Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка з березня 2015 року у вищевказаній квартирі не проживає, а тому просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. У відповідності до ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1996 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки № 1552 від 06.11.2017 року, яка видана Закупненською селищною радою Чемеровецького району Хмельницької області, у вищевказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка з березня 2015 року у вищевказаній квартирі не проживає (а.с. 9). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]В підтвердили суду, що [PERSON]., яка є рідною сестрою позивача, в квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2015 року. За змістом положень ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічні положення визначенні у ст. 150 ЖК України згідно якої, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником спірного помешкання, не проживає у [INFO] понад один рік. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад встановлені строки у вказаному житловому приміщенні судом не здобуто. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - квартирою № 8 по вул. Молодіжній, 10 в смт. Закупне Чемеровецького району Хмельницької області. Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved