Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить суд встановити факт місця відкриття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] з яким вона з 18.04.1986 року перебувала в зареєстрованому шлюбі. З 1996 року заявник разом з чоловіком проживали в [ADDRESS] в належному йому житловому будинку. Після смерті чоловіка заявниці - [PERSON], відкрилася спадщина, до якої ввійшов належним померлому житловий будинок та відповідна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, однак нотаріусом повідомлено заявницю про неможливість оформлення спадщини, так як згідно зі ст. 1221 ЦК України не можливо визначити місце відкриття спадщини після померлого, оскільки за життя [PERSON] був зареєстрований в АР Крим, хоча фактично мешкав в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Заявниці було роз'яснено, що для вирішення даного питання їй необхідно звернутися до суду для визначення місця відкриття спадщини. Таким чином, без встановлення вказаного факту заявник, як спадкоємець першої черги за законом, позбавлена права отримати після смерті свого чоловіка спадщину, що суттєво порушує її права та законні інтереси. Просить суд встановити факт відкриття спадщини за місцем постійного проживання [PERSON] на момент його смерті [INFO] по [ADDRESS]. В судовому засіданні заявник вимоги викладені у своїй заяві підтримала повністю, посилаючись на обставини заяви, наполягає на її задоволенні. Вказує, що дійсно проживали з чоловіком у період з 1996 року по день його смерті в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області, хоча він був зареєстрований в АР Крим. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні вимоги заявниці визнав повністю, пояснив, що дійсно заявниця, яка є його матір'ю проживала разом з батьком в смт. Новоолексіївка до дня його смерті. Після його смерті матір мала б прийняти спадщину, однак у зв'язку з тим, що місцем реєстрації батька було зазначено АР Крим, вирішити дане питання в нотаріальному порядку не має можливості. Заінтересована особа - [PERSON] дав аналогічні пояснення. Проти задоволення заяви не заперечував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою заявниці. Знала померлого так як проживала разом з ним на одній вулиці. Вказує, що заявниця та померлий спільно проживали в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області приблизно з 1998 року по день смерті останнього. Суд, вислухавши представника заявника, заінтересованих осіб, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 18 квітня 1986 року заявниця перебувала у шлюбі з [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER]. За правилами ст. 1261 ЦК України заявниця та її діти - заінтересовані особи по справі, є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Статтєю 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29 та ч. 2 ст. 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. За правилами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Із заяви та з пояснень заявниці вбачається, що місцем проживання [PERSON] було зареєстровано житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що фактично [PERSON] постійно проживав в житловому будинку, який належав йому на праві власності та розташований по [ADDRESS]. Це підтверджується поясненнями допитаних в судовому засіданні заінтересованих осіб, а також свідка. Крім того дані обставини підтверджуються актом від 07.10.2016 року. Таким чином, факт постійного проживання [PERSON] в період з 1996 року по 13.01.2016 року за вищезазначеною адресою знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Статтею 256 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом. Цей перелік не є вичерпним, і в ч. 2 ст. 256 ЦК зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За правилами п. 7 постанови суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Однією з таких справ може бути, зокрема, встановлення місця відкриття спадщини. З аналізу правової норми ст. 1221 ЦК України можна зробити висновок, якщо визначити місце відкриття спадщини за правилами ст. 1221 ЦК України неможливо, місце відкриття спадщини встановлюється судом. У такому випадку, безпосередньо породити юридичні наслідки може лише рішення суду про встановлення місця відкриття спадщини. Тобто, для отримання свідоцтва про право на спадщину заявниці необхідно надати нотаріусу рішення про встановлення місця відкриття спадщини. За правилами п. 16 постанови Пленуму саме заява про встановлення місця відкриття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження місця відкриття спадщини. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення місця відкриття спадщини. Беручи до уваги, що [PERSON] звернулася із заявою про встановлення факту місця відкриття спадщини за місцем постійного проживання її чоловіка та неможливість в іншому порядку встановити дані обставини, а в ході судового розгляду поданої заяви, повністю підтвердилися доводи заявниці, суд вважає доведеним факт, що місцем відкриття спадщини [PERSON], смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області.

Outcome: approved