Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Перше травня» про розірвання договору оренди земельної ділянки, вказуючи, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,54 га, що розташована на території Малоолександрівської сільської ради. Вищевказану земельну ділянку вона згідно договору оренди № 22, укладеного 01.07.2016 року, передала в оренду строком на 10 років Сільськогоподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Перше травня». Однак відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2018, 2019, 2020 роках та відповідно нехтує терміном, зазначеним в п. 11 договору оренди землі, який є його істотною умовою. В рахунок погашення заборгованості за користування в 2018-2020 роках належною позивачці земельною ділянкою відповідачем не сплачено жодних грошових коштів. Однак згідно довідок, виданих СТОВ «Перше травня» 04.09.2019 року, у 2018 році фактично виплачено орендної плати 9244,23 грн., у 2019 році - 9244,23 грн., виплачено аванс орендної плати за 2020 рік 522,34 грн. Вказані відповідачем відомості є несумісними з цифрами у відомостях органу фіскальної служби. Ніяких послуг в рахунок орендної плати за вказані роки позивач від відповідача не отримувала, додаткової угоди до Договору сторони не укладали. У 2017 році позивач взяла у займи у відповідача грошові кошти в сумі 20 000 грн. на лікування в очному відділенні ОУКЛ. З листа СТОВ «Перше травня» від 10.09.18 року вона дізналася, що у 2017 році їй було видано авансовим платежем орендну плату у розмірі 20 000 грн. за 2018 рік, 2019 рік,2020 рік та частину 2021 року. Проте вони не домовлялися, що надана відповідачем сума буде авансовим платежем в рахунок орендної плати. На неодноразові звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за договором оренди останній не відповідав. 31.07.2018 року позивач направила відповідачу перше попередження про розірвання договору оренди за взаємною згодою сторін та зобов`язалася повернути борг у розмірі 21 000 грн., однак відповіді не отримала. 19.09.2018 року позивач направила відповідачеві примірник Додаткової угоди про збільшення розміру орендної плати та внесення відповідно до п. 9 договору зміни, однак відповіді на пропозицію переглянути розмір орендної плати не отримала. У зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати позивач була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які вона розраховувала при укладенні договору оренди землі. З відзиву СТОВ «Перше травня» на позовну заяву [PERSON] вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими з наступних підстав. Позивач вказує, що відповідачем не виплачувалось жодних грошових коштів за 2018-2020 роки за користування належною позивачеві земельною ділянкою. Однак позивач звернулася до СТОВ «Перше травня» з проханням видати їй орендну плату за користування належною їй земельною ділянкою за 2018, 2019, 2020, 2021 роки в сумі 20 000 грн. на лікування, що підтверджується власноручно написаною заявою від 17.10.2017 року. До того ж позивач у заяві вказувала на те, що зобов`язується не звертатись за орендною платою до повного погашення суми боргу. Згідно видаткового касового ордеру ; 916 від 18.10.2017 року СТОВ видало позивачу грошові кошти в сумі 20 000 грн. як орендну плату за землю (авансовим платежем) за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, про отримання якої свідчить особистий підпис позивача на вказаному ордері. Жодним пунктом Договору оренди землі від 01.07.2016 року № 22 не визначено положення про заборону видачі авансовим платежем орендної плати. За таких умов відповідач має право без внесення змін до договору оплатити орендну плату авансовим платежем за певний строк, узгоджений сторонами. Позивач наголошує, що заборгованість відповідача по орендній платі складає 18 292,08 грн. Проте на дату виплати [PERSON] авансового платежу за оренду земельної ділянки у сумі 20 000 грн. 18.10.2017 року у позивача перед господарством уже був борг у сумі 8439,69 грн. Тобто після отримання позивачем грошових коштів у розмірі 20 000 грн. загальний борг перед товариством склав 28 439,69 грн., погашення якого відбувалося за рахунок нарахованої орендної плати за 2018, 2019 та 2020 роки. Разом з тим на виконанні у СТОВ «Перше травня» перебуває постанова Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби від 09.10.2019 року, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 650/646/19. Згідно даної постанови товариству необхідно здійснювати відрахунки з доходів позивача 20% до виплати загальної суми боргу 38701,83. На виконання цієї постанови господарством здійснюються утримання. У липні 2020 року позивачу нараховано орендну плату за землю за 2020 рік у розмірі 19 876грн., з яких утримано 20% боргу у розмірі 3200,04 грн. Із нарахованої орендної плати за 2018, 2019 та 2020 роки позивачу вдалося розрахуватися із товариством і в неї з`явився залишок коштів у розмірі 3348,00 грн., які їй особисто були виплачені. За таких обставин позивачем з нарахованої орендної плати за землю за 2018-2020 роки перед відповідачем погашено суму боргу в розмірі 20 000 грн. СТОВ «Перше травня» належним чином виконуються зобов`язання, передбачені Договором оренди землі № 22 від 01.07.2016 року, у т.ч. своєчасно та у повному обсязі сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала, просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений в 2016 році між нею та СТОВ «Перше травня». У 2017 році вона взяла у відповідача 20 000 грн., як орендну плату за землю, сплачену наперед до 2022 року включно. В цьому році вона вже повністю погасила вказаний борг. На даний час вона має намір купити будинок і просить у СТОВ «Перше травня» 45 000 грн. в борг. Якщо товариство грошей в борг не дасть, то вона просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки. Представник СТОВ «Перше травня» в судовому засіданні вимоги позову не визнав, суду пояснив, що керівництво товариства завжди йшло назустріч позивачеві. У 2017 році позивач попросила 20 000 грн. на операцію на очах, домовились що ці гроші вона отримає в рахунок орендної плати за чотири роки наперед. Гроші було [PERSON] виплачено. На даний час позивач просить товариство надати їй 45 000 грн. на купівлю житлового будинку, інакше має намір розірвати договір. Строк дії договору до 2026 року і на даний час немає підстав для його дострокового розірвання. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 074452 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Малоолександрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України , ч. 9 ст. 93 Земельного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Договору про оренду землі № 22 від 01 липня 2016 року [PERSON] належну їй земельну ділянку передала в оренду строком на 10 років Сільськогоподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Перше травня». Згідно п. 8 даного Договору термін його дії до 31 грудня 2026 року. Згідно п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем щороку у грошовій формі. Пунктом 36 Договору визначено, що дія цього договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін. Позивач вказує, що в 2017 році взяла у займи у відповідача грошові кошти в сумі 20 000 грн. на лікування в очному відділенні ОУКЛ. З листа СТОВ «Перше травня» від 10.09.18 року вона дізналася, що у 2017 році їй було видано авансовим платежем орендну плату у розмірі 20 000 грн. за 2018 рік, 2019 рік,2020 рік та частину 2021 року. Проте вони не домовлялися, що надана відповідачем сума буде авансовим платежем в рахунок орендної плати При погодженні з відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, вона розраховувала на отримання необхідних обігових грошових коштів. А в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати була позбавлена можливості отримання матеріальних благ. З копії заяви [PERSON] голові СТОВ «Перше травня» від 17.10.2017 року вбачається, що позивач просить видати орендну плату за земельний пай 2018, 2019, 2010, 2021 у сумі 20 000 грн. на лікування, зобов`язується не звертатись за орендною платою до повного погашення суми боргу. З видаткового касового ордеру № 916 від 18.10.2017 року також вбачається, що [PERSON] отримала в СТОВ «Перше травня» 20 000 грн., підстава - орендна плата за землю 2018-2021 роки. Видатковий касовий ордер підписано [PERSON] особисто. Позивач вказує, що на момент пред`явлення позову до суду зобов`язання відповідача в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків є невиконаними, заборгованість по орендній платі складає 18 292,08 грн. Однак [PERSON] не надала до суду належного розрахунку вказаної заборгованості та не ставить питання про її стягнення з відповідача. З матеріалів справи, наданих відповідачем, вбачається, що з нарахованої орендної плати за 2018, 2019, 2020 роки позивач розрахувалася із товариством і в неї з`явився залишок коштів у розмірі 3348,00 грн. Вказані кошти 12.10.2020 року були виплачені їй особисто, що підтверджується копією видаткового касового ордеру № 564 від 13 липня 2020 року. Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Враховуючи положення статті 531 ЦК України, зміст заяви [PERSON] від 17.10.2017р., яка свідчить про те, що позивач просила видати орендну плату за майбутні періоди, а також дії орендаря, який сплатив вказану суму, можливо дійти висновку, що сторони погодили у письмовій формі вказаний порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами, отже у орендаря була відсутня заборгованість перед орендодавцем по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що в 2017 році вона взяла у відповідача 20 000 грн., як орендну плату за землю, сплачену наперед до 2022 року включно. В цьому році вона вже повністю погасила вказаний борг. На даний час вона має намір купити будинок і просить у СТОВ «Перше травня» 45 000 грн. в борг. Якщо товариство грошей в борг не дасть, то вона просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки. Аналізуючи показання позивача у судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що дані пояснення мають суперечливий зміст, а отже не можуть бути взяті до уваги на підтвердження обставин, на які посилається позивач. Факт сплати СТОВ «Перше травня» орендної плати на користь [PERSON] за період 2018, 2019, 2020 роки підтверджений належними та допустимими доказами, як підпис самої позивачки у видаткових касових ордерах № № 916 від 18.10.2017 року та № 564 від 13 липня 2020 року. Вищевказаний висновок суду ґрунтується також на висловленій правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року (касаційне провадження №61-22315сво18) щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину. Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Враховуючи наведене, суд не находить підстав для задоволення позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed