Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зазначивши, що 10.12.2002 вона розірвала шлюб із відповідачем. За час перебування у шлюбі, 27.01.1999 вони придбали житловий будинок. Вона постійно проживає у вказаному будинку та здійснює догляд за ним. На даний час постало питання про переукладення договорів на отримання комунальних послуг, але оскільки власником будинку рахується її колишній чоловік, то це перешкоджає позивачеві оформити відповідні договори на обслуговування будинку. Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку вирішувати це питання, тому вона звернулася до суду. У судовому засіданні, відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував щодо його задоволення, зазначивши, що вони з позивачем дійсно придбали будинок під час перебування в шлюбі, в якому позивач постійно проживає. Однак вважає, що вона пропустила строк звернення до суду, а тому слід застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як підтверджується Витягом з ДРАЦС, [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період часу з 21.05.1985 року по 10.12.2002. За договором купівлі - продажу житлового будинку від 27.01.1999, відповідач [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS] . За довідкою Вільшанської селищної ради № 627 від 12.06.2020, із 14.01.1989 і до даного часу, [PERSON] постійно і безперервно зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . Нормами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки нерухоме майно було набуте сторонами за час перебування в шлюбі і не відноситься до приватної власністю чоловіка або дружини, слід вважати, що житловий будинок по [ADDRESS] , являється спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Шлюб між сторонами розірвано 10.12.2002, що підтверджено свідоцтвом, серія [NUMBER] . Як підтверджено [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні, після розірвання шлюбу, між ними не виникало спору щодо поділу будинку чи проживання в ньому позивача, а тому ця обставина вважається встановленою у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Як зазначила позивач, лише за місяць до пред`явлення позову до суду, вона звернулася до відповідача з метою вирішення питань про необхідність переукладення договорів на постачання газу та електроенергії до будинку, однак ці питання залишилися не вирішеними. Натомість відповідач почав вимагати грошові кошти за будинок. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем [PERSON] у судовому засіданні та він особисто підтвердив, що бажає отримати від позивача кошти за 1/2 частину будинку. А тому суд вважає, що позивач не пропустила строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки перебіг такого строку слід рахувати з моменту порушення її права, а не з моменту розірвання шлюбу. Як не заперечується сторонами, спір з приводу будинку виник за місяць до звернення з даним позовом, тобто у листопаді 2019 року і саме з цього часу слід рахувати перебіг строку позовної давності. На підставі викладеного, за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Право власності на іншу 1/2 частину будинку, слід залишити за відповідачем [PERSON] .

Outcome: approved