Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON], третя особа зі сторони відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ЄДРПОУ [NUMBER], про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], на земельну ділянку [ADDRESS] та право на отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 100 000 гривень гарантованої суми відшкодування за вкладом [PERSON], розміщеним у ПАТ АБ «Порто-Франко», пославшись в обґрунтування клопотання на те, що нею, як спадкоємицею за законом першої черги, 12.06.2014 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвої О.О. подана заява про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері на підставі якої нотаріусом була заведена спадкова справі №11/2014. Враховуючі, що на день смерті спадкодавця разом з нею був зареєстрований ще один спадкоємець за законом першої черги - син померлої, [PERSON], нотаріусом, незважаючи на те, що вказаний спадкоємець із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався, їй 05.12.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом лише на ? частину грошових коштів, що знаходяться на рахунках в ПАТ АБ «Порто-Франко», де було зазначено, що спадкоємцем іншої частини грошових коштів є [PERSON] З підстав того, що нотаріусом в свідоцтві про право на спадщину було зазначено два спадкоємця, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб їй було виплачено тільки половину гарантованої суми - 100 000 гривень. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], їй було відмов-лено у зв'язку з тим, що спадкодавцем, після набуття права власності на земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 14.11.1995 року, не було отримано правовстановлюючий документ та не зареєстровано право власності на неї. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15.02.2016 року встановлено факт неприйняття спадкоємцем за законом першої черги [PERSON] спадщини після померлої [INFO] [PERSON] та визнано за [PERSON] право на отримання усього спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] У зв'язку з тим, що в нотаріальному порядку вона не може оформити свої спадкові права на спадщину, тому звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю, [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити по підставам, викладеним у позові. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки до суду не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України - через оголошення в газеті «Одеські вісті» № 50 від 30.06.2016 року /а.с.118-121об./. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причину неявки до суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с.116,117/. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що [INFO] померла [PERSON] у віці 71 років, актовий запис за №5892, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції /а.с.5/. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом установлено, що на день смерті [PERSON] їй, за договором купівлі-продажу від 14.11.1995 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Комінтер-нівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №4999, належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0.1 га, розташована по [ADDRESS], право власності продавця на яку підтверджувалося державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі запи- - 2 - сів державних актів на право приватної власності на землю Фонтанської сільської ради за №480 від 17.10.1995 року /а.с.4,55/. За даними ПАТ АБ «Порто-Франко» [PERSON] була клієнтом банка та на її ім'я відкрити: депозитний рахунок [NUMBER] в доларах, залишок коштів на якому станом на 24.06.2014 року дорівнює 40 000 (сорок тисяч) доларів США 00 центів; поточний рахунок [NUMBER] в доларах США, залишок коштів на якому станом на 24.06.2014 року дорівнює 551,36 (п'ятсот п'ятдесят один) долар США 36 центів /а.с.29об/. Отже, на день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,1 га, та банківський вклад, розміщений в ПАТ АБ «Порто-Франко». Відповідно до ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від час прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії матеріалів спадкової справи №11/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON], відкритої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. за заявою спадкоємця [PERSON] від 12.06.2014 року, убачається, що позивачка в установлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Іншій спадкоємець першої черги - син померлої [PERSON], до нотаріуса із заявами про прийняття або відмову від спадщини не звертався. 05.12.2014 року приватним нотаріусом спадкоємиці [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна, яке складається з права на грошові вклади з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться в ПАТ АБ «Порто-Франко» з підстав того, що в довідці з місця проживання та склад сім'ї спадкодавця вказано, що на день смерті в квартирі зареєстрований син померлої [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку спадкоємиці нотаріусом було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючого документа та реєстрації за померлої права власності на цю земельну ділянку /а.с.22-41/. Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 05.06.2015 року, справа №523/3375/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідача [PERSON] визнано втративши право на користування квартирою [ADDRESS]. Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15.02.2016 року, справа №523/159000/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту не прийняття спадщини та визнання права на спадщину, визнано [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] та визнано, що [PERSON] має право на успадкування усього майна, що належало спадкодавцю [PERSON]/а.с.98-100/. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господ-дарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За наведених обставин єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON], яка набула право на отримання у спадщину усього спадкового майна. Відповідно до п. «г» ст.81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пленумом Верховного Суду України в п.10 постанови №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загаль-ними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права пра-вовстановлюючим документом, яким не обов'язково є державний акт на право приватної власності на землю. Земельним кодексом 1991 року, що діяв на час укладання угоди спадкодавцем купівлі-продажу земельної ділянки, визначалася, що право власності на земельну ділянку набувалося за договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріально, який був підставою для видачі державного акта на право приватної власності на землю. Законність набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, підтверджується також рішенням виконкому Фонтанської сільської Ради народних депутатів №58 від 23.07.1997 року про надання їй дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], та видачею Комінтер-нівською районною державною адміністрацією Одеської області [PERSON] будівельного паспорту на забудову земельної ділянки [ADDRESS] від 17.10.1997 року №239 /а.с.61-66/. Таким чином, спадкодавець [PERSON] в установленому законом порядку набула право приватної власності на земельну ділянку за договором купівлі-продажу у особи, якої ця земельна ділянка належала на - 3 - підставі державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до ч.2 ст.1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. З відповіді ПАТ АБ «Порто-Франко» убачається, що вкладником [PERSON] будь якого розпорядження відносно банківського вкладу на випадок своєї смерті не залишено. Постановою Правління Національного банку України від 26.09.2014 року № 610 ПАТ АБ «Порто-Франко» було віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 26.09.2014 року № 103 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ АБ «Порто-Франко». Згідно прийнятої Правлінням Національного банку України постанови від 30.01.2015 року № 67 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ АБ «Порто-Франко», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №19 від 30.01.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ АБ «Порто-Франко». Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Оскільки розмір вкладу спадкодавця [PERSON] при перерахунку у національну валюту за офіцій-ним курсом на день введення тимчасової адміністрації перевищує 200 000 грн., сума відшкодування за вкладом має становити 200 000 гривень. Частиною 1 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що право на отримання гарантованої суми мають спадкоємці вкладника. 09.02.2015 року [PERSON] звернулася до Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, до якої також було долучено свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.12.2014 року /а.с.108/. Згідно заяви на видачу готівки від 30.04.2015 року [PERSON] отримала відшкодування за вкладом в ПАТ АБ «Порто-Франко» в сумі 100 000 грн./а.с.110/, яка становить ? частку суми яка підлягає виплаті спадкоємцям. Враховуючи, що спадкоємець [PERSON] втратив право на отримання спадщини після смерті [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки про визнання за нею права на отримання другої половини гарантованої суми. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 зазначив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.16,1216,1217,1218,1220,1223,1225,1228,1261,1268,1269,1270,1296 ЦК України, ст.81 ЗК України, ст.ст.26, 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і

Outcome: approved