Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку або інших доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 20 липня 2013 року перебуває у шлюбі із [PERSON] , мають спільну дитину ? доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі №536/2074/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказала, що на даний час з відповідачем разом не проживають та їх донька перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №536/394/21 та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28 вересня 2021 року до судового засідання представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про зміну позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача розміру аліментів, а саме: замість 1/3 частини просить стягнути з відповідача 1/4 частину від його доходу. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем реєстрації, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте відповідач не повідомив причини неявки, до суду не звертався із заявою про відкладення розгляду справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов, з урахуванням змінених позовних вимог, підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року у справі №536/2074/16-ц розірвано шлюб, зареєстрований 20 липня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №491, між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №05, виданим 15 лютого 2016 року виконавчим комітетом Червонознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Згідно довідки Виконавчого комітету Новознам`янської сільської ради №1293 від 06 серпня 2020 року дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] і перебуває на її утриманні. Доказів щодо існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дитини між сторонами суду не надано. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до частини 8 статті 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 1-3 статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Максимального розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено. Суду не надано доказів того, що відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України із доходів відповідача в примусовому порядку відраховуються аліменти на утримання доньки, в порядку статті 188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину відповідач не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно статті 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України: задовільний стан здоров`я дитини та відповідача, оскільки доказів протилежного суду не надано, відсутність доказів непрацездатності відповідача, відсутність відомостей про інших утриманців, інші обставини, які мають істотне значення. Заперечень проти позову суду відповідач не надав. З огляду на викладене, приймаючи до уваги інтереси дитини, її вік, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти щомісяця у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Згідно статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Із матеріалів справи убачається, що з позовом про стягнення аліментів позивач звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області 10 березня 2021 року. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 10 березня 2021 року, тобто з дня звернення позивачки з цим позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: approved