Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 27 грудня 2012 року вона передала відповідачці в позику грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, які остання зобов'язалася повернути в строк не пізніше 30 січня 2014 року. Відповідачка написала розписку, проте у встановлений термін борг не повернула до теперішнього часу. За порушення термінів повернення позики борговою розпискою встановлені відсотки 0,1% за кожен день від загальної суми позики. Таким чином за період з 30 січня 2014 року по 02 квітня 2014 року нараховані відсотки в розмірі 1 890 гривень. Просить стягнути з відповідачки на її користь суму боргу у розмірі 30 000 гривень, відсотки за порушення терміну повернення позики в розмірі 1 890 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 318,90 гривень. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та збільшила їх, вказавши на те, що за період 02.04.2014 року по 31.08.2014 року зросла сума відсотків за порушення терміну повернення позики по борговій розписці на 4 530 грн. в тому числі помісячно: квітень з 03.04.2014 р. по 30.04.2014 р. - 840 грн., травень з 01.05.2014 р. - 31.05.2014 р. - 930 грн., червень з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р. - 900 грн., липень з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 року - 930 грн., серпень з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р. - 930 грн. Таким чином, за період з 30 січня 2014 року по 31 серпня 2014 підлягають стягненню з відповідачки відсотки в сумі 6 420 грн. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобовязався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов»язують боржника належним чином виконувати свої зобовязання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Підтвердження виконання зобов'язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у т.ч. видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник - відповідачка [PERSON] надала позикодавцеві - позивачці [PERSON] розписку, за якою 27 грудня 2012 року вона взяла в борг гроші в сумі 30 000 грн. та зобов'язалася повернути їх в строк до 30 січня 2014 року. У випадку неповернення грошей в указаний строк, за кожен день прострочки зобов»язалася сплатити 0,1% від суми боргу. Відповідно ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За розрахунком позивачки [PERSON] розмір процентів від суми позики склав 6 420 грн. Оскільки відповідачка [PERSON] не виконала зобов'язання, покладені на неї за договором позики від 27 грудня 2012 року, тим, що не повернула у встановлений цим договором строк суму боргу позивачці, тому суд вважає, що з неї підлягає стягненню на користь позивачки борг за договором позики в розмірі 36 420 грн. Крім того, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 318,90 грн.

Outcome: approved