Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області, [PERSON], третя особа: Друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності видане Лизогубівською сільською радою Харківського району Харківської області від 27.06.2007р. на ім'я [PERSON], встановити факт родинного зв'язку між позивачем та покійним [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO] В ході розгляду даної справи, [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд визнати недійсним Свідоцтво про право власності видане Лизогубівською сільською радою Харківського району Харківської області від 27.06.2007 р. на ім'я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач є рідною племінницею та єдиним спадкоємцем покійного [PERSON], який набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі заповіту, який був складений його матір'ю [PERSON], яка померла [INFO], та яка набула права власності разом із чоловіком, як забудовники будинку, і в порядку спадкування після смерті чоловіка, дружиною, яка його пережила, вказавши, що відповідач [PERSON] є випадковою людиною, яка не має родинних відносин з покійним [PERSON], що вона не мала права на отримання Свідоцтва та реєстрацію права власності на спірний житловий будинок. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.194). Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечували, посилались на те, що [PERSON] була призначена піклувальником [PERSON] за станом його здоров'я, відповідача записано головою домогосподарства в Погосподарській книзі, покійний [PERSON] за життя добровільно передав права на житловий будинок [PERSON], яка його доглядала, відповідач законно оформила права власності на будинок та вона з [PERSON] 13.12.2007р. уклали договір найму спірного житлового будинку, за яким [PERSON] мав право проживати в ньому 2 роки, отже спірний житловий будинок не входить до складу спадкового майна. Надали суду заяву про слухання справи за їх відсутності (а.с.159-160, 195, 196). Представник Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника ради та позовні вимоги сільська рада не визнає (а.с.197). Представник третьої особи Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, проте надавались до суду заяви, про слухання справи без участі представника, заперечень проти позову не мають. (а.с.48, 50, 72, 86, 119, 132, 156, 189). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначає ч. 1 ст. 10 ЦПК України, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. 27 березня 2015 року позивач звернулась до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON], яка була зареєстрована у Спадковому реєстрі. (а.с.14). Згідно Свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] її батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). 12 вересня 1990 року [PERSON] заповіла все своє майно, яке їй буде належати на момент смерті своєму сину [PERSON] (а.с.167). [INFO] померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.163). Відповіддю КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2015р. надано інформацію про те, що житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області 27.06.2007р. (а.с.16). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 29.11.2016р. вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області 27.06.2007р. (а.с.63). Постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Радіонової Т.І. від 22.07.2016р. про відмову у вчиненні нотаріальних дій за результатами розгляду заяви [PERSON] про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті її дядька [PERSON], померлого [INFO], відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва за тих підстав, що на момент смерті спадкодавця вказаний житловий будинок не був за ним зареєстрований на праві приватної власності (а.с.29). З відповідей Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області від 04.06.2015р. за № 02-20/296 та за № 02-20/295 вбачається, що головою господарчого двору в Погосподарській книзі на житловий будинок [ADDRESS] в період з 01.01.1970р. по 01.06.2015р. були зареєстровані [PERSON] по день смерті [INFO], [PERSON] по день смерті [INFO], [PERSON], з 1991р. по 1999р., [PERSON] з 1999р. по день видачі відповіді сільради, площа земельної ділянки складає 0,20га. В період з 01.01.2010р. по 31.12.2014р. [PERSON] постійно мешкала без реєстрації в житловому будинку [ADDRESS]. Зареєстрований і постійно мешкав за вищезазначеною адресою [PERSON], померлий [INFO] (а.с.11, 12). Лізогубівською сільською радою Харківського району Харківської області до матеріалів справи надано копії виписок з Погосподарських книг на житловий будинок [ADDRESS] в період з 01.01.1970р. по 01.12.2015р. та копію рішення виконкому сільської ради від 12.06.2007р. № 54 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] з яких вбачається, що головою домогосподарства за 2000-2015р.р. були записані [PERSON] та [PERSON], за 1991-1999р.р. були записані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За 1980-1982р.р., 1983-1985р.р., за 1986-1990р.р. була записана [PERSON]. За 1973-1977р.р., за 1977-1979р.р. були записані [PERSON], [PERSON]. За 1967-1970р.р., за 1971-1973р.р. були записані в Погосподарську книгу [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.106-116). 12 червня .2007 року розглянувши заяву [PERSON] про оформлення права власності на житловий будинок, Лізогубівською сільською радою Харківського району Харківської області прийнято рішення № 54, яким вирішено оформити право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] Харківського району Харківської області та видати їй Свідоцтво про право приватної власності. (а.с.117). Згідно відповіді Начальника Харківського РВЕ від 28.05.2015р. особовий рахунок за адресою: [ADDRESS], зареєстровано на [PERSON], існує договір про користування електричною енергією (а.с.13). Протоколом № 2 засідання опікунської ради при виконкомі Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області від 28.04.2004р. вирішено порушити клопотання щодо призначення [PERSON] піклувальником над [PERSON] за станом його здоров'я, та задовольнити прохання [PERSON] про внесення змін до погосподарської книги щодо запису головою домогосподарства в [ADDRESS], - [PERSON] (а.с.164-166, 177). Рішенням виконкому Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області від 11.05.2004р. № 63, [PERSON] призначено піклувальником над [PERSON] за його станом здоров'я, внесено зміни в особовий рахунок № [NUMBER] Погосподарської книги щодо запису головою домогосподарства в [ADDRESS], відповідача призначено відповідальною за збереження майна підопічного [PERSON] (а.с.169). 14 листопада 2016 року депутатом Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області Калужиновим М.П. на прохання мешканців села Темнівка [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], мешканця села Кирсанове - [PERSON], мешканця села Хмарівка - [PERSON], складено акт про неприязливі стосунки між родиною [PERSON] та [PERSON], що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, не могла надавати допомогу своєму дядьку, покинула своїх дітей та була позбавлена батьківського піклування щодо своїх синів. З 2002 року, коли [PERSON] повернувся до с. Темнівка у батьківський будинок без документів, хворий, без засобів для існування, йому стала допомагати донька подруги його покійної матері, мешканка села Кирсанове - [PERSON] тож [PERSON] в рахунок довічного утримання передав у власність відповідачу по справі [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS]. [PERSON] надавав [PERSON] та [PERSON] довіреність на представництво його інтересів. (а.с.170-172, 174). [PERSON] - чоловік [PERSON] за власні кошти поховав [PERSON], що підтверджено довідкою виконкому Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області від 04.12.2014р. (а.с.173). З виписки історії хвороби [PERSON] вбачається діагноз останнього, а саме: остеохондроз хребта та кінцівок (а.с.175). На підставі укладеного з [PERSON] договором найму жилого приміщення № 13 від 13.12.2007р. [PERSON] надала право проживання [PERSON] в спірному житловому будинку. Допитані в судовому засіданні свідки - сусіди та родичі померлого [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що племінниця - позивач по справі, не опікувалася та не доглядала за своїм дядьком [PERSON], що в їхніх родинах склалися давні неприязливі стосунки, родинних відносин вони не підтримували, тож покійний за станом здоров'я потребував сторонньої допомоги отже і звернувся до сільської ради із заявою про призначення йому піклувальника, а враховуючи те, що [PERSON] надавала йому усі види допомоги - матеріальну, медичну, купувала одяг, харчування, прибирала, слідила зі своїм чоловіком за станом будинку, оформила пенсію спадкодавцю, відновила втрачені документи, він вважав за необхідне в рахунок довічного його утримання передати їй у власність спірний житловий будинок. Статтею 16 ЦК України, передбачено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. За змістом ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. За положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 12, ст. 13, ст. 19, ст. 49, ст. 50, ст. 55 Закону України «Про власність», введеного в дію з 15.04.1991р. Постановою Верховної Ради УРСР від 26.03.1991р. N 885-XII, праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об'єктами права приватної власності є зокрема жилі будинки. Громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Положеннями ст. 4, ст. 86, ст. 128 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зазначеними нормами цивільного законодавства, яке діяло на момент виникнення прав на спірний житловий будинок у [PERSON], не було встановлено обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно. [PERSON], проживаючи разом з батьками, після смерті матері фактично прийняв спадщину та вступив у володіння житловим будинком, однак не був внесений у погосподарську книгу як голова домогосподарства. За положеннями ст. 182 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004р., право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321, ст. 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Відповідно до п. 9 Наказу Державного комітету статистики України від 17 липня 2000 року N 234, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 серпня 2000 р. за N 480/4701 «Про затвердження форм та Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах», який діяв на момент спірних відносин, до Погосподарської книги записуються члени домогосподарств, що прописані і постійно проживають на території сільської ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Об'єктами погосподарського обліку є домогосподарство з реєстрацією місця проживання (перебування) осіб на території відповідної ради разом з нерухомістю. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Питання набуття права власності у 1950-х роках регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення, на підтвердження яких сторони у справі подають докази або факти, які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Згідно з частиною 2 цієї ж норми права для встановлення в судовому засіданні фактів, зазначених у частині 1 цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Оцінка судом доказів здійснюється згідно з положеннями частин 1-4 статті 212 ЦПК. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Проте, ні ст. 16 ЦК України, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено такого способу захисту цивільного права, як визнання правовстановлюючого документу недійсним, і таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності. Відтак, беручи до уваги те, що свідоцтво про право власності не є правочином, суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] невірно обрано спосіб захисту цивільного права та інтересу, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок слід відмовити. Як вбачається з матеріалів справи Свідоцтво про право власності було видане на підставі рішення виконавчого комітету Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області № 54 від 12.06.2007р. Цим рішенням було вирішено оформити право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та видати їй Свідоцтво про право приватної власності. Вказане рішення є результатом вчинених виконавчим комітетом Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області владних управлінських функцій, та позивачем не надані докази визнання його незаконним чи протиправним, як таке, що порушує права позивача. До того ж, Свідоцтво про право власності є похідним документом та фактично є формою реалізації основного документу рішення виконавчого комітету, з яким пов'язано виникнення права власності на спірний житловий будинок для відповідачки. Також, [PERSON] не було доведено факт родинних відносин між нею та покійним [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed