Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Бучанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, який в ході розгляду справи уточнила. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 20 вересня 2008 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на свою користь на утримання сина. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2011 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2011 року, про що було видано виконавчий лист, який вона пред`явила до виконання. Однак, з часу ухвалення рішення та на даний момент відповідач кошти на утримання дитини не надає, хоча має можливість, так як офіційно працевлаштований, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 105 768 грн.00 коп., яку вона і просить стягнути з відповідача в примусовому порядку на свою користь. Згідно із вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Київській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 31 січня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.33-34). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця реєстрації повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37). Крім того відповідач повідомлявся про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.36). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує частково та просить суд остаточно стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 105 768 грн. 00 коп., у відповідності до довідки про заборгованість, видану Бучанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.37). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного. Як встановлено судом, 20 вересня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 91, складений Виконкомом Бучанської міської ради Київської області (а.с.8). Від шлюбу сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2011 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2011 року (а.с.17). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] рішення суду не виконує взагалі, аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , не сплачує та станом на 01 липня 2019 року у нього виникла заборгованість в розмірі 105 768 грн. 00 коп., про що свідчить розрахунок по аліментам, складений Бучанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.12-13). Згідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, загальна сума неустойки по виконавчому листу № 2-2506/11, яка підлягає стягненню з відповідача по справі, складає 105 768 грн. 00 коп. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: approved