Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 669,87 доларів США, що еквівалентно 17416,62 грн. На обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що 04 листопада 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого вона позичила відповідачу 600 доларів США з умовою повернення зазначеної суми за вимогою, що підтверджується написаною ним власноручно розпискою від 04.11.2016 року. На її неодноразові пропозиції щодо повернення позики відповідачем залишено без відповіді та задоволення. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. В розписці не встановлений розмір процентів та термін їх сплати. В звязку з цим, в силу положень ч.1 ст. 1048 ЦК України їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ та виплачувати проценти щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позову, проти постановлення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач повторно не зявився в судове засідання, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 04 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, у відповідності до умов якого відповідач позичив в позивача 600 доларів США з умовою повернення зазначеної суми за вимогою, що підтверджується написаною ним власноручно розпискою від 04.11.2016 року. З пояснення позивача встановлено, що він звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак останній коштів не повернув. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики від 04.11.2016 року в сумі 669,87 доларів США, що еквівалентно 17416,62 грн., з яких: 600 доларів США - загальна сума боргу; 56,97 доларів США проценти за користування позикою в сумі 600 доларів США за період з 04.11.2016 року по 20.07.2017 року; 12,9 доларів США три проценти річних за користування позикою в сумі 600 доларів США за період з 04.11.2016 року по 20.07.2017 року.

Outcome: approved