Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер 09 лютого 2019 року в місті Донецьк від фіброзно-кавернозного туберкульозу легенів. В обґрунтування вимог в заяві вказано, що 09 лютого 2019 року в місті Донецьк помер рідний брат заявника [PERSON], [INFO]. Внаслідок смерті брата, на тимчасово окупованій території України, а саме Петровським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька «Державної Реєстраційної палати [PERSON] юстиції Донецької Народної Республіки» видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР № 133190. 26 березня 2019 року заявник звернулася до відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області для отримання свідоцтва про смерть брата. Однак, отримала письмову відмову № 120/17.27-06-106 від 26.03.2019 року, відповідно до якої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області їй відмовлено у поновленні актового запису про смерть та його реєстрації, так як надане свідоцтво про смерть, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними, рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту смерті. Заявник [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що встановлення факту смерті брата має юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після його смерті, а також для отримання допомоги на поховання [PERSON], який був зареєстрованим та тимчасово періодично проживав за її місцем проживання. Але, останнім часом він виїхав в м.Донецьк, в свою квартиру, де хворів і не міг приїхати на підконтрольну територію та там помер 09.02.2019 року, про що їй повідомив інший брат [PERSON], 11.12.1954р.н., який проживає в Марїнському районі Донецької області. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно. Виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі представника заінтересованої особи, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, допитавши заявника та свідка, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Із досліджених судом письмових доказів встановлено наступне. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії ВЕ № 705071, виданого 07 серпня 2002 року Петровським РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області [PERSON] народився 15 вересня 1953 року в м. Донецьк. 11 лютого 2019 року в місті Донецьк Петровським відділом ДРАЦС м. Донецька на бланку «Донецької народної республіки» видано свідоцтво про смерть ДНР № 133190 [PERSON], який помер 09 лютого 2019 року. [PERSON], [INFO], який був зареєстрований та проживав за адресою: вулиця Алябєва, б. 22, кв. 13, м. Донецьк, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 680 від 11 лютого 2019 року, складеного на бланку форми № 106/у, затвердженого наказом МЗ ДНР та виданого відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи, помер 09 лютого 2019 року по вул.Алябєва, 22/13, в місті Донецьк. Причиною смерті зазначена хвороба - фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів. Заявник [PERSON], [INFO], уродженка м.Донецьк, згідно паспорта громадянина України серії СА 269071, виданого 30.07.1996 року Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно копії свідоцтва про народження VII-УР № 0081407, виданого 18.09.1965 року Петровським РВ РАЦС м. Донецьк, заявник [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] народилася 11 вересня 1965 року в м. Донецьк. Її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖС № 362647, виданого 09.09.1989 року Дівнинською сільською радою Приазовського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], 09 вересня 1989 року зареєструвала шлюб із [PERSON], [INFO] Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Кучеркова». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст.126, 133, 135 СК України від 27.03.2019 року [PERSON] народився 15 вересня 1953 року (номер актового запису 1306 від 24.09.1953р), відомості про батьків: батько [PERSON], мати [PERSON]. Даючи оцінку допустимості доказів документів, виданих органами Донецької Народної Республіки, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце та причину) [PERSON], які зазначені у вищенаведеному свідоцтві, виданому на окупованій території Донецької області, а саме 09 лютого 2019 року в місті Донецьк, Петровський район. Факт смерті підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який повідомив, що 09.02.2019 року зателефонував брат жінки і повідомив, що їх брат [PERSON] помер від туберкульозу легенів. Він разом із дружиною 11.02.2019 року виїхали в Донецьку область для поховання померлого. 12.02.2019 року [PERSON] поховали в сел..Луганське Марїнського району Донецької області, за місцем проживання іншого брата дружини та місцем раніше похованого їх батька. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 120/17.27-06-106 від 26 березня 2019 року, виданої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, документ предявлений заявником свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР № 133190, видане 11.02.2019 року Петровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька державної реєстраційної [PERSON] юстиції ДНР є недійсним і не створює правових підстав. Частина 1 статті 17 Закону України « Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~передбачає,\~що державна\~реєстрація смерті\~проводиться органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану на\~підставі: 1)\~документа встановленої\~форми про\~смерть,\~виданого закладом\~охорони здоров'я\~або судово-медичною\~установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується, також, положеннями ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, серед яких м. Донецьк. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення обґрунтованих вимог заяви, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами в достатньому обємі. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для [PERSON], оскільки необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть брата [PERSON] у відповідності з вимогами законодавства України та оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після його смерті, а також отримання соціальної допомоги на проведене поховання померлої особи.

Outcome: approved