Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві викладено наступну позицію позивача: позивачці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок в [ADDRESS] . В січні 2020до неї звернулася її знайома [PERSON] із проханням тимчасово зареєструвати її місце проживання в будинку позивачки, оскільки та продала своє житло, а для вирішення соціально-побутових проблем [PERSON] необхідна реєстрація її місця проживання. Відповідачка запевнила позивачку в тому, що після вирішення соціально-побутових проблем вона знімиться з реєстрації місця проживання за адресою позивачки. Враховуючи поважний вік відповідачки, позивачка погодилася та надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідачки [PERSON] в будинку належному позивачці. 09.01.2020 відповідачка [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в будинку належному позивачці за адресою [ADDRESS] . Відповідачка, при цьому, жодного дня в будинку позивачки не проживала. Згодом, [PERSON] з метою лікування виїхала на проживання за кордон, а саме до Російської Федерації. На прохання позивачки знятися з місця реєстрації в належному позивачці будинку, відповідачка повідомила, що найближчим часом планує повернутися до України та добровільно знятися із реєстрації місця проживання в будинку позивачки. Проте, цього не відбулося. Та в подальшому відповідачка перестала відповідати на телефонні дзвінки позивачки, змінила номер телефону, що в свою чергу унеможливило спілкування позивачки із відповідачкою. Таким чином, наявність реєстрації відповідачки в будинку позивачки створює останній перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном, а саме позивачка позбавлена можливості скористатися правом на отримання соціального забезпечення, зокрема отримання субсидії на зимовий період. Необхідність нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг з врахуванням особи відповідачки також негативно впливає на права позивачки. До того ж позивачка позбавлена можливості самостійно зняти відповідачку з реєстрації місця проживання у належному позивачці будинку. Фактично відповідачка своїми діями порушує законні права та інтереси позивачки щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Враховуючи викладене просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31.08.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 32). Ухвалою суду від 06.10.2020 підготовче судове засідання відкладено, вирішено виклик відповідача [PERSON] здійснити шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 40). Ухвалою суду від 20.11.2020закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті (а.с. 58). Ухвалою суду від 18.12.2020 постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Саюк Б.О. в судове засідання не з`явилися, попередньо представником подано до суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, а справу розглянути у його відсутність та відсутність позивачки. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с. 56) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце його проведення, відзив на позов до суду станом на час розгляду справи не надійшов (а.с.59, 68). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2016 [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №217965981 від 28.07.2020 (а.с. 9-12) право власності на цілий житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за позивачкою [PERSON] .. З домової книги для прописки (реєстрації) громадян в [ADDRESS] , вбачається, що відповідачка [PERSON] 09.01.2020 зареєструвала місце проживання за вказаною адресою (а.с. 13-15). Вказане також підтверджується копією паспорта громадянина України відповідачки [PERSON] (а.с. 16-17), де у розділі «Місце проживання» вказано, що виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради 09.01.2020 зареєстровано місце проживання відповідачки [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Актами від 26.05.2020 (а.с. 18) та від 27.07.2020 (а.с. 19) зафіксовано, що [PERSON] будучи 09.01.2020 зареєстрованою в будинку, належному позивачці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 09.01.2020 в даному будинку не проживає. Відповідно до інформації виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради (а.с. 31) та адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області (а.с. 30) наданої на запит суду в порядку вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України, [PERSON] , [INFO] , 09 січня 2020 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що позивачка набув у власність житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідачка, будучи зареєстрованою в належному позивачці житловому будинку, не проживаючи в ньому, на даний час чинить перешкоди в користуванні цим нерухомим майном власнику, витрати по його утриманню не несе. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідачка з позивачкою не укладали. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вказаний спір регулюється положеннями\~Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст.\~72\~ЖК України\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням\~внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачку [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , що позбавляє останню права на користування вказаним житловим приміщенням. Право власника даного будинку позивачки, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту. Судові витрати слід залишити за позивачкою, відповідно до висловленої нею позиції у позовній заяві. Відповідно до ст.ст. 383, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: approved