Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, що 12.12.2019 року між нею, [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено трудовий договір (типовий), згідно якого вона зобов`язується виконувати роботу, визначену цим договором, а відповідач зобов`язується виплачувати їй заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. 05.06.2020 року ФОП [PERSON] припинив свою діяльність, тому відповідачем у справі є фізична особа [PERSON] в силу ст.ст. 51. 52, 598-609 ЦК України. На сьогодні трудові відносини тривають, трудовий договір не розірваний, строк його дії не закінчений, трудова книжка не видавалась, однак, з дня прийняття на роботу та по сьогоднішній день заробітна плата їй не виплачується. З моменту укладення трудового договору відповідач жодного разу не виплатив їй заробітну плату, посилаючись на нестачу коштів та обіцяючи з часом виплатній її в подвійному розмірі. Відповідач зовсім не відповідає на її телефонні дзвінки, письмові звернення ігнорує. Вона неодноразово, в письмовім формі зверталась до відповідача, з метою виплат заробітної плати за виконану роботу, однак, на жоден лист відповідач не відповів. Також, на адресу відповідача направлялись адвокатські запити, один з яких відповідно до сайту відстежень поштових відправлень Укрпошти - вручений особисто - 29.05.2020 року, однак відповідачем проігнорований, жодної відповіді на нього не надійшло. В адвокатських запитах зазначалось про необхідність надання інформації, а саме: довідки про розмір нарахованої та невиплаченої заробітної плати [PERSON] ; довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON] ; докази сплати [PERSON] заробітної плази за весь період роботи згідно трудового договору; належним чином завірену копію трудового договору від 12.12.2019 року. 16.06.2020 року до Головного управління ДПС у Черкаській області направлений адвокатський запит щодо надання наступної інформації: довідки про розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за весь період дії укладеного трудового договору; довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON] ; докази сплати [PERSON] заробітної плати за весь період її роботи згідно трудового договору; докази сплати податків, внесків, інших обов`язкових відрахувань, згідно вимог чинного законодавства, із заробітної плати [PERSON] за весь період дії укладеного трудового договору; наявність чи відсутність інформації про виплату заробітної плати [PERSON] за трудовим договором чи наявність заборгованості. 24.06.2020 року листом Головного управління ДПС у Черкаській області проінформовано, що я перебувала у трудових відносинах з Відповідачем з 13.12.2019\~року по\~30.05.2020\~рік та\~згідно поданої\~звітності відповідачем\~їй було\~зараховано заробітну\~плату,\~а саме:\~грудень 2019\~-\~2384,58\~грн.;\~січень 2020\~-\~4723,11\~грн.;\~лютий 2020\~-\~4723,11\~грн.;\~березень 2020 - 4723,11 грн.; квітень 2020-4723,11 грн.; травень 2020 4723,11 грн. Однак, вищезазначеної заробітної плати вона не отримувала, звітності про її отримання не підписувала. Жодних повідомлень від відповідача про звільнення в письмовій чи усній формі не отримувала, заяви на звільнення не писала, трудову книжку не отримувала. Також, звертає увагу суду, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 05.06.2020 року відповідач припинив свою діяльність. Це свідчить лише про його намір ухилення від сплати їй заробітної плати та від відповідальності передбаченої чинним законодавством. В зв`язку з вищевикладеним, її конституційне право на отримання заробітної плати у встановлені законом строки порушено та підлягає захисту. Згідно трудового договору від 12.12.2019 року та листа Головного управління ДГІС у Черкаській області розмір її середньомісячної заробітної плати складає - 4723,11 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити їй заробітну плату за весь час роботи в повному обсязі. Сума заборгованості по заробітній платі на даний час складає 40169 грн. 46 коп. Також, згідно статті 83 КЗпП України, вона має право на грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. За період з 12.12.2019 по сьогоднішній день нею не була використана щорічна відпустка, яка складає 24 календарних дні. Враховуючи, що її середньоденна заробітна плата складає - 152 грн. 35 коп. (4723,11 грн./31 день = 152,35 грн.), до суми заборгованості, а саме 40169 грн. 46 коп., додається сума грошової компенсації за 24 дня невикористаної щорічної відпустки: 24 х 152,35 грн. = 3656 грн. 40 коп. Всього сума заборгованості та сума грошової компенсації складає: 40169,46 + 3656,40 = 43825 грн. 86 коп. Таким чином, до суми заборгованості та суми грошової компенсації, додаються штрафні санкції у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні. 4723 гри х 3 = 14169 грн. Враховуючи суму заборгованості, суму грошової компенсації та штрафні санкції, сума яка підлягає до сплати складає: 43825 грн. 86 коп. + 14169 грн. = 57994 гри. 86 коп. Прострочення виплати заборгованості по заробітній платі триває з 12.12.2019 року по даний час. Просить стягнути з [PERSON] , код ЄДРПОУ: [NUMBER] , на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі, що становить 40169 грн. 46 коп., утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі і збори. Стягнути з [PERSON] , код ЄДРПОУ: [NUMBER] , на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в сумі, що становить 3656 грн. 40 коп., утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі і збори. Стягнути з [PERSON] , код ЄДРПОУ: [NUMBER] , на користь [PERSON] штрафні санкції в сумі, що становить 14169 грн. 00 коп., утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі і збори. Стягнути з [PERSON] , код ЄДРПОУ: [NUMBER] , на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 5000,00 грн. - витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, однак, в судове засідання не з`явився. 17.02.2021\~року відповідачем\~надано відзив,\~в якому\~просить відмовити\~у задоволенні\~позовної заяви\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до наказу ФОП [PERSON] № 9 від 12.12.2019 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду продавця консультанта з 13 грудня 2019 року. В період з 13 грудня 2019 року по 30 травня 2020 року [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах, даний факт підтверджується також листом ГУ ДПС у Черкаській області № 13214/23-00-33-0115 від 24.06.2020 року. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Наказом ФОП [PERSON] №11 від 29.05.2020 року [PERSON] була звільнена з роботи з посади продавця консультанта у зв`язку з і прогулом з 30 травня 2020 року. Одночасно ФОП [PERSON] було відображено у таблиці 5. «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» відомості, щодо звільнення працівника [PERSON] на підставі наказу № 11 від 29.05.2020 року з 30 травня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата усіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Згідно з\~ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 05 червня 2020 року фізичною особою - підприємцем [PERSON] було припинено свою господарську діяльність, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дана обставина додатково підтверджує той факт, що трудові відносини з позивачем було розірвано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Трудові відносини між позивачем та відповідачем тривали у період з 13 грудня 2019 року по 30 травня 2020 року, що підтверджується листом ТУ ДПС у Черкаській області № 13214/23-00-33-0115 від 24.06.2020 року та наказами ФОП [PERSON] № 9 від 12.12.2019 року та № 11 від 29.05.2020 року. Таким чином, останнім робочим днем [PERSON] є саме 30 травня 2020 року, а тому розмір заробітної плати який підлягає до виплати позивачу за період роботи з 13.12.2019 року по 30.05.2020 року становить 26000,13 грн., а саме: грудень 2019 року - 2384,58 грн.; січень 2020 року - 4723,11 грн.; лютий 2020 року - 4723,11 грн.; березень 2020 року - 4723,11 грн.; квітень 2020 року - 4723,11 грн.; травень 2020 року - 4723,11 грн. Відповідно до п. 162. 1 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Згідно з п.п. 14.1.180 ПК України до податкових агентів належать юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі. Відповідно до п. 171.1 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. З моменту виникнення трудових відносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] , останній у відповідності до вимог чинного законодавства утримував з позивача та сплачував до бюджету 19,5 % (18 % - податок на доходи фізичних осіб та 1,5 % - військовий збір). \~ \~ \~ \~ З моменту прийняття на роботу позивача ФОП [PERSON] , щоквартально подавав звітності до органу податкової служби та сплачував всі необхідні збори передбачені чинним законодавством України, а саме: грудень 2019 р. - 2384,58 грн. х 19,5 % = 464,99 грн.; березень 2020 року - 4723,11 грн. х 19,5 % = 921,01 грн.; квітень 2020 року - 4723,11 грн. х 19,5 % = 921,01 грн.; травень 2020 року - 4723,11 грн. х 19,5 % = 921,01 грн. Утримання з заробітної плати та сплата підтверджується звітами ФОП [PERSON] щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1ДФ) за 4 квартал 2019 року та 1,2 квартал 2020 року включно. За період роботи з 13.12.2019 року по 30.05.2020 року з заробітної плати [PERSON] було утримано та сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір на загальну суму 5070,02 грн. Отже враховуючи вищевказані розрахунки та враховуючи утримані податки до виплати [PERSON] підлягає заробітна плата в розмірі: 26000,13 грн. - 5070,02 грн. = 20929,98 грн., що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно із ст. 74 КЗпП України\~громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. У відповідності до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористанні ним дні щорічної відпустки. Статтею 75 КЗпП України визначено, що\~щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст. 79 КЗпП України\~щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації.\~У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості.\~Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України, «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з п. 6 Трудового договору, тривалість щорічної оплачуваної відпустки час її надання складає також 24 календарних дні. Відтак щорічна основна відпустка надається працівникові тривалістю не менше 24 календарних днів лише у тому разі, якщо працівник відпрацював робочий рік. Кількість днів щорічної відпустки, які повинні були бути наданими позивачу за період роботи з 13.12.2019 року по 30.05.2020 року становить 11 календарних днів. Страховий стаж за період роботи =19 к.д. + 31 к.д. + 28 к.д. + 31 к.д. + ЗО к.д. + 30 к.д. = 169 календарних днів. Кількість днів щорічної відпустки за період роботи = (24 к.д. : 365 к.д.) х 169 к.д. = 11.11 календарних днів. [PERSON] працювала менше шести місяців, відтак щорічна основна відпустка, яка повинна бути їй надана за період роботи з 13.12.2019 року по 30.05.2020 року становить 11 календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. При підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу необхідно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». При підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу необхідно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно з п. 7 Постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Така ж правова позиція, щодо нарахування компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки згідно п. 7 Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» міститься у Постанові ВС від 06.04.2020 року по справі № 209/3695/16-ц. Для того, щоб визначити середньоденну заробітну плату необхідно: (2384,58 грн. + 4723,11 грн. + 4723,11 грн. + 4723,11 грн. + 4723,11 грн. + 4723,11 грн.) : 169 к.д. = 153,84 грн. Відтак сума компенсації за невикористані 11 календарних днів щорічної відпустки становить: 153,84 грн. х 11 к.д. = 1692,24 гривень. Враховуючи вищевказане компенсація за невикористані 11 календарних днів щорічної відпустки становить 1692,24 грн., яка також підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] штрафні санкції в сумі, що становить 14169 грн. 00 коп., утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі і збори не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 265 КзпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у\~порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. не підлягають до задоволення виходячи з вищенаведеного. Судом установлено, що 19 травня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Фонрабе Євгеном Вікторовичем укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 5.1 договору за надання правової допомоги замовник або представник підзахисного зобов`язується виплатити адвокату гонорар в розмірі ________. Таким чином, укладаючи договір про надання правової допомоги сторонами не визначено розмір гонорару. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи,\~що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі\~№ 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови\~у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник [PERSON] - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги,\~тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». За положеннями\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються\~в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що [PERSON] дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали позовної заяви не містять. Ні позивачем ні його представником не надано суду акту приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від\~\~\~\~ 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви. В той же час, о [PERSON] є інвалідом II групи, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] . Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01 березня 2017 року та 6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року. Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові ВС від 11.09.2019 року по справі № 263/10081/16-ц суд дійшов висновку, що додаткове судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні у частині вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки відповідач звільнений від оплати судових витрат, а тому судовий збір, за розгляд даної справи, слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи вищевказане та той факт, що сторони звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. На підставі викладеного,

Outcome: partial