Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України із початку липня 1991 року по теперішній час, в тому числі на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Свої вимоги мотивувала тим, що вона народилася у м. Козьмодемянськ, Марійської РСР. На початку липня 1991 року, переїхала до міста Запоріжжя, де познайомилась з [PERSON] з яким стали проживати однією сім'єю. 22 листопада 1991 року Міським ЗАГС м. Запоріжжя зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними паспорта заявника. Після реєстрації шлюбу вона проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 16 січня 2003 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Запоріжжя шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. 28 лютого 2006 року Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області заявнику видано закордонний паспорт. 05 вересня 2017 року [PERSON] подано документи на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. За результатами звернення [PERSON] отримано відповідь Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 17.10.2017 року 3 2301/01-Н-251 щодо проведення перевірки співробітниками Дніпровського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області підстав документування [PERSON] 16.12.1999 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області паспортом громадянина України. За таких обставин, постала необхідність документального підтвердження факту постійного проживання [PERSON] на території України із початку липня 1991 року по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи УДМС України в Запорізькій області заперечувала, просила у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] року в м. Козьмодемянськ, Марійської РСР, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 16.12.1999 року. 22.11.1991 року, відповідно до даних паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 16.12.1999 року, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 16.01.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] на території України із липня 1991 року по теперішній час. Свідок [PERSON] зазначила, що з [PERSON] знайома з 1991 року та підтвердила той факт, що заявниця у 1991 році проживала з [PERSON] разом з його батьками в м. Запоріжжі. Також зазначила, що підтверджує факт проживання [PERSON] саме 24 серпня 1991 року на території України. Свідок [PERSON] зазначила, що знайома з [PERSON] з весни 1991 року. Точної дати коли [PERSON] переїхала до України не пам'ятає, проте підтвердила факт проживання [PERSON] на території України з літа 1991 року. Свідок [PERSON] зазначила, що знайома з [PERSON] з 1991 року. Підтвердила той факт, що у 1991 році [PERSON] постійно проживала на території України, у листопаді 1991 році одружилася з [PERSON] У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон. За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON], [INFO] на території України із початку липня 1991 року по теперішній час, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року й на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved