Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Редакція газети «Зоря Надгориння», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - редактор Приватного підприємства «Редакція газети «Зоря Надгориння» [PERSON] про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2003 року працювала у редакції газети «Зоря Надгориння», яку у 2007 році перейменовано на Комунальне підприємство «Ізяславський районний медіа центр», на посаді заступника редактора. У зв`язку з реорганізацією газети її було переведено на посаду кореспондента, хоча відповідні записи у трудовій книжці відсутні. Наказом директора [PERSON] . № 22 від 17 липня 2018 року вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання своїх службових обов`язків, що містив завідомо неправдиву інформацію, оскільки до обов`язків кореспондента не входить питання редагування текстів, що друкуються. Про існування такого наказу позивачу стало відомо з наказу № 23 від 17 липня 2018 року при звільненні її за п.4 ст. 40 КЗпП України. За вказаних обставин, а також, посилаючись на порушення гарантованого Конституцією України права на працю, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача Кедрун Л.С. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову також заперечував. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул це різновид порушення трудової дисципліни при наявності вини працівника. Необхідною умовою для реалізації права звільнити працівника за вчинення прогулу є відсутність працівника на роботі без поважної причини. При цьому у визначенні поважності причин слід виходити з вини працівника, оскільки поважними вважаються причини, які виключають вину працівника. Поняття прогулу включає в себе й відсутність більш як трьох годин протягом робочого дня. Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з відповідним змінами, зазначив, що звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України здійснюється в порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема при застосуванні такого стягнення та звільненні працівника, роботодавець повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого працівником проступку, заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і врахувати попередню роботу працівника. Отже, звільнення за скоєння прогулу (у тому числі й за відсутності на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня) є дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Судом встановлено, що [PERSON] з 28 листопада 2003 року прийнята на посаду заступника редактора газети «Зоря Надгориння», яку в подальшому перейменовано на КП «Ізяславський районний медіа-центр» Ізяславської районної ради Хмельницької області, що підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON] та рішенням восьмої сесії п`ятого скликання Ізяславської районної ради Хмельницької області від 27 квітня 2007 року № 4. Відповідно до наказу № 49 від 29 грудня 2007 року КП «Ізяславський районний медіа-центр» Ізяславської районної ради Хмельницької області, у зв`язку із виробничою необхідністю з 01 січня 2008 року скорочено посаду заступника редактора та введено посаду кореспондента. Заступника редактора [PERSON] переведено на посаду кореспондента з 01 січня 2008 року. Наказом директора КП «Ізяславський районний медіа-центр» Ізяславської районної ради Хмельницької області Сложинського В. № 23 від 17 липня 2018 року позивача звільнено з посади кореспондента КП «Ізяславський РМЦ» з 18 липня 2018 року на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України у зв`язку із систематичним порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку - прогули (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як встановлено в судовому засіданні, звільненню позивача з підстав, передбачених п.3 ст.40 КЗпП України, передувало накладення на останню стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани наказом директора КП «Ізяславський районний медіа-центр» Ізяславської районної ради Хмельницької області Сложинського В. № 22 від 17 липня 2018 року за систематичне невиконання усних доручень керівника щодо виконання посадових обов`язків (відмова від підготовки до друку матеріалів; допущення великої кількості помилок при підготовці матеріалів), халатне відношення до посадових обов`язків, а саме: допущення суттєвої помилки при написанні публікації «Скорботний день пам`яті», що була надрукована в газеті «Зоря Надгориння» № 27 від 05 липня 2018 року, в якій вона невірно вказала ім`я загиблого в зоні проведення АТО [PERSON] , що негативно вплинуло на імідж видання та завдало болю рідним і близьким загиблого воїна ( надати пояснення щодо даного факту [PERSON] відмовилась, про що свідчить акт про відмову від надання письмового пояснення від 17 липня 2018 року № 52). В той же час, як вже зазначалось вище, підставою для звільнення позивача з займаної посади слугував акт про відсутність [PERSON] на роботі від 10 липня 2018 року, де зазначено про відсутність позивача на робочому місці. Суд не приймає до уваги акт про відсутність працівника на робочому місці від 02 липня 2018 року, про те, що 29 червня 2018 року з 09.00. до 16.00, впродовж усього робочого дня, кореспондент [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин, оскільки він суперечить письмовій заяві [PERSON] про надання їй відпустки за власний рахунок 29 червня 2018 року, яка містить візу директора від 27 червня 2018 року «Надати відпустку без збереження заробітної плати 29.06.18.» Положеннями ст. 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне стягнення. Такими стягненнями є догана і звільнення. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. На виконання вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов`язаний зажадати від працівника письмових пояснень. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з?ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що 29 червня 2018 року та 10 липня 2018 року позивач була відсутня на робочому місці. Станом на 29 червня 2018 року лікарняний, на якому вона перебувала, був вже закритий. Випадки відсутності на робочому місці [PERSON] повторювались неодноразово. Акти, складені відносно неї щодо відсутності на робочому місці, були складені одразу та підписані в її присутності. Від підпису актів [PERSON] відмовилася, так як була не згідна з вищевказаними актами. На запитання редактора газети [PERSON] , які причини її відсутності на роботі, [PERSON] відповідала, що не зобов?язана надавати пояснення. Обгрунтовувала свою відсутність на робочому місці підготовкою статті до друку. Щодо якості матеріалів, свідок [PERSON] додав, що редагувати статті, які готувала [PERSON] йому приходилось постійно. Відповідно до позиції ВСУ, викладеної в рішенні від 19 жовтня 2011 року по справі № 6-56708св10, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Отже, роботодавець зобов?язаний не лише зафіксувати факт відсутності працівника на робочому місці, але також встановити період протягом якого працівник був відсутній. Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. Законодавством не визначено порядку фіксації прогулу роботодавцем чи іншими органами. Саме тому, будь-який акт чи службова записка вважатимуться такими, що не мають офіційного характеру. Факти, що викладені у відповідному акті чи доповідній записці повинні підтверджуватися також іншими доказами. Фіксування факту відсутності працівника на робочому місці - акт, складений безпосереднім керівником працівника і рапорт (доповідна записка) керівнику установи чи підприємства. Акт має підтверджуватись підписами не менше, як двох свідків і містити в собі фіксацію часу протягом якого працівник був відсутній. Таким чином, беручи до уваги те, що під систематичним порушенням слід розуміти вчинення порушень два чи більше разів, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, в той час як за відсутність позивача на робочому місці 17 липня 2018 року до неї було застосовано два стягнення: догану та звільнення, також перед застосуванням стягнення від позивача не відбиралися пояснення, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, було проведено з порушеннями, а тому є незаконним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про незаконність наказу директора Комунального підприємства «Ізяславський районний медіа-центр» Ізяславської районної ради Хмельницької області № 22 від 17 липня 2018 року «Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни до [PERSON] » та наказу директора Комунального підприємства «Ізяславський районний медіа-центр» Ізяславської районної ради Хмельницької області № 23 від 17 липня 2018 року «Про звільнення кореспондента [PERSON] », а тому такий підлягає скасуванню. Відповідно до вимог ст. 235 ч. ч. 1 та 2 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходить з п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та розрахованого на підставі вказаного Порядку та довідки Комунального підприємства «Ізяславський районний медіа-центр» Ізяславської районної ради Хмельницької області №105 від 12 грудня 2018 року середньомісячної заробітної плати позивача у розмірі 12458 грн. 75 коп. та середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 168 грн.36 коп. Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивачки з 18 липня 2018 року по 08 травня 2019 року складає 202 дні, стягненню з відповідача підлягає заробітна плата в розмірі 34008 грн. 72 коп. (168,36 х 202 = 34008,72) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача Приватного підприємства «Ізяславський районний медіа-центр» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved