Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ямпільська міська рада Вінницької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, в якій просила: усунути перешкоди в користуванні нею будинком та господарськими будівлями по [ADDRESS], а саме - визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком та надвірними будівлями по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.1997 року серії ААМ №787326 виданого завідуючою Ямпільською державною нотаріальною конторою, в тім, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є вона, його дружина. Спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані по [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] виїхала та не проживає в будинку протягом останніх 16 років, а відповідачка [PERSON] не проживає протягом 5 років. Відповідачі забравши речі, які вважали за потрібне, виїхали з місця реєстрації і до цього часу не проживають, їхні речі відсутні. Приймати участь в оплаті комунальних витрат у добровільному порядку відмовляються, як і відмовляються добровільно знятися з реєстрації місця проживання, що у свою чергу позбавляє її можливості отримувати відповідно до чинного законодавства пільги та субсидію і зобов'язує сплачувати величезні кошти за житлово-комунальні послуги, які обраховуються виходячи із кількості зареєстрованих осіб. Реєстрація відповідачів в її житловому будинку, яким вона володіє на праві приватної власності, порушує її права, як власника житла, так як у неї виникає матеріальна необхідність на даний час її продати, а тому, вона не може реалізувати своє право розпорядитися своєю власністю. Оскільки її право на належне їй житло порушене, відновлення цього права можливе шляхом усунення перешкод у користуванні відповідачами будинком, а саме - шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№8034 від 19.11.2018, в якій просить суд справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності із ст.128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS]. Про причини неявки суд не повідомила, заперечень суду не подала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності із ст.128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS]. Про причини неявки суд не повідомила, заперечень суду не подала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Ямпільської міської ради Вінницької області у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності із ст.128 ЦПК України судовою повісткою із рекомендованим повідомленням. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заяви позивача про розгляд справи без її участі. Інші процесуальні дії у справі: залишення позовної заяви без руху; відкриття провадження у справі, про що постановлено ухвали окремими документами. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі, встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS] (копія паспорта громадянина України (а.с.5)). Із свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААМ №787326 виданого 31 серпня 1998 року (а.с.7) судом встановлено, що спадкоємицею житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS], який належав померлому [PERSON], є його дружина - [PERSON], тобто позивачка. Із витягу з домової книги (а.с.8-9) судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у житловому будинку по [ADDRESS]. Із акту обстеження житлово-побутових умов позивачки (а.с.10) судом встановлено, що до складу зареєстрованих у будинку осіб входять: донька [PERSON] та внучка [PERSON], тобто відповідачі по справі. На даний час останні за даною адресою не проживають. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє будинком, і дійсно в належному їй будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідачі є донькою та внучкою позивачки [PERSON], є зареєстрованими у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS]. Проте, відповідачі не проживають у вказаному будинку протягом 16 років та 5 років відповідно, не ведуть спільне господарство. Тому, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї позивачки. Тобто, відповідачі не є членами сім'ї позивачки, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, та на даний час вони не мають законних підстав для користування нерухомим майном позивача і будь-яких угод щодо користування відповідачами житлом позивача між сторонами спору не укладалось. У зв'язку із вищевикладеними обставинами, [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди позивачці [PERSON] у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №N1A3O38541 від 03.10.2018 року, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідачів у сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved