Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки її виплати та з урахуванням збільшених позовних вимог просила стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату з травня 2013 року по червень 2013 року в сумі 1807,72 грн., а також середній заробіток за період розрахунку з 18.06.2013 року в розмірі 166174,77 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала на посаді заступника директора - начальника виробничо-видавничого відділу ДП «Державна картографічна фабрика», яке на підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 09.01.2013 року №05 реорганізоване шляхом приєднання його до ДП «Центру державного земельного кадастру» та на його базі створено Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика». 23.10.2015 року вона була звільнена з посади на підставі ст.38 КЗпП України. На час її звільнення у ДП «Державна картографічна фабрика» існувала заборгованість по заробітній платі за період травня-червня 2013 року в сумі 1807,72 грн., яка не була виплачена. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача\~збільшені позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити з підстав, зазначених у позові. При цьому зауважила, що ДП «Державна картографічна фабрика» фактично було ліквідоване та позивачка на час припинення трудових відносин з ДП «Державна картографічна фабрика» мала заборгованість по заробітній платі. 17.06.2013 року позивачка була переведена з одного підприємства на інше, цей день є днем припинення трудового договору на підставі п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України, за період з 18.06.2013 року по день ухвалення рішення, як-то визначено п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13, слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Посилання представника відповідача на застосування строків позовної давності з огляду на положення ст.233 КЗпП України вважає безпідставними. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити, вказуючи на пропуск позивачем строку звернення до суду. При цьому звернула увагу, що відбулася реорганізація підприємства та [PERSON] лише 23.10.2015 року була звільнена з роботи, а тому позивачка невірно визначила період та кількість днів за які може нараховуватися середній заробіток, а також невірно розрахована середньоденна заробітна плата. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами трудового законодавства в частині виплати заробітної плати та наслідків затримки виплат при звільненні працівника. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала заступником директора з виробництва - начальником видавничого відділу ДП «Державна картографічна фабрика». На підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 09.01.2013 №05 року ДП «Державна картографічна фабрика» реорганізоване шляхом приєднання до ДП «Центру державного земельного кадастру» та створення на його базі структурного відокремленого підрозділу Вінницький виробничий підрозділ. Центр ДЗК є правонаступником всіх прав та обовязків ДП «Державна картографічна фабрика». 17.06.2013 року [PERSON] була переведена на посаду заступника директора з виробництва та маркетингу Виробничої філії «Державна картографічна фабрика» Центру державного земельного кадастру. В ході здійснення реорганізації було затверджено передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей, активів та зобовязань, який містив також заборгованість з оплати праці (наказ Держземагенства України від 14.10.2014 року №318). Як слідує з матеріалів справи, відповідач здійснював погашення заборгованості по заробітній платі за травень-червнень 2013 року, зокрема [PERSON] в серпні 2015 році була виплачена заборгованість по заробітній платі за цей період лише в розмірі 800,00 грн. 23.10.2015 року [PERSON] звільнилась з робота за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у звязку з невиконанням філією законодавства про працю (невиплата заробітної плати). Згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр державного земельного кадастру» від 23.12.2015 року №635 заборгованість відповідача перед позивачем [PERSON] становить 1807,72 грн. (а.с.13), що також підтверджується розрахунком заборгованості по заробітній платі станом на 12.04.2016 року (а.с.66). Дана сума заборгованості не виплачена ні в день звільнення позивача, ні на день ухвалення рішення. Представником відповідача доказів про її виплату суду не надано. Відповідно до ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено в день звільнення позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 1807,72 грн., не виплачена вона і на день ухвалення рішення, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З огляду на вказану норму позивач має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, так як відповідач має заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати і вона не виплачена в день звільнення. Щодо визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, то суд враховує, що позивач припинила трудові відносини 23.10.2015 року, а не 17.06.2013 року, як то визначає позивач. Суд зазначає, що ДП «Вінницька картографічна фабрика» було реорганізоване шляхом приєдання до ДП «Центру державного земельного кадастру», що підтверджується матеріалами справи, а не ліквідоване, як вважає позивач. ДП «Центр державного земельного кадастру» є правонаступником ДП «Вінницька картографічна фабрика». Відповідно до ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації ( злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступника. Відповідно до ч.4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише в разі скорочення чисельності або штату працівників. Як встановлено судом під час реорганізації ДП «Вінницька картографічна фабрика» трудовий договір з [PERSON] не був припинений, а в його межах особа переведена на іншу посаду, що підтверджується, зокрема записом в трудовій книжці позивача (п.15). Посилання представника позивача, що 17.06.2013 року [PERSON] була звільнена на підставі п.5 ч.1 ст.36 КзпП України та особа була переведена на інше підприємство є безпідставним, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та є власним тлумаченням позивачем норм законодавства. Наявність попередження особи про можливе звільнення від 25.04.2013 року №66 та відповідна пропозиція вакантної посади на яку погодилася позивач, подавши відповідну заяву від 14.06.2013 року, є підтвердженням продовження трудових відносин, а не звільненням особи. Таким чином період затримки виплати при звільненні слід відраховувати від дати звільнення працівника, якою є 23.10.2015 року. Щодо визначення середнього заробітку, то відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до п.2 цього Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 3 цього Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Позивач, звертаючись до суду та визначаючись із розміром середньої заробітної плати, керувався довідкою Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр державного земельного кадастру» від 05.08.2016 року вих.№254 про середню заробітну плату, відповідно до якої середньоденна зарплата визначенна виходячи з виплат за 2 календарні місяці, а саме за квітень та травень 2013 року, та становить 195,27 грн. (а.с.18). Разом з тим, суд не погоджується з даним та враховуючи, що позивач [PERSON] була звільнена 23.10.2015 року вважає обґрунтованою позицію представника відповідача, що при визначенні середньої заробітної плати,

Outcome: partial