Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.08.2009 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрований відділом РАЦС Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, складено актовий запис №254. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, вони мають різни погляди на життя, що привело до розпаду сім`ї. В силу різних життєвих обставин вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги. Можливості зберегти сім`ю не має, оскільки не проживають разом, шлюб носить формальний характер. Просить розірвати шлюб та визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] з нею. Позивач надав до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач відповідно до телефонограми просить слухати справу у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представники третіх осіб відповідно до їх заяв покладають вирішення питання на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні 25.07.2019 року в якості свідка малолітній [PERSON] 2010 р.н. пояснив, що на даний час проживає з матір`ю, з батьком також спілкується. Бажає постійно проживати та навчатися з матір`ю. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 15.08.2009 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01.10.2010 року [PERSON] [INFO] , вбачається, що його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . [PERSON] [INFO] має позитивну характеристику з учбового закладу, дійсно проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] та дійсно навчається Громівській ЗОШ Новотроїцького району Херсонської області (а.с.53-54). Мати приймає участь у шкільному житті дитини, виконує поради вчителя та психолога. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] від 02.07.2019 року, для проживання та розвитку дитини створені всі необхідні умови Відовідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом ( стаття 153 СК України). Відповідно до ч.1,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків, якщо батьки проживають окремо, то місце дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до правил ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини по справі, приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, враховуючи, що те, що сторони дійшли висновку про визначення постійного місця проживання дитини, а саме з матір`ю, ставлення кожного з батьків до виховання своїх обов`язків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю. Відповідно до вимог ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 768,40 гривень. При подачі позовної заяви позивач у зв`язку з перебуванням у скрутному матеріальному становищі просила відстрочити сплату судового збору. 05.02.2019 року ухвалою суду відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 1536,80 гривень (за дві позовні вимоги) на строк до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, в дохід держави, у зв`язку з тим, що було відстрочено сплату судового збору позивачу. На підставі викладеного ст.160, 161 СК України,

Outcome: approved