Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку, в якому в них народилося двоє доньок, однак участі у вихованні доньок ще до розірвання шлюбу, а тим більше після нього відповідач не бере, не надає коштів на їхнє утримання, не цікавиться їхнім життям, поведінка батька так впливає на доньок, що вони категорично відмовляються спілкуватися з ним. В судовому засіданні позивач та представник позивача -адвокат Маркович Б.І. позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, позивач доповнила, що з 2009 року після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться і не піклується про дітей, матеріально їй не допомагає, а коли вони проживали разом, приходив додому в нетверезому стані, ображав її в присутності дітей, створював нестерпні умови для спільного проживання по [ADDRESS] що зумовило її переїхати разом з дітьми до її батьків у с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області, де проживають останні майже чотири роки, та приходиться щодня їх возити до школи №75, яка знаходиться по вул. Караджича у м. Львові. Крім цього, позивач зазначила, що діти за місцем проживання батька відмовлялися проживати, оскільки там непридатні для життя умови через постійні п'янки та гулянки батька і небажання дітей бачитися з батьком. Просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення і опублікованим оголошенням про виклик в газеті «Львівська пошта», повторно в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - представник органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Панчук Т.Б., яка діє на підставі довіреності /а.с.23/, позовні вимоги підтримала, зазначила, що відповідач один раз з'явився на засідання опікунської ради, на якому все заперечував і вказував, що це є наклеп його колишньої дружини. Комісія збиралася неодноразово, при цьому комісія заслуховувала думку дітей, а тому надала висновок продоцільність позбавлення відповідача батьківських прав в інтересах дітей, оскільки батько самоусунувся від виховання та розвитку дітей. Заслухавши пояснення позивача та її представника, а також представника третьої особи та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 2009 року в судовому порядку (а.с.7). Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] року народилася донька [PERSON], та донька [PERSON], [INFO] року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7, 8). Після розлучення сторін діти залишилась проживати з мамою /позивачем по справі/ за місцем проживання її батьків за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з пояснень позивача, представника органу опіки та піклування, свідків та підтверджується матеріалами справи, що відповідач не спілкується та в жодний спосіб не контактує з доньками, не цікавиться їхнім життям і не турбується про фізичний і духовний розвиток дітей, матеріальної допомоги на їхнє утримання не надає. В судовому засіданні допитані в якості свідків малолітня [PERSON] та неповнолітня [PERSON] засвідчили, що живуть в с.Скнилів разом з мамою, бабусею та дідусем, коли жили по вул.Підміській у м.Львові, то тато зловживав алкогольними напоями, мав поганих друзів, які пили горілку, приходив додому пяний та пізно, жити там було неспокійно. Відмітили, що відносини з батьком не підтримують, він їх не вітає з днем народженн, не цікавиться їхнім життям, а приходив до школи лише один раз, для видимості, щоб поспілкуватися з вчителем, вважають, що батька слід позбавити батьківських прав. Згідно із ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно висновку органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 13.02.2015 року №32вих-302, з метою захисту прав та інтересів дітей, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного та враховуючи, що [PERSON] внаслідок свідомої поведінки та нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухиляється від їх виконання, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підставні, а відтак [PERSON] слід позбавити батьківських прав, що відповідає інтересам дітей. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду /а.с.2/.

Outcome: approved