Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, із яким має спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.06.2009 із відповідача присуджено аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі по 350,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Посилаючись на зміни, що відбулися у сімейному законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, а також те, що вона одна у повному обсязі забезпечити дитину не може, батько дитини здоровий, працездатний, інших утриманців немає, отримує дохід, позивач просить змінити розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Тростянецького районного суду від 03.06.2009 з [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , збільшивши їх розміром до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. У відповідності до ст.178 ЦПК України відповідачем був поданий відзив на позов у вигляді заперечення, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити. Свої заперечення відповідач обгрунтовував тим, що на даний час він не працює, на утриманні у нього перебувають батьки похилого віку, які постійно потребують догляду та додаткових витрат на їх лікування, зокрема батько [PERSON] є інвалідом І групи, незрячий, прооперований. Від першого шлюбу він має сина [PERSON] , 1996 року народження, який також потребує додаткових витрат на його утримання, оскільки не працює. Як батько дитини він не відмовляється від свого обов`язку щодо її утримання, допомагає матеріально, висилаючи щомісяця від 1000-2000 грн. за домовленістю із позивачкою, купляє речі, спілкується із дитиною. У 2017 році позивачка звернулася до Зарічного ВДВС м.Суми ГТУЮ у Сумській області із заявою про повернення виконавчого листа їй на руки. Підставою для прийняття нею такого рішення стало те, що він, як власник квартири [ADDRESS] , погодившись на вмовляння позивачки, продав за договором купівлі-продажу свою квартиру. Відповідно до даної угоди його доньці Анні передано у власність 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Отже, фактично він виконав свій обов`язок щодо утримання дитини, передав право власності на квартиру у рахунок припинення права на аліменти до повноліття доньки, що передбачено ст.190 Сімейного кодексу України. Все набуте у шлюбі з позивачкою майно він залишив останній, забрав лише свої особисті речі. Максимальна грошова сума, яку він може надати позивачці на утримання дитини становить 1500,00 грн. щомісяця (а.с.33-34). Не погоджуючись із запереченням відповідача, позивачем була надана відповідь у вигляді письмових пояснень, у якій позивач заявлений позов підтримала та указала, що заперечення відповідача є необґрунтованими. На даний час вона працює у Тростянецькому районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального міністерства юстиції (м.Суми) та отримує заробітну плату в середньому 5-6 тисяч грн. на місяць, на утриманні має двох дітей, які виховує та забезпечує сама, оскільки у 2019 році розірвала шлюб із [PERSON] . Потреби доньки [PERSON] значно зросли. Вона навчається у 9 класі, часто приймає участь у різних конкурсах та олімпіадах. У дитини маються здібності до навчання, зокрема до вивчення іноземних мов, тому вона потребує додаткових занять у репетитора, які є платними. Також дитина займається музикою, півроку відвідує приватні уроки, де навчається грі на гітарі. Проте вказаний музичний інструмент позивач на сьогоднішній день дитині не придбала, оскільки не має такої можливості, так як потрібно оплачувати заняття (50 грн. одна год.). Відповідач ці витрати оплачувати не бажає, хоча завданням батьків є забезпечення розвитку талантів, здібностей дитини, її духовних та культурних потреб. Її прохання розділити витрати пов`язані із навчанням відповідач ігнорує, посилаючись на те, що зараз важко із роботою. Доводи відповідача про перебування на його утриманні батьків та дитини від попереднього шлюбу є заперечними, оскільки, батьки [PERSON] отримують пенсію, у них є ще донька, яка працює і яка теж має доглядати за своїми батьками. Документального підтвердження про те, що відповідає є опікуном немає. Син відповідача - [PERSON] , 1996 року народження є повнолітнім, їздить на заробітки до Польщі, тому взмозі самостійно забезпечувати своє існування. Доводи відповідача про передачу у власність квартири у рахунок припинення права на аліменти до повноліття доньки [PERSON] позивач вважає безпідставними, оскільки це не підтверджено ніякими нотаріальними діями. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, ними була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . Квартира була придбана у іпотечний кредит у ПАТ КБ «Приватбанк». З часу подання заяви про розлучення із відповідачем і до 2016 року позивач самостійно сплачувала щомісячний платіж по кредиту. В усному порядку між нею та [PERSON] було досягнуто домовленості, що відразу після сплати кредиту він нотаріально оформить право власності на дану квартиру на неї чи на доньку, претензій щодо права власності на неї не матиме. У 2017 році за погодженням із відповідачем, за умови, що вона звернеться до Зарічного відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого листа про стягнення із [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно на її користь на утримання доньки [PERSON] , та браком часу на роздуми, був підписаний договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , за яким 1/2 частина квартири належить [PERSON] , а 1/2 частина - [PERSON] . Матеріальну допомогу відповідач надає дуже рідко і лише після нагадування. Витрати на купівлю дитині одягу, взуття, шкільного приладдя вона несе самостійно. Позивач вважає, що відповідач має суттєві зміни у своєму матеріальному становищі, оскільки неповнолітніх дітей на утриманні він немає, одружився, придбав у власність автомобіль, на якому працює у службі таксі у м.Суми, тож приховує свої офіційні доходи. Розмір аліментів визначений позивачем у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько у силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати доньці, та який не призведе до порушення його прав та інтересів (а.с.48-52). У судове засіданні позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а.с.63). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дачу, час і місце розгляду справи, причина його неявки суду не відома. Ураховуючи заяву позивача та позицію відповідача, викладену у запереченні на позов, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність сторін,без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 31.01.2019 був розірваний (а.с.8,59-61). Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7), яка проживає разом із матір`ю [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.62). За рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.06.2009 відповідач сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] на користь позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 350,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Відповідно до ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Не погоджуючись із вимогою позивача про збільшення розміру аліментів, відповідач подав до суду відзив на позов. На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копії пенсійних посвідчень його батьків: [PERSON] , інвалід І групи, та [PERSON] (а.с.36, 37). Інших доказів на підтвердження обставин указаних у запереченні відповідачем не надано. У той же час, судом також установлено, що позивач, крім спільної із відповідачем доньки [PERSON] , має іншу доньку [PERSON] , [INFO] , яка народилася у період шлюбу позивача із [PERSON] . Донька [PERSON] також проживає разом із позивачем та перебуває на утриманні останньої (а.с.58,62). Дітей позивач виховує одна, оскільки 31 січня 2019 року за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області її шлюб із [PERSON] був розірваний (а.с.59-61). У своєму запереченні відповідач посилався на те, що свій обов`язок щодо утримання доньки [PERSON] він виконав, оскільки передав право власності на 1/2 частини квартири по [ADDRESS] , що передбачено ст.190 Сімейного кодексу України. Суд не бере до уваги дане посилання відповідача із таких підстав. Із копії договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2017 установлено, що [PERSON] , [INFO] , стала власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Власницею іншої 1/2 частини квартири стала [PERSON] , [INFO] . Продавцеа цієї квартири є [PERSON] (а.с.53-57). Даний договір не містить будь-яких вказівок на те, що частина квартири була продана відповідачем у рахунок припинення права на аліменти до повноліття доньки [PERSON] . Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він щомісяця надає матеріальну допомогу на утримання доньки у сумі 1000-2000 грн., купляє речі, так як належних та допустимих доказів того відповідачем не надано. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, суд виходить із того, що сторони мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини та відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, відносно стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, інших обставин, що мають значення для справи. Із досліджених матеріалів справи, судом не установлено, що дитина [PERSON] має незадовільний стан здоров`я. Доказів того, що дитина потребує постійно додаткових витрат на розвиток її здібностей, крім посилання у письмовому поясненні, позивачем не надано. Платник аліментів має задовільний стан здоров`я та працездатний, інших утриманців немає, оскільки підтверджуючих доказів того, що на його утриманні перебувають батьки - пенсіонери, що він особисто несе витрати на їх лікування відповідачем не надано. Також суд відхиляє посилання відповідача на те, що його не працюючий повнолітній син [PERSON] , 1996 року народження, потребує додаткових витрат на його утримання, оскільки останній не позбавлений права працювати, отримувати допомогу по безробіттю та ін. Суттєві зміни у матеріальному становищі платника аліментів позивачем не доведено, оскільки відсутні докази про придбання відповідачем у власність автомобілю, на якому останній працює у службі таксі та отримує дохід. У той же час, суд погоджується із думкою позивача, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, є тим мінімумом, який батько у силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати доньці, та який не призведе до порушення його прав та інтересів. Отже, пропозиція відповідача про стягнення з нього аліментів у розмірі 1500,00 грн. судом відхиляється, так як саме позивач, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, має право вибору способу стягнення аліментів та його виразу у частці від заробітку платника аліментів чи у твердій грошовій сумі. За указаних обставин, зважаючи на зміни, що відбулися у сімейному законодавстві із часу прийняття рішення суду від 13.06.2009, матеріального та сімейного стану обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та зміну розміру аліментів з твердої грошової суми у розмірі 350 грн. на 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved