Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме - житловим будинком по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона, [PERSON], є власником даного житлового будинку. За вказано адресою з 03 серпня 2012 року зареєстрований відповідач, який є її онуком, однак останній з моменту реєстрації не проживає у зазначеному будинку. З огляду на вказане, враховуючи відсутність домовленості про право користування відповідачем належним позивачу будинковолодінням, відмови відповідача добровільно знятися з реєстрації, у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не з'явилися. Предстаник позивача подала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Крім того зазначила, що відповідач не надає допомоги на утримання житла, не бере участі у сплаті комунальних послуг, проведення поточних та капітальних ремонтів. Позивач є особою перестарілого віку, проживає одиноко, отримує пенсію у мінімальному розмірі, бажає отримати субсидію. Відповідач жодних заяв про розгляд справи у його відсутності не подав, причини неявки суду не відомі. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 вересня 2015 року №43895589 [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 3132, видане 20 липня 2006 року приватним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори Коломійчуком О.І. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку [ADDRESS] [PERSON], [INFO], паспорт серія [NUMBER], виданий Підволочиським РВ УМВСУ в Тернопільській області 30.11.2006 року прибув для постійного проживання 03 серпня 2012 року за вищевказаною адресою. Відповідно до актів складених комісією у складі депутата селищної ради та свідків, затверджених старостою с. Чернилівка від 16 лютого, 26 травня та 08 серпня 2017 року № №б/н; вбачається, що [PERSON], 1989 р. н. за місцем реєстрації не проживає більше п'яти років. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. В даному випадку суд вважає що Відповідач, який не є членом сім'ї Позивача, не проживає у її будинку понад один рік без поважних причин. Тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням по цих підставах. На підставі наведеного,

Outcome: approved