Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа [PERSON] про скасування рішення, яким встановлено порядок побачень третьої особи [PERSON] з донькою. Позивач в обґрунтування позову зазначила, що 30 березня 2014 року вона отримала копію рішення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 20 березня 2015 року № 72 про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO]. З даним рішенням позивач не погоджується, оскільки комісія з питань захисту прав дитини не вивчила ставлення батька до дитини та інших обставин, що мають істотне значення, зокрема не прийняла до уваги те, що спілкування [PERSON] з дитиною перешкоджає її нормальному розвитку, що підтверджується висновком за результатами психологічної роботи, який виданий ТОВ «Смартум» 27 лютого 2015 року, в якому вказано, що 18 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася за консультацією у зв'язку з загостренням відносин у сім'ї. Криза призвела до розірвання відносин з чоловіком, що призвело до сильних переживань дитини. Позивач також вказала, що комісією при розгляді даного питання не була заслухана думка матері дитини, родичів та сусідів. Члени комісії відносилися упереджено по відношенню до позивача, дане питання розглядали необ'єктивно. Графік спілкування [PERSON] з дитиною приносить позивачу та дитині певні незручності. Доповнення та уточнення позивача щодо графіку спілкування батька з дитиною не враховувались. Просила суд рішення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 20 березня 2015 року № 72 скасувати. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому та письмових поясненнях, на його задоволенні наполягали. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення щодо позову, в яких зазначено, що рішення було винесено на підставі беззаперечних документальних доказів та у відповідності до вимог, які регулюють спірні правовідносини. Окрім цього, для об'єктивного з'ясування обставин справи до управління служби у справах дітей була запрошена позивачка, за участі якої у присутності працівників служби було складено та нею підписано графік спілкування батька з донькою. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2014 року позивач отримала копію рішення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 20 березня 2015 року № 72 про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO]. Як на підставу незаконності цього рішення позивач посилається на те, що комісія з питань захисту прав дитини не вивчила ставлення батька до дитини та інших обставин, що мають істотне значення, зокрема не прийняла до уваги те, що спілкування [PERSON] з дитиною перешкоджає її нормальному розвитку, що підтверджується висновком за результатами психологічної роботи, який виданий ТОВ «Смартум» 27 лютого 2015 року, в якому вказано, що 18 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася за консультацією у зв'язку з загостренням відносин у сім'ї. Криза призвела до розірвання відносин з чоловіком, що призвело до сильних переживань дитини. За результатами першої зустрічі було прийняте рішення про індивідуальну роботу з дитиною. Головною метою стало супроводження дитини в процесі розриву відносин, а також робота над травмуючими переживаннями. Позивач стверджує, що в результаті зустрічей з психологом у дитини були виявлені сильні переживання тривоги і страху, а також конфліктне ставлення до батька. Також позивач вказала, що комісією при розгляді даного питання не була заслухана думка матері дитини, родичів та сусідів. Члени комісії ставилися упереджено по відношенню до позивача, дане питання розглядали необ'єктивно. Позивач зазначила, що у рішенні не було вказано про висновок служби у справах дітей, комісією не було враховано того, що [PERSON] систематично під час сумісного проживання з дитиною та матір'ю дитини чинив насильство в сім'ї, що підтверджується висновком спеціаліста СМЕ № 4046 від 18 жовтня 2014 року, в якому вказано, що 15 жовтня 2014 року [PERSON] хапав за руки [PERSON], штовхав її, від чого остання падала на підлогу, в результаті чого у позивачки були виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді садин та синців. Окрім цього, графік спілкування [PERSON] з дитиною приносить позивачу та дитині певні незручності та не узгоджується з графіком роботи позивача. Доповнення та уточнення позивача щодо графіку спілкування батька з дитиною не враховувались. Відповідно до ст. 141 СК України \~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як встановлено, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення були зібрані документи, з яких вбачається, що [PERSON] на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, працює на посаді лікаря-стоматолога-хірурга в ТОВ «Іводент», має стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, має у власності 3-кімнатну квартиру, в якій створені належні умови для дитини. [PERSON] характеризується як уважний та люблячий батько. В довідці КПНЗ МПДЮ від 10.04.2015 № 149 вказується, що на репетиції до дитячого музичного театру «Браво» дитину приводив батько, відвідував батьківські збори та вирішував фінансові питання. Суд вважає за необхідне зазначити про висновок за результатами психологічної роботи виданий ТОВ «Смартум» від 27 лютого 2015 року не є належним доказом, оскільки позивачем не було долучено до матеріалів справи документи, що підтверджують діяльність вказаного товариства та право надання відповідних висновків. Належних доказів того, що [PERSON] систематично чинив насильство в сім'ї позивачем або будь-якими іншими сторонами надано не було, доказів притягнення до відповідальності за такі дії не надано. Позивачка вказує на відсутність висновку управління служби у справах дітей, що не відповідає відповідає матеріалам справи, оскільки у них наявна рекомендація комісії з питань захисту прав дитини Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 18.03.15 № 8/47, якою визначено порядок побачень [PERSON] з донькою [PERSON] Як встановлено судом, для затвердження графіку спілкування [PERSON] з дитиною до управління служби у справах дітей була запрошена [PERSON], де у присутності працівників служби було складено відповідний графік від 24.02.2015, при цьому було враховано інформацію про відвідування дитини навчального дошкільного закладу. Графік було підписано сторонами особисто, у тому числі позивачем [PERSON], тому ствердження позивача про те, що її доводи не враховувалися при прийнятті рішення не відповідають дійсності. Належних доказів того, що встановлений порядок побачень батька з дитиною порушує її графік та режим дня не було надано суду. Враховуючи вищезазначені норми законодавства та обставини справи, документальні докази та пояснення сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed