Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить: стягнути з КП «Комунальник» Городищенської міської ради на свою користь не виплачену заробітну плату, що складається із заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, відповідно до довідки КП «Комунальник» Городищенської міської ради; стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів і звязку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірах відповідно до довідки КП «Комунальник». Обґрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] зазначила, що з 09.06.2015 року вона працювала на посаді економіста КП «Комунальник» Городищенської міської ради. Наказом директора № 32 від 15.05.2017 року її звільнено з роботи за згодою сторін, однак розрахунок по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку не проведено. При письмовому звернені до відповідача, останній відмовив у виплаті заборгованостей у звязку з відсутністю на підприємства бухгалтерської документації. Вважає дії відповідача незаконними та такими що порушують її права. До початку слухання справи по суті, позивач неодноразово змінювала позовні вимоги, відмовилася від позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, в звязку з її виплатою, та в остаточних позовних вимогах просила стягнути на свою користь із КП «Комунальник» середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до розрахунку середнього заробітку за період затримки з 16.05.2017 року по 11.07.2017 року в сумі 11000 грн.. У судове засідання, позивач [PERSON] не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача КП «Комунальник» у судове засідання повторно не зявився, причини неявки не повідомив, однак у попередніх засіданнях позов не визнавав, посилаючись на те, що попередній керівник підприємства не передав новому керівнику бухгалтерські документи, що стало причиною неможливо нарахування працівникам заробітної плати. Крім цього, позивач не працювала в день звільнення, а тому заробітна плата повинна їй виплачуватися лише за письмовою вимогою. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача, який повторно не зявився в судове засідання. Врахувавши думку позивача та беручи до уваги доводи представника відповідача, висловлені в попередніх судових засіданнях, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпПУ, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За нормами ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до норм ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Обчислення середньої заробітної плати у випадках виплати вихідної допомоги та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, встановлено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, відповідно до записів в трудовій книжці серії АЕ № 895513, [PERSON] 09.06.2015 року прийнята на роботу на посаду головного економіста КП «Комунальник», випробувальним терміном 3 місяці (наказ № 116 від 09.06.2015 року). 15.05.2017 року [PERSON] звільнена із займаної посади, за згодою сторін, відповідно до наказу № 43 від 15.05.2017 року. Як зазначала позивач у попередніх судових засіданнях, 11.07.2017 року КП «Комунальник» здійснив виплату заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. Дана обставина попередньо також була підтверджена представником відповідача. Таким чином, із урахуванням того, що даний факт визнаний сторонами, він доказуванню не підлягає у силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до виписки Пенсійного фонду України від 04.12.2017 року, індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON], у звітному 2017 році, посадовий оклад останньої за останні два місяці роботи (березень, квітень) складав 4915 грн. 20 коп.. Суд вважає, що відповідачем було порушено строки розрахунку із позивачем при її звільненні, а тому, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП, їй повинен бути виплачений середній заробіток за час затримки за період з 16.05.2017 року по 10.07.2017 року, що становить 38 робочих дні. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1998 року, суд розраховує належні до виплати суми наступним чином. У березні місяці 2017 року було 22 робочих дні, у квітні 19, а всього 41 робочий день. Заробітна плата позивача у цих місяцях становила по 4915 грн. 20 коп., а всього 9830 грн. 40 коп. 9830,40 : 41 = 239,77 (середньоденний заробіток). 239,77 х 38 (робочі дні за час затримки) = 9111 грн. 26 коп. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку про правомірність вимог [PERSON] про стягнення з КП «Комунальник» середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 9111 грн. 26 коп.. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, вважає, що оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про захист порушеного трудового права, звільнена від сплати судових витрат, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп..

Outcome: partial