Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], [PERSON] про припинення правана частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. На обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з січня 1990 року. За позовом відповідача 20 липня 2012 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі у них народилося троє дітей: донька [PERSON] [INFO]; син [PERSON] [INFO]; донька Анна [INFO]. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 12 грудня 1996 року, згідно з розпорядженням від 12 грудня 1996 року за №14880 та зареєстрованим в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за реєстровим номером 13563, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №3744497 їй, відповідачу та дітям, третім особам по справі, в рівних частинах кожному належала квартира [ADDRESS] в м. Хмельницькому. По сімейних обставинах, зазначену квартиру в грудні 2003 року вони, згідно договору міни поміняли на квартиру №66 по вул. Кам»янецькій, 101 в м. Хмельницькому. Згідно договору міни від 30 грудня 2003 року, у власність [PERSON], [PERSON], та неповнолітніх [PERSON], [PERSON] у звязку з міною, в рівних частинах кожному переходить квартира №66 по вул. Кам»янецька, 101 в м. Хмельницькому, загальною площею 55,2 кв.м. З відповідачем в неї неприязні відносини їй доводилося звертатися до правоохоронних органів в звязку з неправомірною поведінкою відповідача. Вона одна несе всі витрати по утриманні квартири, відповідач не бере участі у сплаті комунальних платежів. Разом з тим, він постійно користується всіма видами комунальних послуг. Відповідач є приватним підприємцем, здає в оренду належну йому на праві особистої власності однокімнатну квартиру, а в їх будинку, за її рахунок пере та прасує білизну. Її сину [PERSON] на праві особистої власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначену квартиру в інтересах підприємницької діяльності використовував відповідач, здавав квартиру по найму. Стосунки в сімї склалися так, що син в грудні 2015 року змушений був подарувати квартиру батькові. Крім того, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі №66 по вул. Кам»янецькій, 101 відповідачу належить ? частина, яку неможливо виділити в натурі. Квартира є неподільною; спільне володіння і користування квартирою є неможливим, відповідач порушує її права, стосунки між ними вкрай напружені та неприязні. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Представник третіх осіб в судовому засіданні вказав, що вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав: статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї Право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. [PERSON] ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожному належить квартира №66 по вул. Кам»янецькій , 101, що у місті Хмельницькому. Згідно висновку експерта №456/017 від 24 березня 2017 року ринкова вартість квартири №66 по вул.Кам»янецькій 101 в м. Хмельницькому, станом на 23.03.2017 року складає 142347 гривень. Під час натурального огляду квартири було встановлено, що її планування відповідає новому технічному паспорту та не відповідає технічному паспорту та правовстановлюючим документам. Прибудова до квартири в якій розміщене приміщення №8 площею 11,2 кв.м., а також підвал площею 7,1 кв.м. побудовано самочинно; роботи по влаштуванню дверних прорізів на місці віконних проведені самочинно. Виходячи з даних публічної кадастрової карти, межі земельної ділянки під житловим будинком №101 не встановлені, що виключає здачу прибудови в експлуатацію. Відповідно до повідомлення №Р-17214-18 від 06.04.2018 року департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів на звернення [PERSON] стосовно узаконення самочинно побудованої прибудови до квартири №66 по вул. Кам»янецькій 101 розглянуто та повідомляють, що для вирішення питання їй необхідно надати в управління архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів через управління адміністративних послуг документи для розгляду на засіданні постійно діючої комісії з питань самочинного будівництва. По питанню виділення земельної ділянки їй необхідно звернутися в управління земельних ресурсів та земельної реформи. Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до статті 26 Закону України «Про містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Відповідно до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До суду не надано доказу тому, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Непорозуміння, що виникають між сторонами під час здійснення права спільної часткової власності на майно та проживання, самі по собі не є достатньою підставою для висновку про неможливість спільного користування майном. Крім того, суд враховує, що позивач та відповідач є власниками по ? частині спірної квартири, а тому ? частина у праві власності на нерухоме майно є значною часткою у цьому праві, а припинення права власності відповідача на значну частку в майні, що одночасно є позбавленням права власності на житлове приміщення, не може бути визнано таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки така шкода є очевидною. Також суд враховує, що позивач та відповідач здійснили добудову до спірної квартири, які не прийняті до експлуатації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed