Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2007 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 150 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.05.2007 року. Після ухвалення судом рішення було відкрито виконавче провадження, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість. У звязку з цим, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами за період з червня 2007 року по травень 2016 рік в розмірі 33396,72 грн. Також у звязку наявною заборгованістю сплаті аліментів просить стягнути неустойку у розмірі 1% за кожний день прострочення від суми несплачених аліментів за період з червня 2007 року по травень 2016 року в розмірі 10159,39 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2007 року та виданого на його підставі виконавчого листа, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 150 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.05.2007 року. Крім того встановлено, що відповідач [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства серії № 101385 від 26.04.2001 року. З розрахунку заборгованості по аліментам наданого МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції вбачається, що заборгованість [PERSON] з виплати аліментів період з травня 2007 по серпень 2016 року станом на 01.09.2016 року становить 32574,92 грн. Із зазначеного розрахунку вбачається, що відповідач частково сплачував аліменти на утримання дитини за вказаний період. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за аліментами суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Такий же порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Тобто, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. В свою чергу ст. 187 СК України визначає порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, тобто за його заявою, а не на підставі рішення суду. Таким чином ч. 3 ст. 194 СК України визначає порядок стягнення заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. З огляду на зазначене, враховуючи відсутність спору з приводу розміру заборгованості за аліментами, а також те, що заборгованість за аліментами може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом, як є у цьому випадку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за аліментами, а відтак в задоволення позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Як було встановлено вище, що заборгованість з виплати аліментів період з травня 2007 по серпень 2016 року станом на 01.09.2016 року становить 32574,92 грн. Із зазначеного розрахунку вбачається, що відповідач частково сплачував аліменти. Згідно з ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Також, як розяснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобовязаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обовязків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Згідно з правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01.07.2015 року по справі № 6-94цс15, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з червня 2007 року по травень 2016 року, загальна сума розміру неустойки становить 10519,39 грн. Поряд з тим судом перевірено обчислення розміру неустойки (пені) із врахуванням частково сплачених аліментів та порядку, визначеного ст. 196 СК України, а також із врахуванням правової позиції Верховного суду України і такий з урахуванням заявлених позовних вимог за період з червня 2007 по травень 2016 року становить 9481,56 грн. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, і те, що ході судового розгляду не встановлено відсутності вини відповідача при виникненні заборгованості за аліментами, суд вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу згідно з ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial