Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 13 червня 2016 року помер її чоловік [PERSON], а вона [PERSON] є його єдиним спадкоємцем. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з будинковолодіння №8 та надвірних споруд по вул. Туполєва в м. Сміла Черкаської області. Державним нотаріусом їй відмовлено в оформленні права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок, а право власності на нього не зареєстровано належним чином, тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на будинковолодіння та надвірні будівлі в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Позивач та її представник під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі, уточнивши їх, просили визначити частки в праві спільної сумісної власності на будинковолодіння №8 та надвірних споруд по вул. Туполєва в м. Сміла [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожного та визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину будинку та надвірних споруд, як частку у спільній сумісній власності подружжя та на 1/2 частину будинку та надвірних споруд в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В подальшому позивач та її представник в судове засідання не зявилися, позивач надала до суду заяву в якій справу просить розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та надала до суду заяву, згідно якої уточнила позовні вимоги, зменшивши їх в частині визнання за нею права власності на будинок №8 та надвірних споруд, сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В», літньої кухні під літерою «Г», погріба під будівлею під літерою «Ж», убиральні під літерою «Е», огорожі під №№ 1,2, водопроводу під №3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON] Представник Смілянської міської ради в ході розгляду справи не заперечував проти задоволення позову, в подальшому в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій справу просить розглянути без його участі, заяву про уточнення та зменшення позовних вимог від 11 травня 2017 року отримав. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. 13 червня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 282286, яке видане Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 14 червня 2016 року(а.с.4). [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ №388393, яке видане 4 листопада 1972 року Смілянським бюро ЗАГС Черкаської області (а.с.6). Відповідно до рішення №229 виконавчого комітету Смілянської міської Ради від 10 квітня 1974 року [PERSON] виділена земельна ділянка під забудову по вул. Туполєва, 8 в м. Сміла Черкаської області та наданий дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с.18-20). Відповідно до довідки Смілянського відділу комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 22 грудня 2016 року №1464-о, станом на 1 січня 2013 року у Смілянському відділку КП Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок №8 по вул. Туполєва в м. Сміла Черкаської області не зареєстроване (а.с.9). Із технічного паспорта на будинок вбачається, що житловий будинок №8 з прибудовою під літерами «А-1, а» (загальною площею 29,6 кв. м. та житловою площею 15,2 кв. м.) по вул. Туполєва в м. Сміла побудовані у 1975 році, надвірні споруди сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В», літня кухня під літерою «Г», погріб під будівлею під літерою «Ж», душ під літерою «Д», убиральня під літерою «Е», огорожа під №№ 1,2,4, водопровід під №3 та замощення під літерою «І» в період з 1975 року по 2016 рік (а.с.10-15). [PERSON] своєчасно звернулася із заявою до державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області від 19 листопада 2016 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка, [PERSON]Я.(а.с.44). Постановою від 7 лютого 2017 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Туполєва, 8 в м. Сміла Черкаської області, в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та державної реєстрації права власності на нього (а.с. 64). Відповідно до ст.128 ЦК в ред. 1963 року право власності (право оперативного управління) виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню. Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв'язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше. Згідно ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої(головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445(з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Із заяви від 11 травня 2017 року позивач визнала, що спірний будинок являється особистою приватною власністю спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказуванню не підлягають. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що [PERSON] набувши права користування земельною ділянкою №8 по вул. Туполєва в м. Сміла згідно рішення №229 виконавчого комітету Смілянської міської Ради від 10 квітня 1974 року про виділення земельної ділянки під забудову, відтак набув права власності на обєкти, розміщені на ній, житловий будинок з прибудовою під літерами «А-1,а» (загальною площею 29,6 кв. м. та житловою площею 15,2 кв. м.) та надвірні споруди, сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В», літня кухня під літерою «Г», погріб під будівлею під літерою «Ж», душ під літерою «Д», убиральня під літерою «Е», огорожа під №№ 1,2,4, водопровід під №3 та замощення під літерою «І», які є приналежністю головної речі - земельної ділянки та не можуть бути відокремлені від неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №719/2016 після померлого [PERSON] Смілянської державної нотаріальної контори вбачається, що спадщину прийняла дружина [PERSON], син померлого [PERSON] відмовився від належної йому частки спадкового майна, яке залишилось після смерті батька [PERSON]Я.(а.с.42-63). На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК Ураїни, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За таких обставин в звязку із відмовою державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Туполєва, 8 в м. Сміла Черкаської області в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на будинок, невизнане цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved