Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO], та призначити [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO]. Заявлені вимоги мотивує ухиленням відповідачки від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Ухвалою суду від 25.03.2020 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.05.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Представник органу опіки та піклування Котик І.Л. підтримала висновок наданий органом опіки та піклування від 16.06.2020 про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та заперечувати проти позову. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що [PERSON] піклується про онуку [PERSON] дуже добре. У них склалися добрі та дружні стосунки, мама дитини тривалий час не піклується про [PERSON] , не допомагає матеріально її утримувати, не приймає ніякої участі у її вихованні. Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, правом подання відзиву на позов не скористалася. Надіслала на адресу суду заяву про визнання позову, прохала задовольнити позовні вимоги [PERSON] та позбавити її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Наслідки позбавлення батьківських прав розуміє. Розгляд справи прохала проводити без її участі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши обставини справи, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [INFO] в м. Комсомольськ народилася [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.04.2013, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та передано дитину бабусі - [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 24.06.2014, малолітній [PERSON] , 14.03.2011 надано статус «дитина позбавлена батьківського піклування» в зв`язку з тим, що мати дитини [PERSON] , відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а батько дитини [PERSON] згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області позбавлений батьківських прав. Згідно довідки про звільнення серії ДНП № 34538 [PERSON] 20.06.2016 звільнена з ОВЦ-79 по відбуттю строку покарання. Рішенням виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 29.03.2016, вирішено [PERSON] вважати такою, що втратила статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» в зв`язку з передачею її для подальшого виховання матері [PERSON] , яка повернулася з місць позбавлення волі. [PERSON] звільнено від здійснення повноважень опікуна над малолітньою [PERSON] . Згідно характеристики наданої ГО Товариство захисту прав дітей з інвалідністю «Ніжність», [PERSON] разом з онукою [PERSON] є членами організації «Ніжність» протягом трьох років. За цей час дитина відвідує гуртки для дітей з інвалідністю, які організовує товариство, бере активну участь у заходах. Дитина постійно відвідує гуртки з іпотерапії та арт-терапії, користується бібліотекою товариства. Під час занять та подорожей на екскурсії дитину завжди супроводжує бабуся [PERSON] . Стосунки між бабусею та [PERSON] дуже теплі та довірливі. [PERSON] активний учасник організації, користується повагою у інших батьків, є ініціатором заходів для дітей і ніколи не полишає онуки. Вона дуже відповідальна та доброзичлива. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 16.06.2020, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO], визнано не доцільним. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови ПВСУ № 3 від 30.03.2017 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Заслухана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що проживає з бабусею, яка про неї добре піклується та приділяє їй багато уваги. Маму бачила востаннє приблизно рік тому, відвідувати її вона не приходить, подарунки не дарує. Їй дуже подобається жити з бабусею [PERSON] , яка протягом багатьох років піклується про неї, допомагає їй у всьому. Про розгляд справи вона знає, розуміє яка справа розглядається, та які наслідки розгляду справи можуть бути. Підтримує позов бабусі [PERSON] і просить щоб маму, яка не бажає з нею спілкуватися позбавили батьківських прав. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2018 у справі «Савіни проти України» встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ). Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України,орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Аналізуючи поданий висновок, суд не погоджується з ним, оскільки він не відповідає інтересам дитини та зводиться до констатації факту неможливості встановити місце проживання батька дитини та з`ясувати його думку стосовно позбавлення батьківських прав. Таким чином, оглянувши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно мати малолітньої дитини - відповідач по справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.150 СК України. Крім того, суд визнає винною поведінку [PERSON] , визнає свідоме нехтування нею своїх обов`язків, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не приймає участі у підготовки до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Ухилення [PERSON] від виховання дитини суперечить її інтересам, перешкоджає її нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім`ї. Згідно ч. 4 ст.167 СК України, якщо дитини не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба, та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Позивач, зверненням до суду, виразила своє бажання щодо передання їй онуки та призначення її опікуном над нею. Відповідно до положень ч.1-3 ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Статтею 59 ЦК України визначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ч.1 3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на відсутність подання органу опіки та піклування про призначення [PERSON] опікуном малолітньої онуки [PERSON] , вимога [PERSON] про призначення її опікуном над малолітньою онукою задоволенню не підлягає.

Outcome: partial