Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. При цьому, позивач просить надати їй або її офіційному представникові дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за межі України до Іспанії, Італії, Німеччини, Польщі, Вірменії, Об'єднаних Арабських Еміратів, з метою культурного та оздоровчого відпочинку, у її або її офіційного представника супроводі, без згоди батька її дитини - відповідача [PERSON]; а також надати їй або її офіційному представникові дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за межі України до Іспанії, Італії, Німеччини, Польщі, Вірменії, Об'єднаних Арабських Еміратів терміном перебування по 90 (дев'яносто днів) у 2016 році, у 2017 році, у 2018 році та у 2019 році, без згоди батька цієї дитини - відповідача [PERSON] Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що через відсутність спілкування з відповідачем вона не має можливості отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] за межі України, з метою культурного та оздоровчого відпочинку. В судовому засіданні 23 червня 2016 року представник позивача - [PERSON] підтримав позов, а відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не визнали позов та подали адресовані суду письмові заперечення на позов, які приєднані судом до матеріалів справи. Разом з тим, відповідач не повідомив суду причину своєї неявки в судове засідання 22 липня 2016 року, хоча про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений під розписку відповідно до ч. 3 ст. 191 ЦПК України, про що свідчить приєднаний судом до матеріалів справи довідковий лист від 23 червня 2016 року. Представник відповідача - [PERSON] також не з'явилася в судове засіданні 22 липня 2016 року і подала адресовану суду свою письмову заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість взяти участь у судовому засідання у зв'язку із хворобою, але на підтвердження цієї обставини будь-яких доказів не надала суду, що виключає можливість визнання судом причини її неявки в судове засідання поважною. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін. Суд доходить висновку, що позовна заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав Сторони зареєстрували шлюб 22 березня 2008 року у Третьому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції міста Одеси, актовий запис № 76, який розірваний рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року у справі № 2-10882/10, яке набрало законної сили. Крім того, додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2011 року у справі № 2-6229/11, яке набрало законної сили, позивачу було відновлене ї дошлюбне прізвище «[PERSON]». Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилася на вихованні матері - позивача [PERSON] та проживає разом з нею. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2011 року у справі № 2/1522/6602/11, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі /2 ч. від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на певний період законом, щомісячно, починаючи з 17 березня 2011 року і до досягнення цією дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 22.06.2016 року, зробленого державним виконавцем Щербіною К.О. Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області при примусовому виконання виконавчого листа № 2-6002/11, виданого 26.06.2012 р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], заборгованість боржника [PERSON] по аліментах станом на 01.05.2016 року становить у розмірі 2614,25 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкування з дитиною [PERSON], та встановлено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкування з донькою [PERSON], [INFO], шляхом систематичного спільного відпочинку та побачень наодинці щонеділі з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Як вбачається з довідки Одеської обласної дитячої клінічної лікарні від 30.04.2013 року, дитина сторін страждає на хронічний аденоідіт. Відповідно до довідки КУ «Дитяча міська лікарня № 3№ Управління охорони здоров'я Одеської міської ради від 27.05.2011 р. № 222, дитина сторін перебуває на диспансерному обліку у педіатра з діагнозом : гострий пієлонефрит, та у хірурга з діагнозом : вальгусна деформація голенів, й її мати виконує призначення лікарів у повному обсязі, в т.ч. приводить дитину на фізіотерапевтичні процедури і масаж в КУ «ДМП № 3». Дитина сторін займається в колективі «Пелікан» ТОВ «Палац культури ім. Лесі Українки», що підтверджується довідкою цього товариства № 28 від жовтня 2013 року. З 01.09.2013 року дитина сторін відвідує навчальний позашкільний навчальний заклад «Дитяча театральна школа м. Одеси», що підтверджується довідкою цього навчального закладу від 25.09.2015 р. за № 27. Також судом установлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року у справі № 2-10882/10, яким встановлено, що під час сумісного проживання в сім'ї сторін склалися ненормальні стосунки, в зв'язку з чим в грудні 2009 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини і сумісне проживання, та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2011 року, яким встановлено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, через відсутність спілкування з відповідачем, вона не може з ним зв'язатися та його місце перебування на теперішній час їй невідоме, в зв'язку з чим вона не має можливості отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд їхньої доньки [PERSON] за межі України, з метою культурного та оздоровчого відпочинку. Той факт, що відповідач не бажає надати такий дозвіл, свідчить невизнання ним даного позову. Таким чином, суд вважає доведеними доводи позивача про існування між нею і відповідачем спірних правовідносин з питання надання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] за межі України, з метою культурного та оздоровчого відпочинку. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ , постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (із змінами та доповненнями), та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа житини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами). Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Вказані Правила передбачають, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноваженим одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею другою Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно п. 4 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. (у редакції постави Кабінету України від 24 березні 2004 р. № 380), оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Сімейне законодавство України закріплює рівноправність обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 17, 18 згаданих Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ. Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у любі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що нібито позивач хоче вивести їх донку закордон на постійне місце проживання, що унеможливить його спілкування з донькою, та що позивач не зможе забезпечити належний догляд за дитиною у дорозі та потреби дитини, оскільки відповідач не надав суду будь-які докази на підтвердження цих своїх доводів, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач неналежним чином здійснює догляд за донькою, в зв'язку з чим не зможе забезпечити належний догляд за нею у подорожі закордон, та/або має намір вивезти дитину закордон на постійне місце проживання. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підстава перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що Конвенцією про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 798 від 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, забезпечення можливості здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На думку суду, тимчасові подорожі дитини сторін закордон, з метою оздоровлення та культурного відпочинку, відповідатимуть інтересам цієї дитини та сприятимуть її всебічному розвитку. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., пов'язані із сплатою нею судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved