Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини квартири в [ADDRESS]. Право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири підтверджується свідоцтвом про право власності від 10 квітня 2003 року, яке зареєстроване в КП «Чугуївське МБТІ». В квартирі [ADDRESS] прописаний (зареєстрований) [PERSON], але фактично з 14.01.2011 року, тобто з моменту реєстрації, не проживає за вищевказаною адресою, що підтверджується довідками КЖРЕП м. Чугуєва від 10.09.2015 року №551 року та свідками: [PERSON] та [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS], та які в судовому засіданні можуть підтвердити факт непроживання відповідача з 2011 року по теперішній час у вищезазначеній квартирі. Позивач також зазначає, що протягом періоду з 2011 року та по теперішній час вона сама проводить оплату комунальних платежів, які залежать від кількості зареєстрованих осіб, так як комунальні служби за свої послуги нараховують для сплати суми у відповідності не до кількості фактично проживаючих, а до кількості фактично зареєстрованих осіб у домі. У добровільному порядку відповідач - [PERSON] виписуватися не збирається, на вимоги [PERSON] про зняття з реєстрації не реагує. У зв'язку з тим, що [PERSON] зареєстрований в квартирі позивача, остання не має можливості оформити субсидію по оплаті комунальних платежів та зареєструвати інших осіб, оскільки для реєстрації необхідна згода всіх зареєстрованих осіб (ст. 161 ЖК УРСР). Також позивач у своєму позові вказує, що у зв'язку з тим, що відповідач взяв кредит та указав місце свого мешкання квартиру [PERSON], на її адресу постійно надсилають кореспонденцію з банку з вимогами щодо негайного погашення заборгованості. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку, [PERSON] і звернулася з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 29.10.2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучений [PERSON] (а.с.26). Згідно копії Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 22.12.2009 року, прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», про що також свідчить копія паспорту серії [NUMBER], виданого Чугуївським РВ ГУМВС України в Харківській області 16.12.2009 року (а.с.37,39). Від позивача та третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі, [PERSON] ([PERSON]) проти задоволення позову не заперечує, начальник Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області Кондрашин В.І. просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України (а.с.33,41-42). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не доповідав, заяви про розгляд справи у його відсутність не надавав. За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого 10.04.2003 року відділом житлово-комунального господарства, будівництва та комунальної власності виконавчого комітету Чугуївської міської ради, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] - 1/2 частка та [PERSON] - 1/2 частка (а.с.12). Згідно Довідки КЖРЕП м. Чугуєва №1144 від 08.09.2015 року, виданої [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], за даною адресою позивач проживає разом із сином [PERSON], 1992 року народження та братом чоловіка [PERSON], 1987 року народження (а.с.13). Згідно Довідки КЖРЕП м. Чугуєва №551від 10.09.2015 року, виданої [PERSON], за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає з моменту реєстрації 14.01.2011 року [PERSON] (а.с.14). Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], підтверджується Довідкою, наданою Чугуївським РВ ГУ ДМС України в Харківській області від 01.10.2015 року №48/3641 (а.с.18). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved