Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Відділу Держземагенства у Красноокнянському районі Одеської області, Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,65 га на території Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, вартістю 34292,51 грн., що належала її покійному брату [PERSON] в порядку спадкування. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що [INFO] помер її брат [PERSON]. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, позивач як спадкоємець майна покійного, оформила у Великомихайлівській державній наторіальні конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.04.2013 року серії ВТВ № 546450 реєстраційний № 1-221 за спадковою справою №42/2013, згідно якого їй у власність перейшла земельна ділянка площею 2,71 га на території Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, що належала її покійному брату на підставі державного акту [NUMBER], виданого Красноокнянською державною районною адміністрацією 29.05.2006 року. Разом з тим після прийняття спадщини у позивача виникли сумніви щодо правильності оформлення вищевказаного державного акту, оскільки на думку позивача, при оформленні державного акту про право власності на земельну ділянку (пай) покійному, у державний акт через халатність працівників Держземагенства у Красноокнянському районі (колишній Держкомзем) була включена не вся площа земельної ділянки. Так згідно витягу із плану-схеми розпаювання земель колективної власності КСП «Правда» земельна ділянка (пай) покійного складалася із двох ділянок, які розділені трасою Кишинів - Полтава площею 2,71 га та 1,65 га (загальною площею 4,36 га під [NUMBER]), але матеріали подані на одну лише ділянку земельного паю площею 2,71 га, на яку і виданий державний акт. В зв'язку з даними обставинами позивач вважала свій позов обґрунтованим та наполягала на його задоволенні. Позивач в суді позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, а також пояснила, що її покійний брат отримав лише державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2, 71 га, а на спірну земельну ділянку державний акт не отримував і ніяких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності покійного на спірну земельну ділянку немає. Представник відповідача - Відділу Держземагенства у Красноокнянському районі Одеської області, заперечував проти позову, зазначаючи, що ніяких правовставлючих документів, які б підтвердили право власності померлого на спірну земельну ділянку позивачем не надано, а тому [PERSON] не може успадкувати дану земельну ділянку, бо існує інший порядок передачі земельних ділянок громадянам. На підтвердження своїх доводів представник відповідача надав додаток до висновку Красноокнянського районного відділу земельних ресурсів від 24.03.2005 року за № 84/А-2005 та представив на огляд суду Книгу записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Красноокнянського відділу Одеської регіональної філії центру ДЗК . Представник відповідача Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області надала заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність та висловила згоду з будь-яким рішенням суду. Судом встановлені наступні обставини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.10.2009 року серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до ст. 1262 ЦК України, позивач як спадкоємець майна покійного, оформила у Великомихайлівській державній наторіальні конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.04.2013 року серії ВТВ № 546450 реєстраційний № 1-221 за спадковою справою №42/2013, згідно якого їй у власність перейшла земельна ділянка площею 2,71 га на території Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, що належала її покійному брату на підставі державного акту [NUMBER], виданого Красноокнянською державною районною адміністрацією 29.05.2006 року (а.с. 6). На даний час позивач вважає, що вона має право успадкувати після померлого також земельну ділянку площею 1,65 га на території Малаївської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, оскільки при оформленні державного акту про право власності на земельну ділянку (пай) покійному у державний акт через халатність працівників Держземагенства у Красноокнянському районі (колишній Держкомзем) не вся площа була включена до державного акту. На підтвердження даних обставин позивач посилається на витяг із плану-схеми розпаювання земель колективної власності КСП «Правда». Будь-яких інших доказів на підтвердження права власності покійного на спірну земельну ділянку позивачем не надано. Як вбачається з оглянутої у судовому засіданні Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Красноокнянського відділу Одеської регіональної філії центру ДЗК (період записів 13.10.2004 року - 9.09.2009 року), за № 010652600421 [PERSON] отримав лише державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2, 71 га серії [NUMBER]. Інших державних актів на право власності на земельні ділянки померлий не отримував. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1225 ч.1 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавець/ до інших осіб /спадкоємців/. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 ЗК України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Це означає, що лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК (в редакції на день смерті спадкодавця) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України в редакції на день смерті спадкодавця). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed