Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юніверс»» про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.03.20198 року мала місце ДТП, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух по автодорозі «Устилуг-Луцьк-Рівне» скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП [PERSON] загинув на місці пригоди. Кримінальне провадження по даному факту - закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок загибелі чоловіка їй завдано моральну шкоду заподіяної смертю останнього та шкоду пов`язану із втратою годувальника. Посилається на те, що в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Юніверс»», тому відповідач як страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку. На підставі вищенаведеного, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника в розмірі 150228 грн., а також стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50076 грн. та 3521 грн. витрат на поховання. До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник відповідача також подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У задоволенні позову просив відмовити із викладених у відзиві підстав. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 березня 2019 року, близько 19.25 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. [NUMBER] та рухаючись автодорогою сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», зі сторони м. Рівне в напрямку м. Луцьк, поблизу зони відпочинку «Білочка», що в с. Струмівка Луцького району Волинської області, допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які перетинали проїзну частину дороги з ліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза пішохідним переходом. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 21.12.2020 року провадження за ч. 2 ст.286\~КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с. 41-47). Зі змісту постанови слідчого від 21.12.2020 року вбачається, що виходячи із зібраних по кримінальному провадженню доказів, орган досудового розслідування приходить до висновку, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходами [PERSON] та [PERSON] вимог пп.4.4, 4.14 а), б), г) Правил дорожнього руху. Згідно з положеннями ч. 1 ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі-ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15\~Цивільного Кодексу\~України (далі-ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2, 5 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» зі змінами, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України та Цивільним Кодексом України. Згідно пункту 21.1. статті 21\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування». На момент ДТП відповідно до страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів АМ2394462 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» (а.с. 29). Пунктом 1.3. статті 1\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (в редакції чинній на час вчинення ДТП) визначено, що: «Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу». За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплат страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст.\~6\~Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У відповідності до п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Заява про відшкодування страхового відшкодування [PERSON] була подана відповідачу 02.05.2019 року. Відповідно до ст.\~999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлене актами цивільного законодавства. Згідно ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно до ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У своїх постановах у справах №345/3335/17 від 03.06.2020 року та №445/370/19 від 28.10.2020 року Верховний Суд обґрунтував свої позицію таким чином: З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187\~ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У постанові про закриття кримінального провадження від 26.06.2019 року відсутня інформація про умисел потерпілого чи усвідомлене бажання заподіяти шкоду спричинити дорожньо-транспортну пригоду. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, покладається на водія транспортного засобу. Так, відповідно до постанови Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови в порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрать, передбачених частиною першої статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Крім цього, ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Водночас, серед цього переліку відсутня така підстава як «порушення потерпілим правил дорожнього руху», а тому відсутні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Як з`ясовано судом, станом на момент ДТП загиблий [PERSON] офіційно був одружений з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , вданим 04.10.2006 року (а.с. 15). Під час шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 20.02.2007 року (а.с. 16). Таким чином, особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] , є дружина [PERSON] . При визначені розміру відшкодування шкоди суд виходить з того, що зазначений розмір відшкодування шкоди є мінімальним розміром, встановленим законом та відповідно до п. 27.5. ст.\~27\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Відповідно до ст.8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня -4173,00 гривні. Зважаючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 08.03.2019 року, то розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4173 грн., а тому, за таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода, заподіяна смертю чоловіка, в розмірі 150 228,00 грн. (4 173,00 грн. х 36 м.з.п. = 150 228,00 грн.). Також відповідачем не в повному розмірі виплачено позивачу моральну шкоду, заподіяну смертю у відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки загальний розмір такого страхового відшкодування становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Так як розмір мінімальної заробітної плати на момент настання страхового випадку становив 4 173,00 грн., то загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173,00 грн. х 12 м.з.п. = 50 076,00 грн.). Крім того, позивач має право на відшкодування на підставі п. 27.4. ст.\~27\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» витрат на поховання чоловіка в розмірі 3521 грн., що підтверджується представленими доказами (а.с. 23). У зв`язку із задоволенням позову та на підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі 2410,28 грн. за вимоги майнового характеру та 908 грн. немайнового, що разом становить 3318,28 грн. Згідно з ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, оскільки, позивачем не надані належні докази, передбачені ч. ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України для підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн., то зазначені витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved