Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів з відповідача в розмірі 12\~772 грн., в обґрунтування якого вказує, що 2013 року уклала з відповідачем по справі усний договір оренди належної їй земельної ділянки розміром 15.4 га, яка розташована на території Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області. За умовами укладеного договору відповідач зобовязувався здійснювати плату за користування належною позивачу земельною ділянкою та станом до 01.11.2014 року зобовязувався передати [PERSON] грошові кошти в розмірі 12\~400 грн., в підтвердження чого власноручно написав розписку про визнання свого боргового зобовязання. Однак, в порушення договірних зобов'язань та на неодноразові звернення позивача, відповідач у визначений договором строк борг позивачу не повернув, що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики з урахуванням 3% річних, та судових витрат. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю на підставах вказаних у позові, наполягає на їх задоволенні. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором оренди, що визнано відповідачем в якості боргового зобовязання, про що свідчить власноруч написана ним розписка в розмірі 12400 грн., 3% річних за весь час прострочення зобовязання в розмірі 372 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України надається право громадянам на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого у відповідності з вимогами ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 15.40 га, розташована на території Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЕ №951397. 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки в усній формі. За умовами угоди відповідач [PERSON] Р,В. зобовязувався сплатити [PERSON] грошові кошти за користування належною останній земельною ділянкою в розмірі 12400 грн.. Як вбачається з наданих документів вказані правовідносини сторонами було оформлено у вигляді боргової розписки, за якою [PERSON] визнав своє боргове зобовязання перед [PERSON] та зобовязувався восени 2014 року передати позивачеві грошові кошти в обумовленому сторонами розмірі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується\~\~повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж\~\~кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст. 1047 цього Кодексу, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 15.10.2013 року між позивачем та відповідачем досягнуто домовленостей щодо заміни одного виду правочину договору оренди земельної ділянки та укладено договір позики, згідно умов якого відповідач зобов'язувався повернути позику у строк восени 2014 року, про що останнім було складено боргову розписку. Відповідно до ст 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила цієї статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. В порядку ч.1 1049 вказаного Кодексу, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу у визначений борговим документом строк не повернув. Таким чином, на день звернення позивача до суду загальна сума боргу відповідача за договором позики складає 12400 гривень, та відповідачем не надано доказів виконання даного договірного зобов'язання. Ст.625 ЦК України передбачено можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти, передбачені вказаною нормою, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором позики, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь позивача заборгованості в сумі 12400 гривень, 3% річних від простроченої суми в розмірі 372 грн.\~\~ З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 588 грн. 35 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved