Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та остаточно просила про поділ спільного майна подружжя двокімнатної квартири № 27 в будинку № 198 «а» на вул. Вовчинецька в м. Івано-Франківськ з виділенням позивачу 2/3 квартири. Позов мотивовано тим, що в шлюбі сторін 18.12.2007 року було придбано квартиру, яка є спільним майном та підлягає поділу. Оскільки позивач сплатила більшу частину коштів за квартиру, вона має право на більшу частку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Суду пояснив, що запропонований позивачем поділ спільного майна подружжя якнайкраще забезпечить інтереси дитини, яка проживає з матірю. Вказав, що прав третіх осіб на майно подружжя немає. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення права на справедливий суд можливості подання заяви про перегляд цього рішення. Заслухавши пояснення представника позивача дослідивши письмові докази, які надані ним суду на обґрунтування вимог та пояснень, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у звязку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до п. 22 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи відсутність можливості призначення експертизи для визначення вартості нерухомого майна та поділу його в натурі, у звязку з відсутністю заяви про її призначення від осіб, які взяли участь у справі, суд вважає, що це майно між сторонами слід розділити з врахуванням обставин справи. Згідно рішення від 22 червня 2012 року Івано-Франківського міського суду укладений між сторонами 03.09.2007 року шлюб розірвано 03.09.2012 року, а малолітню дитину [PERSON], [INFO] залишено проживати з матірю (а.с 7). В даному випадку суду вбачає підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі рухомого майна, оскільки у батька наявний обовязок утримувати дитину, а позивач та дитина не позбавлені права на таке утримання. Суд вважає, що подружжя має право на поділ майна, зокрема, набутої згідно договору купівлі-продажу від 18.12.2007 року двокімнатної квартири № 27 в будинку № 198 «а» на вул. Вовчинецька в м. Івано-Франківськ. Оскільки вся квартира знаходиться у власності відповідача, то, з врахуванням позовних вимог та положень ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо меж позовних вимог, визнання за позивачем права власності на 2/3 квартири не позбавить позивача права власності на 1/3 квартири (а.с. 4). З відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 8, 24, 55, 124 Конституції України, ч. 2 ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved