Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» і після зміни позовних вимог просила постановити рішення про тлумачення змісту правочину, а саме договору №26206592121301 банківського рахунку для фізичних осіб від 31.10.2011 року, укладеного між банком та нею стосовно порядку повернення грошових коштів при розірванні банківського рахунку за її заявою, визнати порушеними права споживача щодо конвертування валютних коштів проти волі позивача, визнати дії банку щодо повернення валютних коштів позивачу у гривневому еквіваленті протиправними та визнати валютно-обмінну операцію по квитанції №258668292 від 28 березня 2014 року недійсною, а сторони зазначеної операції повернути у стан, існуючий до вчинення валютно-обмінної операції по вказаній квитанції. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що між нею та ПАТ «Платинум Банк» 31.10.2011р. був укладений договір банківського рахунку №26206592121301. 20.03.2014 р. позивачем була подана заява до банку про розірвання вказаного договору і з 21.03.2014 р. він є розірваним, але в порушення законодавства договір не розірвали, гроші не повернули. Порушуючи умови пунктів 1.2,3.1.3, 3.4.4. банк фактично позбавив її права вільно користуватися належними грошовими валютними коштами та відкрито знущався, безпідставно утримуючи їх. 28.03.2014 р. начальник відділення №3 повідомила про можливість отримання коштів, однак буде здійснено подвійне переведення, спочатку вона отримає за курсом в гривнях, а потім в доларах США, що в кінцевому результаті для неї нічого не зміниться. Однак в той же день в касі банку вона отримала, замість суми в доларах США, суму грошей в гривні, а суму в долах США так і не отримала. Після видачі проти її волі суми коштів у гривнях та у звязку з потребою доларів США вона змушена була повернути у той же день валютний борг за курсом за 1 долар США -11,45 грн., поза межами відділення №3, тобто при належних їй 736093,61 грн. вийшло, по вказаному курсу, 64287,65 дол. США. В результаті протиправних дій відповідача позивач не отримала належної їй суми 72166,04 дол.США. Працівники банку використали тяжку для неї обставину - страх втратити кошти, тому вона втратила 7878,39 дол.США, які банк відмовляється їй повернути. По виданій заяві на видачу готівки про отримання 72166,04 дол.США, вона фактично ці кошти не отримувала, а валютно-обмінна операція була здійснена проти її волі. Представник [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився направив до суду письмові заперечення з клопотанням слухати справу за його відсутності. Не погоджуючись з заявленими вимогами представник відповідача вказував на те, що банк діяв згідно умовами договору та з врахуванням вимог постанов Правління [PERSON] Банку України. Позивач могла відмовитися від повернення їй вкладу в гривні, однак вона погодилася на запропоновану пропозицію . Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Письмовими матеріалами встановлено, що між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] 31.10.2011р. був укладений договір банківського рахунку для фізичних осіб № 26206592121301 за умовами якого банк відкрив на її імя поточний рахунок, на який зобовязався приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять [PERSON], для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів. Відповідно до п.3.1.3 договору банк зобовязується здійснювати прийняття та видачу готівки. Згідно з умовами пунктів 5.1-5.3 договір може бути змінено або розірвано сторонами, або за вимогою однієї із сторін у випадках, передбачених договором та в порядку, встановленому законодавством України. Рахунок закривається в порядку передбаченому законодавством України. У разі відсутності операцій за рахунком протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на рахунку банк має право відмовитися від договору та закрити рахунок. Крім того, судом встановлено, що 03.12.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено договір про розміщення вкладу «готівка щомісяця» №00206978 (надалі - Договір вкладу). Відповідно до п. 1.1 Договору вкладу [PERSON] приймає від Вкладника на Вкладний рахунок 26301592121303 грошову суму у розмірі 100 000 (сто тисяч) дол. США (надалі - Вклад) та зобов'язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та у порядку, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.2 Договору вкладу датою повернення Вкладу є 03.03.2014 року. Згідно п.3.1 Договору вкладу сума Вкладу, а також сума нарахованих та не сплачених процентів повертається на рахунок Вкладника, відкритий у Банку, тобто рахунок, який відкрито відповідно до Договору рахунку. 24.2.2014року та 27.02.2014 року позивач зверталася до Банку із заявами про забезпечення каси на 03.03.2014 року готівковими коштами для зняття всієї суми по завершенню строку Договору вкладу. Станом на 03.03.2014 року діяла Постанова Правління НБУ №49 від 06.02.2014 року «Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Правління [PERSON] банку України від 27.02.2014 року №104. Відповідно до підпункту 9 пункту 4 даної Постанови уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом [PERSON] банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів [PERSON] банку України. У відповідності до вищевказаних постанов, починаючи з 03.03.2014 року банк щодня видавав позивачу грошові кошти з рахунку в іноземній валюті долар США у розмірі, еквівалентному 15 000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень за офіційним курсом [PERSON] банку України. 28.03.2014 року набрала чинності Постанова Правління [PERSON] банку України №172 від 28.03.2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій». Відповідно до п. 1.7 даної Постанови уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом [PERSON] банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів [PERSON] банку України. Згідно п. 1.9 даної Постанови уповноважені банки мають право достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів, та достроково погашати ощадні (депозитні) сертифікати, номіновані в іноземній валюті, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. При цьому повернення вкладу в такому порядку можливе виключно за згодою вкладника. 20.03.2014 р. [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про розірвання вказаного договору з негайним поверненням усіх наявних грошових коштів, договір вважати розірваним з 21.03.2014 р. 28.03.2014 р. через касу ПАТ «Платинум Банк» [PERSON] отримала 72166,04 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки №258667985, а згідно з квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції № №258668292 в той же день вказану суму було конвертовано в гривню за курсом 10,2 грн. за 1 долар США, що склало 736093,61 грн., у відповідності до Постанови Правління НБУ №172 від 28.03.2014 року (а.с.7). Отже, на вимогу позивача їй було повернуто вклад у відповідності до чинного на той час законодавства України. Зазначені постанови Правління НБУ № 49 та № 104 не носили ознак нормативно-правового акту, для яких, відповідно до ст. 56 ч 3 Закону України «Про [PERSON] України», є обов'язковою реєстрація в Міністерстві юстиції України, а були розпорядчими актами, які адресувались обмежений кількості осіб, тобто мали персоніфікований або індивідуально-конкретний характер (постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2014 року у справі №826\\5180\\14). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не утримував безпідставно кошти на рахунку позивача. Пунктом 3.4.4 Договору рахунку передбачено право позивача на закриття рахунку, разом з тим відповідно до п.5.2 Договору рахунок закривається в порядку, передбаченому законодавством України. Відповідно до п. 20.6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління [PERSON] банку України від 12.11.2003 року №492, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо). Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. Отже, за наявності коштів на рахунку відповідач не міг його закрити. 07.04.2014 року [PERSON] отримала останні кошти у розмірі 30,12 дол. США, а 08.04.2014 року рахунок було закрито. Посилання позивача на недобросовісні дії працівників ПАТ «Платинум Банк», введення її в оману, а також зазначення позивачем про порушення її права щодо конвертування валютних коштів, повернення коштів у гривнях проти її волі, не відповідають дійсності, оскільки судом встановлено, що відповідач діяв відповідно до умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства України при поверненні коштів, а [PERSON], в свою чергу, не відмовлялася від отримання грошей в гривнях. Зважаючи на викладене вимоги [PERSON] про визнання порушеними права споживача щодо конвертування валютних коштів проти волі позивача, визнання дії банку щодо повернення валютних коштів позивачу у гривневому еквіваленті протиправними є безпідставними, тому не підлягають задоволенню. Виходячи із принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсною валютно-обмінну операцію по квитанції №258668292 від 28.03.2014 року та повернення сторони в стан існуючий до вчинення вказаної операції. В обґрунтування такої вимоги представник позивача посилався на те, що позивач звертаючись до суду не називає вказану операцію правочином, тому підстави для звернення інші і відрізняються від розглянутих раніше. При цьому суд звертає увагу на те, що ні позивач, ні її представник не обґрунтували дану вимогу нормами закону. Згідно з нормами п. 2 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Статтями 202,203 ЦК України визначено поняття правочину та загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Враховуючи вказані норми не підлягає задоволенню вимога про визнання недійсною валютно-обмінну операцію по квитанції №258668292 від 28.03.2014 року та повернення сторони в стан існуючий до її вчинення, оскільки вказана операція не є правочином, а є доказом на виконання умов за договором рахунку. Згідно з нормами ч.2 ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Пунктами 5.1-5.3 договору було визначено порядок розірвання договору, який повинен узгоджуватися з вимогами законодавства, тому враховуючи погоджені сторонами умови, суд приходить до висновку, що підстав для тлумачення їх не має оскільки вони викладені чітко. Зважаючи на те, що між сторонами виник спір з приводу виконання договору банківського вкладу, який не підпадає під визначення Закону України «Про захист прав споживачів»,так як за даним договором відсутня обовязкова ознака, як отримання прибутку, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір, який розраховується зі ставки передбаченої для спорів немайнового характеру, та складає - 243,60 грн..

Outcome: approved