Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Свої вимоги мотивувала тим, що 28.12.2007 року, виїжджаючи за кордон, вона оформила довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В., на [PERSON] на право продажу частини житлового будинку [ADDRESS] 05.06.2008 року [PERSON] від її імені уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку [ADDRESS] Львівської області, загальною площею 67,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В., однак жодних коштів виручених від продажу житлового будинку [PERSON] їй не передала, оскільки повідомила, що належна їй частка будинку була передана [PERSON] безоплатно. Вироком Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року встановлено, що грошові кошти в сумі 38800,00 доларів США у [PERSON] позичив [PERSON], а розписку на таку суму писала [PERSON] Цим же вироком встановлено, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.06.2008 року, був укладений в якості забезпечення боргу [PERSON] перед [PERSON], тобто з метою приховати інший правочин - договір застави нерухомого майна. Таким чином, [PERSON], діючи на підставі довіреності усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя, але свідомо допускала настання негативних наслідків для свого довірителя, адже знала, що укладаючи спірний договір не отримає за продане майно грошових коштів. Відтак просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку [ADDRESS] Львівської області, загальною площею 67,3 кв.м., укладений 05.06.2008 року [PERSON] із [PERSON] та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 05.06.2008 року, шляхом скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрації права власності [PERSON] на 20/100 частини житлового будинку [ADDRESS] Від відповідача [PERSON] надійшло письмове заперечення, в якому він просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в оспорюваному договорі купівлі-продажу від 05.06.2008 року (пункт 5) вказано, що на момент укладення даного договору ним вже було сплачено за об'єкт продажу 29358,00 грн. Посилання на вирок Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року втому, що вищевказаний договір купівлі-продажу, було укладено, щоб приховати інший договір - застави не відповідає дійсності, оскільки ним було сплачено за майно кошти, згідно довіреності [PERSON] не була уповноважена передавати в заставу нерухоме майно позивачки. Крім того, приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В. ознайомила [PERSON] з вимогами законодавства України щодо недійсності правочину. Також просить відмовити у позові, застосувавши до позовних вимог строк позовної давності, який позивачка пропустила. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, суду пояснили, що [PERSON] дала довіреність своїй сестрі [PERSON] на продаж частини будинку [ADDRESS] Її сестра уклала договір купівлі-продажу частини будинку, однак жодних коштів виручених від продажу вона не отримала, як потім пояснила їй сестра, будинок було передано [PERSON] безоплатно в рахунок погашення боргу [PERSON] До суду вона не зверталася, оскільки чекала вирішення по кримінальній справі, яка розглядалася Самбірським міськрайонним судом. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, суду пояснила, що в 2008 році [PERSON] повідомив про те, що її колишній чоловік [PERSON] позичив у нього значну суму коштів, які не повертав. Однак [PERSON] пояснив їй, що і надалі має намір вести спільний бізнес з її чоловіком для розширення якого йому потрібно оформити кредит в «Приватбанку». Для забезпечення кредиту йому потрібно заставне майно і просив переоформити на нього частину будинку, яку він згодом поверне назад. Однак як згодом з'ясувалося під час розгляду кримінальної справи в Самбірському міськрайонному суді, наміру повертати нерухоме майно він не мав, оскільки вважав, що воно перейшло у його власність через неповернення [PERSON] боргу. Жодних коштів ні до підписання договору, ні після підписання договору передано не було. Також хоче додати, що і вартість проданої частини будинку, а саме 29358,00 грн., зовсім не відповідає фактичним цінам на нерухомість у м. Трускавці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що між ним та [PERSON] був укладений договір-купівлі продажу частини будинку [ADDRESS] у м. Трускавці і за вказане майно він сплатив кошти. Просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки в основі позовних вимог позивачки лежить вирок Самбірського міськрайонного суду, яким однак не встановлено якісь незаконні домовленості [PERSON] із [PERSON] Також і факт відсутності передачі коштів за придбане майно не встановлено. Крім того, позивачка пропустила встановлений строк позовної давності, оскільки як сама і ствердила, дізналася про укладений договір ще в 2008 році. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.06.2008 року [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 28.12.2007 року, від імені [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку [ADDRESS] Львівської області, загальною площею 67,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Єдин Л.В. У вищезазначеному договорі (пункт 5) вказано, що на момент укладення даного договору [PERSON] було сплачено за об'єкт продажу 29358,00 грн. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтея 215 ЦК України визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним, для цього повинна існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину, щодо недопустимості порушення правочином, вчинюваним батьками, інтересів малолітніх дітей. Тобто порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Правочин, укладений унаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою його стороною, є оспорюваним. Особа, яку представляють, отримує право на позов про визнання правочину недійсним, оскільки дії тут вчиняються не в її інтересах, що суперечить самій сутності представництва. Умовами застосування статті 232 ЦК України є: 1) укладення правочину через представника; 2) існування відносин добровільного представництва (це випливає з ч. 2 ст. 232, де йдеться про «довірителя», тобто суб'єкта добровільного представництва); 3) наявність зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною правочину. При цьому не має значення, чи переслідували учасники змови або одна з них корисливу мету, чи ні; 4) представник однієї сторони і друга сторона правочину діяли на свою користь, а отже, на шкоду довірителю. Відносини представництва характеризуються тим, що представник в силу та в межах наданих йому повноважень своїми діями створює, змінює чи припиняє права та обов'язки свого довірителя. При укладенні правочину представник повинен керуватися інтересами свого довірителя, і створювати для нього ті права та обов'язки, яких він бажав. У таких довірчих відносинах представник має виявляти не свою волю, а волю довірителя, але внаслідок самовільної зміни порядку виконання доручення, відбувається спотворення волі довірителя, правочин відображає волю повіреного, що є відмінною від волі довірителя. Поняття «зловмисності» було розкрито у п. 13 роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 р. № 02-5/111 «Про деякі питання вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними». Зазначається, що «зловмисна домовленість» - це умисна змова представника однієї сторони з іншою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої було укладено договір. Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, протирічать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя. Позивачка зазначає, що хоча був укладений договір купівлі-продажу, грошей за продаж частини будинку, вона не одержала, а [PERSON] коштів за купівлю фактично не платив, а вважав, що набуте ним майно він одержав в рахунок погашення перед ним боргу. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 4 ст. 61 ЦПК України тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року по справі № 452/210/14-к, який набрав законної сили, встановлено, що відповідно до показань допитаного в судовому засіданні підсудного [PERSON], який ствердив, що він позичав та віддавав [PERSON] гроші. На його прохання [PERSON] писала боргову розписку на 33 800 доларів США, хоча грошей не брала. Також відповідно до показань підсудної [PERSON], яка ствердила, що написала розписку для [PERSON] про отримання 33800 доларів США. Крім того, через борги чоловіка, переписала свій будинок на [PERSON] Оголошено в судовому засіданні покази потерпілого [PERSON], в яких він підтвердив ті обставини, що грошові кошти позичалися в нього [PERSON] неодноразово в різних сумах. [PERSON] позичені кошти частково повертав, писав боргові розписки. [PERSON] заспокоївся, що борг забезпечений нерухомістю та продовжував позичати [PERSON] гроші. Через [PERSON] передавав позику в розмірі 4500 доларів США. [PERSON] власноручно написала [PERSON] розписку 07.02.2008 року на суму 38800 доларів США, хоч це була сума боргу [PERSON] 05.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини будинку за ціною 29358 грн. (а.с. 93). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] виникли цивільно-правові відносини. Також у вироці Самбірського міськрайонного суду від 19.09.2014 року встановлено, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 04.05.2011 року позов [PERSON] задоволений частково, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 269227,14 грн. суми боргу та 5000 грн. моральної шкоди. Суд бере до уваги, що дані покази [PERSON] дав на досудовому слідстві, будучи попередженим слідчим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Таким чином, обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників угоди. Судом встановлено, що 05.06.2008 року [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 28.12.2007 року, від імені [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу 20/100 частини житлового будинку [ADDRESS] у наслідок зловмисної домовленості. [PERSON] діяла не в її інтересах довірителя [PERSON], що суперечить сутності представництва. [PERSON] однієї сторони і друга сторона правочину [PERSON] діяли на свою користь, а отже, на шкоду довірителю [PERSON] Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що [PERSON] пропустила строк позовної давності з поважних причини, що були пов'язані з розглядом кримінальної справи № 452/210/14-к в Самбірському міськрайонному суді, а тому суд вважає, що пропущений нею строк слід поновити. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачкою [PERSON], суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved