Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що 19 листопада 2003 року помер [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. За життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочав процес приватизації земельних ділянок площами 4,5488 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:1084, та 0,8672 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:1261, але не встиг отримати правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла вона (позивач) та їх (позивача та спадкодавця) син [PERSON], який помер 20 травня 2007 року. Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті сина. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові земельні ділянки. [PERSON] просила суд визнати за нею у порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок площами 4,5488 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:1084, та 0,8672 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:1261, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на своє імя. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти позову [PERSON], просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд розглядає справу в відсутності сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочав процес приватизації земельних ділянок площами 4,5488 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:1084, та 0,8672 га, кадастровий номер 7423885000:02:001:1261, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, але не встиг отримати правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 116730, який виданий на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації № 43 від 31 січня 2004 року. 19 листопада 2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 26 червня 2017 року (а.с. 34; 35), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що станом на 19 листопада 2003 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що 4 листопада 2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на Павелко, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). У судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] був син [PERSON], що підтверджується копією актового запису про народження (а.с. 17а). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] в силу ст. 1261 ЦК України мають право на спадкування після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що на день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований разом [PERSON] та [PERSON] в с. Селище Носівського району Чернігівської області, провулок Стратілата, 12, що підтверджується довідкою виконкому Мринської сільської ради № 81 від 2 березня 2017 року (а.с. 10). Таким чином, [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] та успадкували в рівних частинах право на завершення приватизації вищезазначених земельних ділянок, але юридично цього не оформили. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 20 травня 2007 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував, шлюбних дітей не мав, на день смерті проживав та був зареєстрований один в [INFO] по 4-му провулку Тонконога, 6, що підтверджується довідками виконкому Мринської сільської ради № 533/0314 та № 534 від 15 травня 2017 року (а.с. 12; 13). З копії спадкової справи № 582/2007 до майна померлого [PERSON] (а.с. 29-31) вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із відповідною заявою. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. У судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2016 року державний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки у звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 116730 виготовлений у порушення вимог ст. 25 ЦК України, тобто виданий на імя [PERSON] після його смерті, що підтверджується відповідною постановою (а.с. 14). Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлим [PERSON] та [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок їх смерті. Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved