Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що вона з квітня 2013 року почала проживати разом з [PERSON] однією сім`єю в його квартирі [ADDRESS] без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина. Разом з ним вони вели спільно господарство та спільний побут, у них були дуже теплі сімейні відносини. [INFO] її чоловік, [PERSON] помер. 09.09.2019 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. була відкрита спадкова справа за № 33/2019 за наслідками подачі нею заяви про прийняття спадщини. Факт постійного її проживання з [PERSON] починаючи з квітня 2013 року по [INFO] (день смерті спадкодавця), ведення спільного господарства та побуту підтверджується актом опитування сусідів від 16.01.2020 року за № 142 затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Лісовий». Крім того, ведення спільного господарства також підтверджується і придбанням в квартиру побутових товарів необхідних для сімейного побуту, які долучені до позовної заяви. Інших спадкоємців крім неї у [PERSON] немає. 20 грудня 2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Р.В. за видачею свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Однак постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Р.В. від 20.12.2019 року за № 542 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , після смерті її чоловіка, [PERSON] , який проживав в зазначеній квартирі. За таких обставин вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки являється спадкоємцем четвертої черги, а тому має право на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] та складається з квартири [ADDRESS] . 13/2. Просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] [INFO] , проживаючої по [ADDRESS] , та [PERSON] , зареєстрованого в [ADDRESS] , померлого [INFO] , в період з кінця квітня 2013 по день смерті останнього. Визнати за [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, як спадкоємицею четвертої черги, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Черкаси. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник Черкаської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити з підстав зазначених у відзиві. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного та цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. В позовній заяві позивач зазначає, що з квітня 2013 року вона, [PERSON] , почала проживати разом з [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в його квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство та спільний побут. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 09.09.2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Р.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В цей же день була відкрита спадкова справа № 33/2019. 20.12.2019 року постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Р.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та проживав за адресою: [ADDRESS] . Вказана постанова мотивована тим, що [PERSON] не є родичкою померлого [PERSON] , внаслідок чого немов живо видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на квартиру, оскільки остання не є родичкою [PERSON] . Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В рішенні Конституційного Суду України у справі №5-рп/99 від 03.06.1999 року зазначено таке. До членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року по справі № 588/350/15. Окрім вищевказаного, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства (домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти). Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, провадження № 61-1623св19 (ЄДРСРУ № 85354697). Відповідно до судової практики Верховного суду, а саме постанови Верховного суду від 15.08.2019 року, справа № 588/350/15-ц навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання іншим із подружжя коштів протягом, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. На підтвердження факту проживання [PERSON] з [PERSON] починаючи з квітня 2013 року по [INFO] , ведення спільного господарства та побуту, позивач посилається на акт опитування сусідів від 16.01.2020 року за № 142, затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Лісовий», на придбання в квартиру побутових товарів необхідних для сімейного побуту, однак суд вважає, що дані докази є належними і недопустимими доказами підтвердження факту проживання однією сім`єю позивача з померлим [PERSON] без реєстрації шлюбу, оскільки подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Крім того, відповідно до акту опитування сусідів від 16.01.2020 року № 142, сусідки: [PERSON] проживає в кімнаті № [NUMBER] , [PERSON] - в кімнаті № [NUMBER] , які не розташовані поблизу кімнати № [NUMBER] . Також позивачем не доведено, що майно необхідне для спільного побуту, зазначене в позовній заяві, було придбано сторонами за спільні кошти, тобто, що джерело набуття цього майна було спільним, так як позивачем не надано суду довідки про її доходи. Крім того, в судовому засіданні було з`ясовано, що будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку з блочним розташуванням кімнат. Позивач зареєстрована в кімнаті № [NUMBER] , а померлий [PERSON] був зареєстрований в кімнаті [ADDRESS] , дані кімнати розташовані в одному блоці. В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що [PERSON] був автором багатьох книжок. Дана інформації є відомою оскільки розміщенна в мережі інтернет. При розгляді даної справи було з`ясовано, що позивач не обізнана про діяльність померлого [PERSON] , його доходи, та нею не надано доказів які б підтверджували факт, що саме позивачем були виконані дії щодо поховання [PERSON] . Факт проживання однією сім`єю позивача та померлого [PERSON] також спростовується скрін-шотом Інформації про стан субсидії в домогосподарстві за даними Єдиного державного реєстру отримувачів субсидій Міністерства соціальної політики квартири [ADDRESS] , де зареєстрована позивач, за період з 01.11.2016 року по 30.04.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , в період з кінця квітня 2013 року по день смерті останнього, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалась в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, а тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed