Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Луцького національного технічного університету про визнання незаконним та скасування наказу. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що наказом ректора Луцького НТУ [PERSON] «Про накладення дисциплінарного стягнення на проректора з НПР [PERSON]В.» №1-07-33 від12.01.2016 року, їй [PERSON], проректору з наукової-педагогічної роботи оголошено догану за невиконання розпоряджень ректора університету щодо надання письмових пояснень. Однак, будь-яких порушень трудової дисципліни з її боку не було допущено, а оголошення догани не має законного підґрунтя. Вказаний наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Як вбачається з оскаржуваного наказу, рішення про накладення дисциплінарного стягнення було прийнято у звязку з нібито невиконанням розпоряджень ректора щодо надання на його вимогу письмових пояснень, чим було порушено ч.3 п.3 ст.34 Закону України «Про вищу освіту» та п. 4.4 статуту Луцького НТУ та є порушенням правил внутрішнього розпорядку Луцького НТУ. Такі нібито порушення були зафіксовані актами від 22.12.2015 року та 23.12.2015 року. Підставами винесення наказу стало ненадання на вимогу ректора [PERSON] письмових пояснень з приводу нібито порушення п. 3.1. Положення про спеціалізовану вчену раду та нібито неналежна організація виховної роботи як проректора з НПР. Відразу після закінчення ректорату вона підготувала доповідну записку (письмові пояснення) та хотіла надати її ректору [PERSON] Проте надати їх ректору не змогла, оскільки у неї різко погіршилось самопочуття у звязку з чим була змушена звернутись до лікаря. На лікуванні перебувала з 22.12.2015 року до12.01.2016 року. Після виходу на роботу, в усній розмові ректор [PERSON]Г1. повідомив, що їй було оголошено догану, однак в порушення вимог ч.4 ст. 149 КЗпП України з наказом її ознайомлено не було. Копію наказу було надано лише 13.02.2016 року на запит адвоката. Про існування актів від 22.12.2015 року та 23.12.2015 року також не було відомо, оскільки, як уже зазначала, з 22.12.2015 року до 03.01.2016 року перебувала на лікуванні. Таким чином, не надала письмові пояснення 22.12.2015 року з поважних причин. Разом з тим, свій обовязок щодо їх подачі виконала відразу як вийшла на роботу, після лікарняного та вихідних про що свідчить відмітка на доповідній записці. Окремо зазначає, що вона фактично не повинна була надавати письмові пояснення щодо несвоєчасності створення ради з виховної роботи. 02.07.2014 року між нею та Луцьким НТУ було укладено контракт згідно якого її було призначено на посаду першого проректора Луцького НТУ на строк з 02.07.2014 року по 01.07.2021 року. З 01.09.2015 року ректор [PERSON] повідомляв про те, що планує перевести її на посаду проректора з науково-педагогічної роботи. Оскільки посадові обовязки у проректора з НПР відрізняються від посадових обовязків першого проректора, які визначені у контракті від 02.07.2014 року, тому переведення на посаду проректора з НПР, згідно з ст. 32 КЗпП України, повинно супроводжуватись згодою працівника та внесенням змін до контракту. 05.11.2015року та 13.11.2015 року у звязку з переведенням її було запропоновано підписати додаткову угоду №2 від 02.09.2015року. Проте, не погодившись з її умовами, вона відмовилась її підписувати виклавши свої заперечення на другій сторінці цієї угоди. Додаткову угоду №2 до контракту від 02.07.2014 року вона підписала лише після виходу на роботу 12.01.2016 року. Таким чином, її у відповідності до ст. 32 КЗпП було переведено на посаду проректора з НПР лише з 12.01.2016 року. Отже, в порушення ст. ст. 30, 31 КЗпП України ректор [PERSON], до моменту підписання нею додаткової угоди до контракту, фактично вимагав від неї виконання роботи, яка не була передбачена контрактом, а тому його вимога щодо подання письмових пояснень та звіту за пророблену роботу на посаді проректора з НПР була незаконною. Не зважаючи на те, що вона ще не повинна була виконувати обовязки проректора з НПР, вона таки виконувала усні вказівки ректора. Нею було розроблено наказ про склад ради з виховної роботи, який подала до юридичного відділу. Також про проведену роботу підготувала звіт та подала його ректору [PERSON], про що свідчить відповідна відмітка. Але ректор не взяв її звіти та пояснення до уваги та зробив вигляд ніби таких звітів не було подано взагалі. Дані обставини свідчать про неприязне та упереджене ставлення ректора [PERSON] до неї та його бажання у будь-який спосіб притягнути її до дисциплінарної відповідальності. В порушення вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України ректор [PERSON], як роботодавець, перед накладенням дисциплінарного стягнення, не зажадав письмових пояснень з приводу ненадання попередніх письмових пояснень на виконання його усного розпорядження від 22.12.2015 року та 23.12.2015 року. Варто зазначити, що якби таку можливість було забезпечено, то вона б пояснила ректору, поважність причин не виконання у встановлений строк його розпорядження. З наведеного вбачається, що наказ ректора Луцького НТУ [PERSON] «Про накладення дисциплінарного стягнення на проректора з НПР [PERSON]В.» №1- 07-33 від 12.01.2016 року є незаконним, а тому підлягає до скасування. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ректора Луцького НТУ [PERSON] «Про накладення дисциплінарного стягнення на проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON]В.» №1-07-33 від 12.01.2016 року та стягнути судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві (а.с. 2-4). Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с. 43-46). Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, свідка, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено обставини і визначених відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Судом при розгляді справи встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем на підставі контракту (а.с. 15-18). Згідно умов контракту, [PERSON] призначена на посаду першого проректора на термін з 02.07.2014 року по 01.07.2021 року. Наказом ректора Луцького національного технічного університету від 12 січня 2016 року № 1-07033 «Про накладення дисциплінарного стягнення на проректора з НПР [PERSON]В.» (а.с. 7). [PERSON], проректору з науково-педагогічної роботи оголошено догану за невиконання розпоряджень ректора університету щодо надання письмових пояснень з вищезазначених питань. В обґрунтування оскаржуваного наказу і підставою для оголошення догани [PERSON] послужило те, що 15 грудня 2015 року Міністерством освіти і науки України видано наказ №1292 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 15 грудня 2015 року». 22 грудня 2015 року на засіданні ректорату Луцького НТУ у складі 26 присутніх членів ректорату, ректором [PERSON] було зачитано зміст вищезазначеного наказу Міністерства освіти і науки України від 15.12.2015 року за №1292. [PERSON] зазначив, що згідно даного наказу висловлено зауваження за порушення вимог п.3.1 Положення про спеціалізовану вчену раду щодо наукового рівня дисертації голові спеціалізованої вченої ради [PERSON], доктору економічних наук, професору щодо дисертації здобувача наукового ступеню кандидата економічних наук [PERSON] Крім того, Ректором Луцького НТУ, було озвучено, що 22.12.2015 року йому надано на підпис наказ «Про склад ради з виховної роботи Луцького НТУ». Зауважив, що [PERSON] виконує обовязки проректора з НПР з 01.09.2015 року та здійснює керівництво визначеними напрямами діяльності, в т.ч. організація виховної роботи. Зазначив, що з дати призначення на посаду до дати підготовки наказу про створення ради з виховної роботи минуло понад 3 місяці. Ректором [PERSON] в присутності членів ректорату, було дано усне розпорядження [PERSON] щодо надання нею письмових пояснень з приводу виявлених недоліків у науковій праці [PERSON] та щодо несвоєчасності створення ради з виховної роботи. Доручив письмові пояснення надати протягом двох годин після закінчення засідання ректорату Луцького НТУ. Відповідно до протоколу №7 від 22.12.2015 року засідання ректорату завершилось о 12 год. 30 хв. Станом на 17.00 годин письмових пояснень з порушених питань надано не було. Повторне усне розпорядження ректора про надання письмових пояснень [PERSON] до кінця робочого дня 22.12.2015 р. також виконано не було. Невиконання [PERSON] розпоряджень ректора призвело до порушення нею норм, передбачених частиною 3 пункту 3 статті 34 Закону України «Про вищу освіту» та пункту 4.4 Статуту Луцького НТУ та є порушенням Правил внутрішнього розпорядку Луцького НТУ, затвердженого Конференцією трудового колективу Луцького національного технічного університету 30.08.2008року. Відповідно до п.3.1 Положення про спеціалізовану вчену раду затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України 14.09.2011 року № 1059, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1170/19908, Рада приймає дисертацію для попереднього розгляду за наявності документів, визначених у переліку (додаток 2), і доручає комісії (не менше трьох осіб) з членів ради (фахівцям за профілем дисертації) подати висновок про науковий рівень дисертації, відповідність її профілю ради, про кількість і обсяг публікацій та про повноту опублікованих матеріалів дисертації, а також пропозиції щодо призначення офіційних опонентів, у тому числі іноземних фахівців з відповідної спеціальності, і на випадок разового захисту щодо поповнення ради науковцями відповідного профілю та щодо розсилання автореферату дисертації. Рада приймає до розгляду докторську дисертацію не раніше ніж через два місяці, а кандидатську - не раніше ніж через місяць з дня розсилання виготовлювачами обов'язкових примірників видань, в яких опубліковано праці здобувача, що відображають основні результати дисертації. Аналіз даного п.3.1 Положення про спеціалізовану вчену раду вказує на те, що дана норма права складається з двох частин. Дослідивши наказ Міністерством освіти і науки України №1292 від 15.12.2015 року «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 15 грудня 2015 року»(а.с. 10-14). Судом достовірно встановлено, що в даному наказі взагалі не конкретизовано, в чому саме полягає зауваження Міністерства освіти і науки України безпосередньо [PERSON] щодо дисертації здобувача наукового ступеня кандидата економічних наук [PERSON] Як вбачається із змісту самого вищевказаного наказу, в ньому вказано порушення п. 3.1 а саме щодо наукового рівня дисертації [PERSON] Однак взагалі нічого не конкретизовано, так як згідно вимог п.3.1 повинен складатися висновок комісії спеціалізованої вченої ради про дисертаційну роботу, в якому вказуються всі дані щодо дисертації. Однак в наказі зауваження висловлено в загальному і без конкретизації, що унеможливлює встановити в чому безпосередньо полягає науковий рівень дисертації. Так як у висновку, який складається заповнюється 8 розділів, а потім вже ухвалюється і сам висновок. Оскільки зауваження носить не конкретизований а загальний характер, то воно суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо індивідуалізації відповідальності та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Окрім того у відповідності до відгуку на дисертаційну роботу (а.с. 53 - 59), у розділі 6 «Загальний висновок» чітко вказано, що дисертаційна робота [PERSON] «Формування та реалізація регіональних програм підтримки малого підприємництва» є самостійним і завершеним науковим дослідженням. Дане твердження відповідає всім основним критеріям висновку, на які вказано п. 3.1 наказу Міністерством освіти і науки України №1292 від 15.12.2015 року «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань від 15 грудня 2015 року». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом при розгляді справи встановлено і цього взагалі не заперечувалося сторонами, що 22 грудня 2015 року на засіданні ректорату Луцького НТУ у складі 26 присутніх членів ректорату. Ректором [PERSON] було зачитано зміст, як достовірно вже встановлено судом неконкретизованого зауваження на адресу [PERSON], вищезазначеного наказу Міністерства освіти і науки України від 15.12.2015 року за №1292. [PERSON] зазначив, що згідно даного наказу висловлено зауваження за порушення вимог п.3.1 Положення про спеціалізовану вчену раду щодо наукового рівня дисертації голові спеціалізованої вченої ради [PERSON], доктору економічних наук, професору щодо дисертації здобувача наукового ступеню кандидата економічних наук [PERSON] При цьому взагалі не було вказано та наголошено, в чому саме полягає порушення в частині висновку. Також судом встановлено і цього не заперечується стороною позивача, що ректором [PERSON] було дано усну вказівку [PERSON] написати письмові пояснення протягом двох годин після закінчення засідання ректорату Луцького НТУ. Судом достовірно встановлено, що 22.12.2015 року після засідання ректорату, [PERSON] у звязку з погіршенням стану здоровя, звернулася за медичною допомогою до ТМО, що підтверджується листком непрацездатності (а.с 60), при цьому із-за обєктивних причин не змогла надати письмові пояснення на вимогу ректора [PERSON] Також судом достовірно встановлено і це підтверджено стороною відповідача, що позивач [PERSON] взагалі не відмовлялася надати письмові пояснення на вимогу ректора [PERSON] Оскільки за приписами КЗпП України особу можна притягнути до дисциплінарної відповідальності за відмову надати письмові пояснення. При цьому не можна притягнути особу до дисциплінарної відповідальності за несвоєчасне надання письмових пояснень. Також судом достовірно встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами справи, що позивач [PERSON] надала відповідні письмові пояснення (а.с. 24, 49-52) на вимогу ректора [PERSON] Також судом встановлено і це підтверджено стороною позивача, що в порушення вимог ст.. 149 КЗпП України відповідачем взагалі не вчинялися всі дії у сукупності, а відразу було видано оскаржуваний наказ. Також при притягненні [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення посадовими особами відповідача були грубо порушені вимоги п. 48 та п. 51 правил внутрішнього розпорядку Луцького національного технічного університету (а.с. 62-70). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності відбулося без будь-яких на те правових підстав. Оскільки несвоєчасне надання письмових пояснень на вимогу ректора [PERSON] не є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарного стягнення. Так як притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності і накласти на неї дисциплінарне можна було лише за відмову у наданні письмових пояснень. При протиправному притягненні [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, стороною відповідача також було грубо порушено вимоги КЗпП щодо самої процедури для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. При цьому судом не приймаються до уваги акти відповідача (а.с. 8, 9) як на підставу для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення. Так як дані акти не містять інформації ким вони безпосередньо складені, при цьому наявність у них підписів осіб не свідчать, що це саме безпосередньо вони склали ці акти. Також даними актами не підтверджується відмова [PERSON] надати письмові пояснення на вимогу ректора [PERSON] Також судом не приймається до уваги твердження сторони відповідача про те, що абсолютно необґрунтованим та неправдивим є твердження позивача про те, що надати письмові пояснення саме 22.12.2015 року вона не змогла тому, що в цей день перебувала на лікуванні. Так як безпосередньо стороною позивача суду доведено доказами у відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України перебування саме 22.12.2015 року на лікарняному. Окрім того представником відповідача визнано поважною причиною перебування на лікарняному [PERSON] щодо саме ненадання письмових пояснень. Також судом не приймається до уваги твердження сторони відповідача на те, що [PERSON] з 10.00 годин до 12.30 годин 22.12.2015 року була присутня на засіданні ректорату, про що свідчить її особистий підпис в списку членів ректорату, присутніх на його засіданні 22.12.2015 року. Оскільки даний факт знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду справи по суті та визнаний стороною позивача, а тому у відповідності до вимог ст.. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. При цьому стороною відповідача у відповідності до положень ст. 57 ЦПК України суду не надано жодного доказу на спростування того факту, що саме 22.12.2015 року у другій половині робочого дня [PERSON] дійсно перебувала в медичній установі та їй було відкрито листок непрацездатності (а.с. 60) у звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Також судом не приймаються до уваги заперечення сторони відповідача в частині, що взагалі не мають жодного відношення до предмета спору, так як вони не спростовують безпідставність притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності і порушення процедури щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Всі інші факти, які викладені у письмових запереченнях і не стосуються предмета спору вказують на відносини сторін по справі у рамках трудових відносин. Щодо вимоги про стягнення судових витрат, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом були понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі сплачено 551,20 гривень, що підтверджується квитанцією № [NUMBER] від 21 березня 2016 року. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved