Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Конотопської міської ради Сумської області та прохає стягнути з відповідача 23 261 грн 00 коп інфляційних втрат та 3 % річних за користування належними їй грошовими коштами в розмірі 1 504 грн 00 коп за невиконання грошового зобов»язання по відшкодуванню майнової та моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року з відповідача на її користь стягнуто 43 216 грн 00 коп майнової та 10 000 грн 00 коп моральної шкоди. Конотопська міська рада Сумської області зазначене рішення Апеляційного суду Сумської області не виконала. При цьому згідно постанови Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року (справа № 6-113цс14) відшкодування заподіяної, зокрема, злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов»язанням. Тому на підставі ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3 % річних входить до складу грошового зобов»язання, у зв»язку з чим вони мають бути сплачені відповідачем. За період з грудня 2014 року до жовтня 2015 року інфляційні втрати становлять 23 261 грн 00 коп, виходячи з того, що відповідач не відшкодував їй 53 216 грн 00 коп, а індекс інфляції за вказаний період складає 143,712%. За період 3 грудня 2014 року до 11 листопада 2015 року за 344 дні 3 % річних становлять 1 504 грн 00 коп. Тому прохає стягнути з відповідача загальну суму 24 765 грн 00 коп. В судовому засідання позивач [PERSON] не з»явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі (а.с.105). Представник відповідача - Конотопської міської ради Сумської області за довіреністю [PERSON] (а.с. 99) позов не визнала та пояснила, що Конотопська міська рада не може виконати рішення Апеляційного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року з об»єктивних причин, так як не має відкритих рахунків у будь-якій фінансовій установі та не є розпорядником бюджетних коштів. В той же час дія ст. 625 ЦК України, на яку позивач посилається для обґрунтування своїх позовних вимог, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв»язку із завданням шкоди, а тому вимоги [PERSON] щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов»язання по відшкодуванню майнової та моральної шкоди є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню . Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. З Конотопської міської ради Сумської області на користь [PERSON] стягнуто 43 216 грн 00 коп майнової шкоди та 10 000 грн 00 коп моральної шкоди (а.с.3-8). Вказане рішення суду набрало законної сили та з метою його примусового виконання був виданий виконавчий лист, який позивачем в подальшому був пред»явлений до виконання (а.с.17-20) Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] станом на 28 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року залишається невиконаним. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] для обгрунтування своїх позовних вимог посилається на ст. 625 ЦК України та правову позицію щодо застосування зазначеної норми закону, висловлену Верховним Судом України у постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується позиції Верховним Судом України, про яку мова йде у постанові від 1 жовтня 2014 року (справа № 6-113цс14), то Верховний Суд України висловив свою позицію про те, що стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди (збитків) відносяться до грошових зобов»язань. Зі змісту позовної заяви та матеріалів цивільної справи вбачається, що між сторонами виник спір у зв»язку з тривалим невиконанням рішення суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно до ст. ст. 1167, 1173 ЦК України. В той же час правовідносини з приводу невиконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», який не передбачає можливості стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов»язання у разі невиконання рішення суду. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України розглядаючи справу № 6-2759цс15, вказавши у своїй постанові від 20 січня 2016 року, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв»язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов»язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд приходить висновку, що при розгляді справи за позовом [PERSON] слід врахувати позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка стосується безпосередньо питання виконання судового рішення, так як у постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, на яку посилається позивач, лише вирішувалося питання, чи відноситься завдані збитки до грошових зобов»язань чи ні та вказана постанова не стосується вирішення питання відшкодування понесених збитків у зв»язку із тяганиною у виконавчому провадженні.

Outcome: dismissed