Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що з 11 листопада 1988 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З 2012 року сторони перестали проживати однією родиною та не ведуть спільного господарства. Погляди на подальше життя відрізняються у сторін. Відповідач перебуває у зоні АТО та не має наміру виїжджати звідти, а позивач мешкає у м. Харків, де знаходиться донька та онука. Відповідач не має змоги приїхати до м. Харків для розірвання шлюбу органах державної реєстрації актів цивільного стану, надав заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу за місцем фактичного проживання [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся в установленому законом порядку, шляхом оголошення на офіційному сайті суду. Враховуючи вищенаведене та зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ч.2 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 11 листопада 1988 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Петровській міській раді Ворошиловградської області, шо підтверджується свідоцтвом про шлюб серія ІІ-ЕД №488861, актовий запис № 143. Сторони не мають спільних дітей. Відповідно до ч.2\~ст.112СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст.24СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved