Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Балаклеївської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 січня 2015 року померла її баба [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,54 га в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя баба склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Державним нотаріусом їй відмовлено в оформленні права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що в наданому нею витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,5391 га виданий на імя «Шолудько Надія Антонівна», тоді як в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено «Шелудько Надія Антонівна», а тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті баби. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надіслали до суду заяву, згідно якої просять справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі представника Балаклеївської сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: у тому числі визнання права. 14 січня 2015 року померла [PERSON], що пітверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №248039, яке видане 15 січня 2015 року виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-СР №276451, яке видане 21 липня 1979 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], а згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126,133, 135 Сімейного кодексу України батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], отже позивач є онукою померлої [PERSON] (а.с.5, 6). Як вбачається із заповіту посвідченого секретарем Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області 12 жовтня 2004 року, який на день смерті не змінений та не скасований, [PERSON] належну їй майно заповіла онуці [PERSON]М.(а.с.9 ). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що [PERSON] 27 вересня 1997 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «Вертипорох» (а.с. 22). Як вбачається з рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року, яке набрало законної сили 30 травня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачу відновлено дошлюбне прізвище «Шелудько» (а.с.19). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №169475 від 20 вересня 2004 року власником земельної ділянки площею 2,54 га, яка розташована в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області є [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Постановою приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу від 22 квітня 2016 року представнику [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,5391 га виданий на імя «Шолудько Надія Антонівна», тоді як в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено «Шелудько Надія Антонівна» (а.с.18). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядається встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає факти про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по- батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особа, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №169475 на підставі розпорядження Смілянської райдержадміністрації від 7 вересня 2004 року, а саме [PERSON] та особа, яка зазначена у паспорті громадянина України серії НЕ №252365 виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 19 вересня 2002 року [PERSON] є однією і тією ж особою. Оскільки іншим способом виправити допущені помилки в правовстановлюючому документі не є можливим, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення та встановлює факт належності правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, [PERSON] з одночасним визнанням права власності на неї за спадкоємцем, позивачем у даній справі [PERSON]. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved