Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Мукачівської міської Закарпатської області, [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, про визнання права власності на прибудови. У подальшому позивачем, в порядку ст.31 ЦПК України, збільшено раніше заявлені позовні вимоги, за якими позивач просить встановити факт належності їй реєстраційного посвідчення та технічного паспорту на частину домоволодіння [ADDRESS] виданих на прізвище [PERSON]. Визнати за нею право власності на прибудови, які збудовані нею в період з 1976 року по 1978 рік, а саме: літню кухню під літерою «В», сараї зазначені під літерами «Ж» та «Г», гараж під літерою «Д» В основі своїх вимог, позивач посилається на те, що є власником 13/40 частин домоволодіння [ADDRESS], при цьому рішенням суду від 24 жовтня 1968 року за нею визначено право власності на кімнату 1-4, площею 20.85 кв.м, кухню 1-3 площею 11 кв.м., веранду 2.3 кв.м, які становлять 13/40 частин домоволодіння. Крім того, в період з 1976 року по 1978 рік позивачем було побудовано на місці дерев'яного сараю літню кухню під літерою «В», сараї зазначені під літерами «Ж» та «Г», гараж під літерою «Д», якими вона користується і по теперішній час. Її сусід [PERSON], в період до 1990 року, також здійснив ряд прибудов, а саме: сарай під літерою «Б» та вбиральню під літерою «Е». 22 грудня 2002 року Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки позивачу було видано реєстраційне посвідчення про право власності на 13/40 частин домоволодіння, однак в результаті перекладу з російської мови на українську було допущено помилку, де її прізвище зазначено «Петрив», така ж помилка була допущена при видачі технічного паспорту 30 січня 2003 року. Оскільки, зазначені вище прибудови, здійснені позивачем до 1981 року, і не вважаються самочинними, а допущені, при складанні документів, описки позбавляють її належним чином розпорядитися своїм нерухомим майном, позивач просила визнати факт належності їй реєстраційного посвідчення та технічного паспорту на частину домоволодіння [ADDRESS] виданих на прізвище [PERSON] та визнати за нею право власності на прибудови, які збудовані нею в період з 1976 року по 1978 рік, а саме: літню кухню під літерою «В», сараї зазначені під літерами «Ж» та «Г», гараж під літерою «Д». В судове засідання позивач та її представники не з'явилася, останні подали заяви, про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. 2 із 3 Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Відповідач подав заяву, в якій просить не розглядати справу у відсутності його представника, який в свою чергу повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до наданої та дослідженої судом інвентарної справи домоволодіння [ADDRESS] встановлено, що прізвище позивача в реєстраційному посвідченні, виданому 29 грудня 2002 року вказано на підставі копії свідоцтва про укладення шлюбу від 1965 року, крім того, документообіг здійснювався на російській мові. У свою чергу відповідно до наданої суду копії свідоцтва про смерть від 15 серпня 2005 року актовий запис №662 прізвище чоловіка позивача ( в перекладі на українську мову) зазначено «Петрів». Наданими суду належними доказами встановлено, що позивач є власником 13/40 частин домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, рішенням суду від 24 жовтня 1968 року за нею визначено право власності на кімнату 1-4, площею 20.85 кв.м, кухню 1-3 площею 11 кв.м., веранду 2.3 кв.м, які становлять 13/40 частин домоволодіння. Відповідно до наданої суду технічної документації, в період до 1981 року позивачем було побудовано на місці дерев'яного сараю літню кухню під літерою «В», сараї зазначені під літерами «Ж» та «Г», гараж під літерою «Д», якими вона користується і по теперішній час. Крім того, за результатами здійснених самовільних перебудов на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу. Нормами матеріального права, що підлягають до застосування до даних правовідносин є відповідні норми ЦК України. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ч.2 цієї статті передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається у порядку визначеному законом. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Однак, судом встановлено, що прибудови, які збудовані позивачем в період з 1976 року по 1978 рік, а саме: літня кухня під літерою «В», сараї зазначені під літерами «Ж» та «Г», гараж під літерою «Д» самочинно збудованими не вважаються з наступних підстав. Так, згідно з п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. У цьому випадку документом, що засвідчує відповідність цих житлових домоволодінь, прибудов, будівель і споруд є технічний паспорт. Крім того, відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 4 жовтня 1991 року із змінами і доповненнями, при розгляді спорів слід враховувати, що спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. 3 із 3 Таким чином, з урахуванням того, що вказані вище прибудови, розташовані по [ADDRESS] а саме: літня кухня під літерою «В», сараї зазначені під літерами «Ж» та «Г», гараж під літерою «Д» здійснені позивачем, і не є самочинними, суд приходить до переконання, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання за нею права власності на ці прибудови є підставними та підлягають до задоволення. Задоволенню також, підлягає вимога позивач про встановлення факту належності їй реєстраційного посвідчення №6147 від 29 грудня 2002 року на частину домоволодіння [ADDRESS] виданого на прізвище [PERSON]. Щодо вимоги позивача, про встановлення факту належності технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] виданого на прізвище [PERSON], суд приходить до переконання що дана вимога безпідставна та задоволенню не підлягає. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що вищевказаний позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Outcome: dismissed