Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] борг у розмірі 1 000 дол. США., що на момент подання позову становить 28 200 грн. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 01.06.2020 року [PERSON] отримала він неї в борг грошові кошти у розмірі 1 000 дол. США, про що відповідачка надала розписку. Займану суму грошових коштів відповідачка зобов`язалася повернути в термін до 01.08.2020 року, проте у зазначений строк грошові кошти повернуто не було. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.01.2021 р. відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 20, 21). В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та викладені у позові обставини. Відповідачка в судовому засіданні факт отримання грошових коштів у борг визнала, проти позову не заперечувала та пояснила, що через складне фінансове становище наразі вона здатна повертати грошові кошти частинами у розмірі по 100 доларів США щомісячно. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати із договорів та інших правочинів, чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як убачається зі змісту виданої відповідачкою [PERSON] розписки датованої 01.06.2020 року, [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США, які зобов`язалася починаючи з 01.07.2020 року виплачувати кожного місяця у розмірі по 100 доларів США, та повернути позику у термін до 01.08.2020 року (а.с. 18). Відповідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. За викладених обставин суд приймає до уваги розписку відповідачки від 01.06.2020 р., як укладений між сторонами договір позики. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами частини 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як убачається з матеріалів справи, що визнано відповідачкою, остання не виконала взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачці не повернула. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечать закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Як зазначено вище, відповідачка зобов`язувалась повернути позику у сумі 1 000 доларів США до 01.08.2020 року. Відповідно положень частини 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, у зв`язку з невиконанням умов укладеного договору позики з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню неповернута сума позики у розмірі 1 000 дол. США. Разом з тим, позивачкою позовні вимоги заявлені до стягнення в доларах США із зазначенням еквіваленту в національній валюті України - гривнях на дату подачі позову. За вимогами частини 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно офіційного курсу НБУ, курс долара США до гривні на день ухвалення рішення - 16.02.2021 р. становить 2 796,71 грн. за 100,00 доларів США. За вищевикладених обставин суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 1 000 доларів США, що на час ухвалення рішення еквівалентно 27 967 грн. 10 коп. (1 000,00 х 27,9671). Враховуючи зазначене, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат з відповідачки на користь позивачки слід стягнути сплачений [PERSON] судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved