Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду у березні 2019 року з позовом, який був нею уточнений, до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 28 квітня 2018 року між нею та [PERSON] було укладено угоду про надання позики, за якою [PERSON] отримав від неї в борг гроші у сумі 5000 доларів США. Відповідач зобов`язувався повернути борг до 01.01.2019. У визначений строк відповідач коштів не повернув. Звернення позивача до [PERSON] щодо повернення боргу позитивних результатів не дали. На даний час відповідач свої зобов`язання не виконав. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь борг за договором позики у розмірі 5000 доларів США та три відсотки річних 48,8 доларів США, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце слухання справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 26.06.2019 згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 квітня 2018 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, на підтвердження чого надав позивачу власноручно складену розписку, згідно якої кошти зобов`язувався повернути до 01.01.2019 (а.с.7) Відповідно до ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка, складена власноручно відповідачем [PERSON] , відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у іноземній валюті, суд вважає їх законними та обґрунтованими. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбаченезакономчи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц у своїй постанові від 16 січня 2019 року. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач у строк, що встановлений договором позики від 28.04.2018 року, борг не повернув, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача за договором позики від 28.04.2018 року суми боргу у розмірі 5000 доларів США та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, що в межах пред`явлених позовних вимог станом на 02.05.2019 року, що складає 48,8 доларів США (5000 дол. США х 3% : 365 х 119 днів), а тому позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 1315,60 грн понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved