Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що їй на праві приватної власності належить 1/9 частина квартири [ADDRESS]. У березні 2017 року їй стало відомо, що на це майно накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 26657238 від 19.12.2011 року ВДВС Чугуївського МРУЮ. Арешт було накладено у зв'язку із наявністю заборгованості за комунальні послуги в сумі 3423,79,94 грн. перед КП «Чугуївтепло», яка була погашена повністю. У зв'язку з наявністю арешту на квартиру вона не в змозі реалізувати своє право на розпорядження майном. Від позивача в судове засідання надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити та ухвалити рішення у її відсутності (а.с.27). Від представника КП «Чугуївтепло» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника підприємства, проти задоволення позову не заперечував (а.с.41). Від представника Чугуївського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області в судове засідання надійшла заява, згідно якої вона просила проводити розгляд справи у відсутності представника відділу та прийняти рішення по справі на розсуд суду (а.с.35). Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. На примусовому виконанні у відповідача знаходилося виконавче провадження по виконанню виконавчого документа № 2-1632 від 16.07.2010 року, виданого Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь комунального підприємства «Чугуївтепло» заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 3393,79 грн. (а.с.13). 19 грудня 2011 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ Харківської області накладено арешт на 1/9 частину квартири [ADDRESS], що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 17.10.2005 року, реєстровий № 1-2244, належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.20), та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 84528798 від 07.04.2017 року (а.с.8-9). 19 грудня 2011 року виконавчий документ повернуто стягувачу. На теперішній час у відділі відсутні всі наявні матеріали за вищевказаним виконавчим провадженням. Виконавче провадження № 26657238 та всі журнали вхідної та вихідної кореспонденції за 2011 рік були знищені шляхом спалення (а.с.10,13). Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за комунальні послуги перед КП «Чугуївтепло» погашена, що не заперечується самим відповідачем та підтверджується матеріалами справи (а.с.7,41). Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для обмеження у володінні, користуванні та розпорядженні майном [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Всупереч цьому, у зв'язку із наявністю не знятого відповідачем арешту, позивач залишається обмеженим у реалізації свого права власності в частині розпорядження належним йому майном. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: 1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. 3. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки в даному конкретному випадку відсутні обставини, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає за можливе застосувати положення ч. 5 цієї ж статті та зняти арешт. На підставі викладеного,

Outcome: approved