Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в обґрунтування якої зазначила, що 10.03.2011 в м. Херсоні в Херсонській обласній клінічній лікарні у віці 21 рік померла її донька [PERSON], що народилась в м. Скадовську 03 січня 1990 року, яка на момент смерті була тимчасово, на час навчання, зареєстрована в гуртожитку Херсонського державного аграрного університету по вулиці Комкова, 71 «А» кімната 306 в м. Херсоні як студентка. Постійним місцем проживання доньки було приміщення № 408 квартири спільного заселення в житловому будинку № 23 по вулиці Івана Франко в м. Скадовську, де їй згідно Свідоцтва про право власності на житло № 46 від 23 червня 2004 року, належить на праві спільної часткової власності 1/3 частки і з якого вона була знята з реєстрації 16.08.2007 у звязку з виїздом на навчання. Іншими співвласниками цього приміщення з частками по 1/3 у кожного є заявниця та її чоловік і відповідно батько доньки [PERSON]. Після смерті доньки залишилася спадщина на вказані вище 1/3 частки житлового приміщення. Проте на її звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було розяснено про невчасне подання заяви про прийняття спадщини, а також не надання доказів про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Як зазначає заявниця, під час навчання на ІІ курсі Херсонського державного аграрного університету у її доньки було виявлено тяжку хворобу і з цього часу вона стала активно лікуватись як в Херсонській обласній клінічній лікарні, так і в лікувальних закладах м. Києва. Через тяжке захворювання донька припинила навчання і в перервах між лікуванням проживала разом із заявницею. Останній раз вона проходила курс стаціонарного лікування в Херсонській обласній клінічній лікарні в період з 17.01.2011 по 02.02.2011, після чого була виписана додому, в м. Скадовськ під нагляд дільничного лікаря. Через погіршення стану здоровя вона з чоловіком 09 березня 2011 року відвезли доньку до Херсонської обласної клінічної лікарні, де вона і померла 10 березня 2011 року. З наведених підстав заявниця просила суд: встановити факт постійного проживання її та [PERSON] на момент смерті останньої, за адресою: приміщення № 408 квартири спільного заселення житлового будинку № 23 по вулиці Івана Франко, 23 в м. Скадовську Херсонської області; встановити факт місця відкриття спадщини за вказаною адресою. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заяву з підстав у ній викладених. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні надав відзив на заяву, в якому підтвердив наведені заявницею доводи й не заперечував проти задоволення заяви. Заслухавши доводи учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІ-КГ № 404847 від 13.01.1990. Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло № 46 від 23 червня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Скадовської міської ради, [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/3 частки приміщення № 408 квартири спільного заселення в житловому будинку № 23 по вулиці Івана Франко, 23 в м. Скадовську. 10.03.2011 [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії 1-КГ № 126015. У відзиві та наданими в судовому засіданні поясненнями [PERSON] підтвердив, що на момент смерті доньки вона була тимчасово, на час навчання, зареєстрована в гуртожитку Херсонського державного аграрного університету по вулиці Комкова, 71 «А» кімната 306 в м. Херсоні як студентка. Проте остійним місцем її проживання було приміщення № 408 квартири спільного заселення в житловому будинку № 23 по вулиці Івана Франко, 23 в м. Скадовську. Через тяжке захворювання донька припинила навчання і в перервах між лікуванням проживала разом із ними в м. Скадовську. Відповідно до частини 1 статті 1217\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частиною 1 статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті з життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норм статей 1268\~ 1269\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1270\~ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини 3 статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. В частині 1 статті 1296\~ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з пунктом 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені пунктом 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 29\~ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати декілька місць проживання. Відповідно до частини 1 статті 1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до пункту 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно частини 1 статті 293 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі\~ ЦПК\~України) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення фактів про які просить заявниця і які мають для неї юридичне значення, оскільки необхідні їй для реалізації права на оформлення спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved