Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що їй на праві власності належить 3/10 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровані відповідачі,\~однак понад\~15\~років за\~адресою реєстрації\~не проживають, у зв`язку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої вона просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.32). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи, згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.22,23,30,31), відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надали, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надходило. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі та ухвалення рішення згідно вимог чинного законодавства (а.с.24). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок [ADDRESS] , 3/10 частин яких, згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01.09.2008 року та реєстраційного посвідчення КП «Чугуївське МБТІ» від 01.11.2008 року, реєстровий № 3344, належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.4,5). У зазначеному будинку, згідно інформації відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області №0310-43/18 від 09.01.2020 року, № 0310-33/531 та № 0310-33/530 від 10.02.2020 року, а також даних будинкової книги, зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.9,14,15,35-39). Однак, згідно довідки від 17.01.2020 року вуличного комітету №4 Чугуївської міської ради Харківської області відповідачі [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] , понад 15 років, а саме з 2000 року, не мешкають (а.с.8). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідачів понад рік свідчить про те, що вони добровільно залишили спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачем доказів та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідачі відсутні в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. На підставі викладеного,

Outcome: approved