Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON], [INFO], такими, що втратив право користування житловою площею квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. 22.10.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Після реєстрації шлюбі [PERSON] був зареєстрований у зазначеній квартирі. Рішенням суду від 03.03.2014 року шлюб між нею та відповідачем у справі розірвано, в 2006 році [PERSON] поїхав на заробітки до Російської Федерації та до теперішнього часу у спірній квартирі не мешкав, у звязку з чим вважає останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник третьої особи відділу реєстрації фізичних та юридичних осіб Дзержинського району м. Харкова в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON]), [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1998 року, реєстраційний № 1-98113454. Крім того, у даній квартирі зареєстрований [PERSON], який фактично у спірній квартирі не проживає з травня 2009 року. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт не проживання та відсутності [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується не отриманням відповідачем поштової кореспонденції за вказаною адресою, не сплатою витрат на комунальні послуги та утримання спірної квартири. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved