Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, в якому просить суд розірвати договори з індивідуальними номерами замовлень VP-4124 від 05.05.2019 року і VP-7020 від 31.08.2019 року, укладені між нею і відповідачем, стягнути з останньої на її користь як відшкодування збитків грошові кошти у розмірі 40810,00 гривень, а також усі судові витрати, посилаючись на те, що 05.05.2019 року вона з фізичною особою - підприємець [PERSON] уклали договір з індивідуальним номером замовлення VP-4124, який за своєю суттю є договором побутового підряду, предметом якого була організація відповідачем робіт з виготовлення і передачі у власність позивача ПВХ конструкцій - двох віконних блоків за місцем проживання позивача. [PERSON] повністю сплатила відповідачу передбачену договором вартість виробів. Усі необхідні заміри і технічні креслення для виготовлення виробів проводилися представниками відповідача. Монтажні роботи виробів так само виконувалися представниками відповідача наприкінці липня - початку серпня 2019 року. Позивач одразу виявила явні і істотні недоліки виробів, порушення їх геометрії (розміри виробів значно менші за розміри віконних отворів), що не забезпечує ізоляційні властивості виробів, пошкодження відливів і завузький підвіконник, про що негайно повідомила представників відповідача. Коли представники відповідача запевнили її, що вказані дефекти виробів можливо компенсувати проведенням невеликих за обсягом і часом оздоблюваних робіт, які вони виконають безкоштовно протягом декількох тижнів. З огляду на такі запевнення і наближення несприятливих погодних умов, зумовлених зміною пори року, позивач погодилася на пропозицію представників відповідача і передала їм 6200,00 гривень для придбання витратних матеріалів. Однак, попри неодноразові вимоги позивача, до цього часу зазначені вище роботи не виконані. Крім того, 31.08.2019 року позивач з фізичною особою - підприємець [PERSON] уклали договір з індивідуальним номером замовлення VP-7020, який за своєю суттю є договором побутового підряду, предметом якого була організація відповідачем робіт з виготовлення і передачі у власність позивача ПВХ конструкцій - дверного блоку. Незважаючи на регулярні вимоги позивача і повну сплату відповідачу передбачену договором вартість виробу, останній досі позивачу не переданий. Позивач і її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав викладене в позовній заяві, а також просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. У судові засідання, призначені на 29.04.2020 року, 20.05.2020 року, 22.04.2021 року відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, його представника та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, заслухавши покази свідка, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.05.2019 року [PERSON] (замовник) з фізичною особою - підприємець [PERSON] (виконавець) уклали договір з індивідуальним номером замовлення VP-4124, за яким замовник доручив, а виконавець зобов`язався організувати роботи з виготовлення і передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця (а.с.10). Згідно з п.1.4. вказаного договору загальна площа виробів становить 4,95 кв.м. Відповідно до п.2.1. зазначеного договору вартість виробів становить 24275 гривень, яка була сплачена [PERSON] у повному розмірі (а.с.11, 12). 31.08.2019 року [PERSON] (замовник) з фізичною особою - підприємець [PERSON] (виконавець) уклали договір з індивідуальним номером замовлення VP-7020, за яким замовник доручив, а виконавець зобов`язався організувати роботи з виготовлення і передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця (а.с.18). Відповідно до п.2.1. зазначеного договору вартість виробів становить 10335,00 гривень, яка була сплачена [PERSON] частково у розмірі 10000,00 гривень (а.с.20). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є її матір`ю. У травні 2019 року [PERSON] замовила у відповідача встановлення двох віконних блоків за місцем проживання і повністю сплатила передбачену договором їх вартість. Коли їй встановили вікна, то одразу було видно їх істотні недоліки. Було порушення їх геометрії, що не забезпечує ізоляційні властивості вікон, пошкодження відливів і завузький підвіконник. Її матір передала представникам відповідача 6200,00 гривень для придбання витратних матеріалів, щоб усунути недоліки. Однак, до цього часу недоліки не усунуті. Крім того, у серпні 2019 року позивач замовила у відповідача дверний блок і сплатила повну його вартість, однак останній досі їй не переданий. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №891-20 від 25.02.2021 року загальна площа ПВХ-конструкцій (віконних блоків), встановлених за адресою: [ADDRESS] , не відповідає загальній площі виробів, передбаченій п.1.4 договору з індивідуальним номером замовлення VP-4124 від 05.05.2019 року, укладеного між [PERSON] і фізичною особою - підприємець [PERSON] (а.с.62-65). Відповідно до ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст.857 Цивільного кодексу України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Право споживача на належну якість продукції гарантовано також і ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів». Належною якістю товару, роботи або послуги вважається така властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем (п.13 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Частиною першою статті 858 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. На підставі ч.3 ст. 858 Цивільного кодексу України якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Аналогічні положення містяться у п.1 абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Згідно з п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Враховуючи зазначені нормативні приписи, виходячи із характеру недоліків ПВХ-конструкцій (віконних блоків), встановлених за адресою: [ADDRESS] , які не відповідають загальній площі виробів, передбаченій п.1.4 договору з індивідуальним номером замовлення VP-4124 від 05.05.2019 року, що підтверджено висновком експертизи, суд вважає вимоги позивача в частині розірвання договорів з індивідуальними номерами замовлень VP-4124 від 05.05.2019 року і VP-7020 від 31.08.2019 року і стягнення на її користь із фізичної особи - підприємця [PERSON] сплачених за договором грошових коштів у сумі 40810,00 гривень обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Договором про надання правової допомоги від 17.01.2020 року, укладеним між позивачем і Адвокатським об`єднанням «Малишев і партнери», закріплені повноваження останнього на представництво інтересів позивача у даній справі (а.с.30). Відповідно до акту наданих послуг від 21.04.2021 року, складеного Адвокатським об`єднанням «Малишев і партнери» і Капран В.М., між клієнтом і адвокатським об`єднанням було погоджено гонорар у розмірі 10000 грн. Сплата вартості наданих послуг на зазначену суму підтверджено відповідними квитанціями до прибуткового касового ордера №5 від 21.04.2021 року і №4 від 26.03.2021 року (а.с.32). Адвокатом Малишевим О.В. надано суду ордер, виданий Адвокатським об`єднанням «Малишев і партнери» (а.с.31). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Виходячи зі співмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу складності справи, ціні позову та виконаним адвокатом робіт (наданим послугам), наявності розрахунку часу, витраченого останнім на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, суд дійшов висновку, що понесені [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вищенаведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у складі колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17 (провадження № 61-41310св18). Також, позивач просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача на її користь витрат, пов`язаних з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, в сумі 3138,05 гривень та судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 гривень. Понесені позивачем витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, підтверджуються актом здачі-приймання висновку експерта №891-20 від 25.02.2021 року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, у розмірі 3138,05 гривень. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 гривень задоволенню не підлягає, оскільки ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08.04.2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову було відмовлено. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, з відповідача повинен бути стягнений в доход держави судовий збір.

Outcome: approved