Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, що належало її брату [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її брат [PERSON] . Після смерті брата відкрилася спадщина до складу якої входять земельні ділянки, право власності на які посвідчувалося державним актом на право приватної власності на землю від 17.01.2005 року серії ЯБ №251 326, який на даний час втрачений, про що зроблено оголошення у засобах масової інформації. Позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори і за її заявою була заведена спадкова справа, але в зв`язку із тим, що правопосвідчувальний документ втрачений, нотаріус відмовився оформлювати спадщину. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, при цьому подала клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Новгород-Сіверської міської ради Шахунов М.О. у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача не заперечував проти задоволення позову. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області помер [PERSON] (а.с. 5). Ще за життя [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 251326 від 17.01.2005 року, яким було посвідчено його право власності на дві земельні ділянки площею 3,6196 гектари з кадастровим номером 7423680400:02:000:0227, площею 0,7458 гектари з кадастровим номером 7423680400:02:000:0440, що підтверджується наявною в матеріалах справи архівною копією державного акту (а.с.10,11,12). Зазначені вище земельні ділянки розташовані на території колишньої Березовогатської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. При цьому оригінал вказаного державного акту було втрачено, про що зроблено повідомлення в газеті «Сіверський край» від 22.04.2021 року (а.с. 13). Померлий [PERSON] був рідним братом позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки, виданого повторно серії [NUMBER] від 05.03.2020 року, та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017422314 від 09.12.2016 року (а.с.7,9). Згідно повідомлення Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори від 07.04.2020 року, до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа №59/2020 за заявою №143 [PERSON] . Інші спадкоємці по справі відсутні (а.с.6). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Отже, після смерті [PERSON] всі належні йому права та обов`язки, у тому числі й право власності на земельні ділянки, перейшли до його єдиного спадкоємця за законом, якою є позивачка [PERSON] . Водночас остання не може отримати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , а саме на належні йому земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючого документу(а.с. 6). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивачка набула у порядку спадкування за законом право власності на земельні ділянки, розташовані на території Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (колишньої Березовогатської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області) площею 3,6196 гектари з кадастровим номером 7423680400:02:000:0227, площею 0,7458 гектари з кадастровим номером 7423680400:02:000:0440, які належали [PERSON] і право власності останнього на які посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 251326 від 17.01.2005 року, однак вказане право не визнається через відсутність документу, яким воно посвідчувалося, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved