Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 21.01.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради, актовий запис № 25, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на життя, відсутності спільних інтересів, втрати поваги один до одного. Фактичні шлюбні відносини були припинені в 2013 році з причини постійних сварок, конфліктної обновки в сім`ї, яка перешкоджає нормальному існуванню і життєдіяльності. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, відсутній. Також просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи буда повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає, у разі повторної неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяву, надану позивачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 21.01.2000 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради було видано свідоцтво про одруження серії І-ЖС № 066779 та в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 21 (а.с. 8). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем (а.с. 9). Шлюбні відносини між сторонами припинені в 2013 році, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (3 роки) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved