та вихідні, оскільки навчався у місті Харків, де і залишився працювати. Після смерті [PERSON] стосунки між позивачем та [PERSON] були дуже добрі, останній всіляко намагався підтримувати [PERSON], допомагав їй по господарству. З дозволу позивача в спірний будинок вселилися [PERSON] разом з [PERSON] та своєю дитиною від попереднього шлюбу. Свідкам було відомо про намір відповідача, [PERSON] подарувати свою частину будинку брату, оскільки відповідач знав, що не повернеться проживати до міста Кіровограда, а також постійно намагався допомагати родині брата як морально, так і матеріально. Проте, згодом відносини між [PERSON] та [PERSON] і його цивільною дружиною погіршилися, почали виникати постійні сварки, що в результаті призвело до того, що позивач вигнала останніх з будинку. [PERSON] спочатку говорила, що не буде претендувати на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], проте згодом подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Саме з моменту подачі вищевказаної заяви [PERSON] і не спілкується із позивачем. Дані свідки також зазначили, що [PERSON] постійно писала скарги до правоохоронних органів на сусідів. Свідок [PERSON] особисто була присутня, коли відповідач [PERSON] намагалася потрапити до власної частини будинку, однак позивач чинила їй в цьому перешкоду. Свідки [PERSON] та [PERSON] ніколи не бачили, щоб [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS], дуже рідко приїздив в гості. Після смерті [PERSON] у спірному будинку разом з позивачем проживали [PERSON] та [PERSON], з якими у [PERSON] постійно виникали сварки, через їх поведінку, а саме: постійні гості, пиятика. Також свідки зазначили, що знали [PERSON] за ім'ям «[PERSON]». Показання свідків свідчать про неможливість спільного проживання позивача з відповідачем, [PERSON], також сторонами надавались аналогічного змісту пояснення. Крім того, в матеріалах справи міститься довідка № 22/18387 від 16.09.2014 року, в якій зазначено, до [PERSON] зверталася до Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області із заявами по факту неправомірних дій [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з боку сусідів (а.с. 22). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] 22.09.20104 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], про припинення права власності останнього на 2/25 частини будинку № [ADDRESS]; визнання за [PERSON] права власності на 2/25 частини вищевказаного будинку та виплати компенсації [PERSON] в розмірі 26400,00 грн. коштів за його частку в спірному володінні, які будуть внесені [PERSON] на депозитний рахунок Кіровського районного суду міста Кіровограда (а.с. 177-178). Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01.10.2014 року відкрито провадження у цивільній справі № 404/8110/14-ц за вищевказаною позовною заявою (а.с. 179), судове засідання було призначено на 05.11.2014 року. Грошові кошти за частку спірного домоволодіння внесені на депозитний рахунок суду. Водночас, оспорюваний Договір укладається 18.11.2014 року, тобто після судового засідання, при цьому, в пункті 4 Договору дарування зазначено, представник дарувальника стверджує, що відчужувані 2/25 часток домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, на момент укладення цього договору нікому іншому не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою, в тому числі податковою, забороною (арештом) не перебувають, судового спору щодо них немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб вони не внесені, та не є предметом спадкового договору. Тобто представником сторони Договору дарувальника [PERSON], не повідомляється нотаріусу про судове провадження щодо об'єкта дарування. Відповідно до пункту 12 оспорюваного Договору дарування представник дарувальника та обдарована стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, взаємно підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що договір не має характеру уявного (фіктивного) та удаваного правочину, не є зловмисним і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки, зміст цього договору, а також зміст зазначених у пункті 14 договору статей Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України їм зрозумілий, питань, які залишилися б нез'ясованими для них, немає. Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою статті 717 Цивільного кодексу України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно статті 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Звертаючись до суду з позовом про визнання оспорюваного договору недійсним, [PERSON], як на підставу для задоволення позовних вимог, посилається на статтю 234 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації), або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. За змістом положень статтей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 Цивільного кодексу України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема за частиною п'ятою цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто однією з умов чинності правочину є спрямованість волі учасників на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату. Частина третя статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], даруючи власну частину майна [PERSON] був обізнаний про наявність судового спору щодо 2/25 частини домоволодіння [ADDRESS], про що не повідомив нотаріусу під час посвідчення договору, а відтак міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. Обставини щодо наявності судового провадження також були відомі іншій стороні Договору дарування (обдарованій), яка є співмешканкою представника дарувальника - [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний Договір дарування є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладення направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на спірну частку житлового приміщення від [PERSON] до [PERSON] та вважає встановленим наявність умислу на укладення договору дарування майна між вказаними особами з метою його приховання та уникнення від виконання в майбутньому можливого позитивного судового рішення щодо припинення права власності [PERSON] на 2/25 частки будинку [ADDRESS] та визнання такого права за позивачем. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved