Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - державний виконавець ВДВС Савранського РУЮ Кравець О.В., про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення їх сплати, посилаючись на те, що рішенням Савранського районного суду Одеської області від 27.10.2000р. на її користь стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 1/4 його заробітку (доходу) на дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач протягом тривалого часу аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на 31.01.2013р. виникла заборгованість за аліментами в сумі 11612,70грн., яку позивачка, посилаючись на приписи ст.ст.187, 194 СК України, просить стягнути з відповідача з урахуванням пені (а.с.1-2). Протягом розгляду справи позивачка в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України зменшила розмір позовних вимог і просила суд стягнуть з відповідача лише заборгованість за аліментами станом на 31.01.2013р. в сумі 11612,70грн. (а.с.41). У судове засідання позивачка не з'явилася, зменшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.68). Відповідач у судове засідання також не з'явився, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на безпідставність нарахування державним виконавцем розміру заборгованості, оскільки правовими нормами ЦК України та главою 15 СК України (ст.ст.180-197) не передбачено стягнення заборгованості за аліментами в межах діючого судового рішення про стягнення аліментів, а тому в задоволенні позову просив відмовити (а.с.18-19, 34-35, 46-47), справу просив розглянути без його участі (а.с.69). Третя особа - державний виконавець відділу ДВС Савранського РУЮ Кравець О.В. в останнє судове засідання також не з'явився, надав суду розрахунок заборгованості за аліментами від 02.04.2013р. (а.с.23), згідно якого станом на 31.01.2013р. заборгованість за аліментами складає в сумі 11612,70грн., з яких 10647,20грн. - це заборгованість, яка обчислена державним виконавцем ВДВС Менського РУЮ Чернігівської області, розмір якої відповідачем оскаржувався в Менському районному суді Чернігівської області і Апеляційному суді Чернігівської області, але в задоволенні його скарги на розрахунок розміру заборгованості за аліментами йому було відмовлено, на підтвердження чого надав суду копії цих ухвал відповідно від 30.05.2012р. та 17.07.2012р. (а.с.42-43, 44-45). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін та третьої особи на підставі наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 27.10.2000р. по справі №2-281/2000 на користь позивачки з відповідача щомісячно, починаючи з 24.10.2000р., стягнуто аліменти в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 1/2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на дитину [PERSON], [INFO], по день її повноліття, про що позивачки відповідно до вимог ч.2 ст.368 ЦПК України 27.06.2001р. видано виконавчий лист (а.с.3, 21). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 02.04.2013р., обчисленого державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Савранського районного управління юстиції Одеської області [PERSON], заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за вказаним виконавчим листом станом на 31.01.2013р. встановлена в сумі 11612,70грн., яка складається з заборгованості в сумі 10647,20грн., обчисленої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції Чернігівської області станом на 01.12.2012р., та заборгованості за грудень 2012 року і січень 2013 року у загальній сумі 965,50грн., яка обчислена державним виконавцем ВДВС Савранського РУЮ [PERSON] (а.с.23). Розрахунок розміру заборгованості по аліментах, який був обчислений державним виконавцем відділу ДВС Менського РУЮ, [PERSON] було оскаржено, але ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 30.05.2012р. по справі №2512/1114/2012 у задоволенні його скарги було відмовлено (а.с.42-43), яка ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17.07.2012р. була залишена без змін (а.с.44-45) і в касаційному порядку боржником не оскаржена. Отже, розмір заборгованості по сплаті аліментів, визначений державним виконавцем ВДВС Менського РУЮ, в силу ч.3 ст.61 ЦПК не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом; державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, зокрема, до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за правилами ч.ч.2, 3, 4 цієї статті у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до ч.9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості із сплати аліментів лише у разі спору про її розмір за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Також ч.4 ст.195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Аналіз зазначених правових норм, які регулюють спірні правовідносини, дає підстави зробити висновок про те, що при стягненні аліментів за виконавчим листом саме державний виконавець визначає розмір заборгованості аліментів виходячи з розміру доходів отриманих боржником за певний період. Такий розрахунок є обов'язковим для його виконання сторонами виконавчого провадження, якщо вони його не оспорюють. На час розгляду справи розрахунок заборгованості за аліментами, який обчислений державним виконавцем Кравцем О.В. станом на 31.01.2013р., сторонами по справі у встановленому порядку не оспорювався, зокрема, відповідач не звернувся до суду з приводу спору щодо нарахування заборгованості за аліментами, не надав зустрічного позову з цього приводу, не оскаржив дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості тощо, а тому суд вважає що спір про розмір заборгованості за аліментами між сторонами відсутній, а відтак суд не вбачає правових підстав для повторного стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду. Наявність у державного виконавця на виконанні виконавчого листа про стягнення аліментів та обчисленого ним розрахунку є підставою для проведення примусового стягнення наявної заборгованості у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, - недопустиме. Законом встановлено лише один випадок, коли заборгованість за аліментами може бути стягнута за рішенням суду. Цей випадок врегульований ст.187 та ч.3 ст.194 СК України, якими передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються за заявою одного з батьків за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його доходів за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 12.12.2012р., прийнятій в аналогічній справі, вказав, що вимоги про стягнення заборгованості певної суми, яка є предметом виконавчого провадження не можуть ґрунтуватися на правилах ст.194 СК України, оскільки задоволення таких вимог (про стягнення заборгованості за аліментами, які вже стягуються за рішенням суду виконавчою службою за виконавчим листом) є по своєї суті повторним стягненням аліментів і така сума заборгованості має бути виплачена боржником в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, а заходи щодо стягнення заборгованості, яка утворилась, повинні застосовувати державні виконавці (справа №6-51466ск12). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а захист її порушенного права (в частині стягнення заборгованості по аліментам) можливий шляхом продовження державним виконавцем вчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання судового рішення у повному обсязі до моменту стягнення всіх визначених у межах цього виконавчого провадження грошових коштів. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed