Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування своїх вимог суду пояснила, що 11 серпня 2014 року на загальних зборах мешканців будинку № 1 по вул. Пушкіна у місті Кривому Розі було одностайно прийнято рішення про необхідність встановити загальнобудинковий лічильник на тепло, але в осінньо-зимовий сезон 2014-2015 року це зроблено не було. На питання мешканців будинку, коли це буде зроблено, голова будинкового комітету [PERSON] відповідав, що це буде дуже дорого (2000-3000 гривень з квартири). Після цього вона, позивачка, сумісно з іншими мешканцями будинку почали вивчати ринок міста на предмет купівлі та установки лічильнику, та самими вигідними з їхній точки зору були дві фірми: ФОП [PERSON] та ТОВ «Енергосервіс-КР». Вона запросила їх на збори мешканців будинку, які відбулися 22 квітня 2015 року, для отримання інформації щодо встановлення теплового лічильника. На зборах також були присутні мешканці будинку № 3 по вул. Пушкіна, якім раніше лічильник був встановлений і вже пропрацював сезон, і які розповили про вигідність встановлення лічильника. Голова будинкового комітету будинку № 1 по вул. Пушкіна [PERSON] зявлятися на збори відмовився і не зявився. Після зборів 82% мешканців будинку здали гроші на тепловий лічильник. 26 квітня 2015 року знов були проведені загальні збори мешканців будинку, та було прийнято рішення встановити лічильник після ознайомлення з результатами проведення чергової сесії Криворізької міської ради (30 квітня 2015 року), оскільки не виключалася можливість перерахування державних коштів для виплати грошової компенсації на установку теплових лічильників. Вона, позивачка, подала до виконкому запит про можливість встановлення лічильників за рахунок держави та 5 травня 2015 року отримала відповідь, згідно якій лічильники встановлюються лише за рахунок мешканців будинку. 6 травня 2015 року був укладений договір про встановлення теплового лічильника в будинку між ФОП [PERSON] та нею, позивачкою, як представником будинкового комітету, членом якого вона була. Лічильник був встановлений, опломбований та введений в експлуатацію, та за рахунок зібраних грошей мешканці будинку повністю розрахувалися з ФОП [PERSON] Головою домового комітету був обраний відповідач по цієї справі [PERSON], якій від імені комітету написав та направив лист-вимогу до ФОП [PERSON], в якому розповсюдив відносно неї, позивачки, недостовірну інформацію про те, що вона незаконним шляхом отримала від мешканців будинку гроші у значних розмірах та сплатила їх ФОП [PERSON], чим вчинила протиправні та протизаконні дії, оскільки не була уповноваженою особою від будинкового комітету. Крім того [PERSON] в цьому ж листі вимагав ФОП [PERSON] протягом 7 днів повернути мешканцям будинку кошти в сумі 33000 гривень, якими він користується без достатніх правових підстав. В разі невиконання цих вимог відповідач погрожував передати матеріали в правоохоронні органи для притягнення її, позивачки, і ФОП [PERSON] за шахрайство, вчинене групою осіб за попередньою змовою, укладання фіктивних угод. Просить суд зобовязати відповідача спростувати цю недостовірну інформацію шляхом направлення відповідного листа до ФОП «[PERSON]Ф.». Відповідач позов не визнав. Вважає, що ніякої недостовірної інформації, яка б порочила честь, гідність та ділову репутацію позивачки, він не поширював. Позивачка уклала договір з ФОП «[PERSON]Ф.» від імені домового комітету багатоквартирного будинку, на що не мала права, оскільки не була уповноваженою особою будинкового комітету, хоча під час укладення договору і була членом будинкового комітету. Під час укладення позивачкою договору головою будинкового комітету був [PERSON], після нього загальними зборами будинку головою був обраний він, відповідач. Саме про те, що позивачка не мала права укладати та підписувати договір від імені будинкового комітету, йшлося в підписаній ним вимозі до ФОП «[PERSON]Ф.», що ані яким чином не порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки. Просить в позові відмовити. Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладання в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 передбачено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно вимоги, яку відповідач, як голова будинкового комітету, надіслав до ФОП [PERSON], позивачка не мала права укладати з ним договір, у звязку із чим відповідач вважав договір недійсним (а.с. 5). Ця вимога за своїм змістом або формою ані яким чином не порочать гідність, честь або ділову репутацію позивачки. Допитані в судовому засіданні свідки мешканці будинку підтвердили, що відповідач вважав, що позивачка не мала право укладати договір від імені домового комітету, та не підтвердили, що це своє переконання він висловлював у формі, яка б порочила честь, гідність або ділову репутацію позивачки. Згідно Конституції України відповідач має право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а тому його звернення до ФОП [PERSON] не може розцінюватися як розповсюдження інформації, яка порочить честь, гідність або ділову репутацію позивачки.

Outcome: dismissed