Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, виконавчої дирекції Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення заробітної плати у розмірі 1675,32 грн. та вихідної допомоги у розмірі 1159,15 грн. при звільненні за ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади кухаря при ліквідації санаторію-профілакторію «Бадьорість» Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала в санаторії-профілакторії «Бадьорість» Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу та була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників, пов'язаного з ліквідацією цього санаторію. При звільненні не отримала заробітну плату за період з 21.01.2015 року по 25.03.2015 року в сумі 1657,32 грн. та 1159,15 грн. вихідної допомоги в розмірі окладу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що позов є підставним та просила його вимоги задовольнити. Представник відповідача виконавчої дирекції Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що зміни до законодавства не дозволяють Фонду фінансувати санаторій. Просив у задоволенні позову щодо його довірителя відмовити. Представник відповідача Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу у судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що фінансування велося за участю виконавчої дирекції Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а тому кошти не слід стягувати з його довірителя. Вважає, що сума до виплати та обставина звільнення позивача є незаперечними. Просив відмовити у позові щодо Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що із встановлених обставин справи випливають трудові правовідносини, а також, що позов підлягає до часткового задоволення у зв'язку з наступним. За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до довідки санаторію-профілакторію «Бадьорість», копія якої міститься в матеріалах справи, та біля підписів у якій зазначено ім'я [PERSON] та ім'я [PERSON], виданій [PERSON], вона, працюючи в санаторію-профілакторію «Бадьорість» ІФТУНГ, отримувала середньомісячну заробітну плату за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року у сумі 1159,15 грн., а нарахування заробітної плати з 21.01.2015 року по 25.03.2015 року здійснювалося в розмірі 2/3 посадового окладу у сумі 1657,32 грн. (а.с. 4). Згідно пункту 1.4. Положення про санаторій-профілакторій «Бадорість» Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, санаторій-профілакторій є відокремленим структурним підрозділом університету та здійснює свою діяльність від його імені без статусу юридичної особи, має рахунок в установі банку для здійснення банківських операцій по коштах фонду, круглу печатку із своєю назвою і штамп. Враховуючи межі позовних вимог та положення ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. суд вважає за можливе розглянути спір в межах вимог позивача та визначених нею сум. З огляду на встановлення у справі факту трудових правовідносин між працівником та власником, суд вважає, що цивільний спір з приводу цих правовідносин виник між працівником [PERSON] та власником санаторію-профілакторію «Бадьорість», в якому вона працювала - Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу. Оскільки позивач не мала безпосередніх трудових відносин з виконавчою дирекцією Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, вона не могла впливати на такі правовідносини, а отже не могла розраховувати на будь-який їх результат. З цих підстав суд вважає, що трудові відносини між цими сторонами відсутні, а отже між ними відсутній трудових спір - право [PERSON] на оплату праці жодним чином не порушене, не оспорюється та не може не визнаватися виконавчою дирекцією Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. У зв'язку з відсутністю трудового спору між цими сторонами позов в частині вимог щодо цього відповідача до задоволення не підлягає. З досліджених у судовому засіданні та описаних у рішенні доказів суду дійшов висновку, що трудові відносини між [PERSON] та власником санаторію-профілакторію «Бадьорість», в якому вона працювала - Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу, мали наслідком порушення цим відповідачем права позивача на оплату праці. Такий наслідок спричинили неправомірні дії цього відповідача, які полягали у невиплаті [PERSON] заробітної плати у розмірі 1675,32 грн. та вихідної допомоги у розмірі 1159,15 грн. при звільненні за ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади кухаря при ліквідації санаторію-профілакторію «Бадьорість» Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Наявність трудових відносин, підтверджена трудовою книжкою позивача, зобов'язує цього відповідача до виконання своїх обов'язків власника при звільненні працівника. За таких обставин,

Outcome: partial