Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції про зняття арешту та заборони на відчуження та з урахуванням уточнень просить зняти арешт та заборону на відчуження квартири розташованої за адресою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], накладений Постановою про арешт та заборону відчуження б/н від 14 листопада 2003 року Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції та зареєстрованим у реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстратором Першою Одеською державною нотаріальною конторою під реєстраційним номером обтяження 8195490 від 17.11.2008 року та під реєстраційним номером обтяження 8195480 від 17.11.2008 року. Мотивує вимоги тим, що вона є власницею зазначеної квартири, з Інформаційної довідки (витягу) Державного реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру майна заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо вказаною вище квартири, стало відомо, що на квартиру накладено арешт. Відповідно до листа-відповіді Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 02.06.2014 № 12215, встановлено, що відповідно до п.9.9 та п.9.11 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби матеріали з 2008 року були знищені та не має можливості перевірити наявність чи відсутність таких документів, а саме виконавчого провадження в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В звязку з тим, що зазначений арешт порушує майнові права позивачки, остання звернулась до суду з зазначеним позовом. Сторони в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи наявними доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири №32, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Садова, 2, що підтверджується договором дарування від 06.06.1996 року. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Проте, 17.11.2008 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою під реєстраційним номером обтяження 8195480 та під реєстраційним номером обтяження 8195490 зареєстровано обтяження - арешт накладений постановою б/н від 14 листопада 2003 року Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського Управління юстиції на квартиру №32, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Садова, 2, належить [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуженя обєктів нерухомого майна наданої. На заяву про зняття арешту з належного позивачу майна, позивач отримала відповідь з Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 02.06.2014 № 12215 останню повідомлено, що відповідно до п.9.9 та п.9.11 Порядку роботи з документами в органах виконавчої служби матеріали були знищені та не має можливості перевірити наявність чи відсутність таких документів, а саме виконавчого провадження в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2003 року. Запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності, у зв'язку з тим, що був накладений арешт. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.1-3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, підлягають захисту цивільні права та інтереси власника майна, тому необхідно звільнити майно з-під арешту, зняти арешт та заборону на відчуження квартири розташованої за адресою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачці. На підставі викладеного

Outcome: approved