Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що при ознайомленні з матеріалами перевірки № 9153, яку здійснював інспектор Бердянського відділення поліції [PERSON] за заявою її матері [PERSON] відносно неправомірних дій [PERSON], вона побачила, що у своєму поясненні [PERSON] повідомила, що вона, [PERSON], перебуває на обліку у Бердянському психоневрологічному диспансері, і на цій підставі пише необгрутовані заяви. Крім того, неодноразово, в коридорі Бердянського міськрайонного суду 25. 11. 2015 року, 13. 10. 2016 року та 19. 09. 2016 року відповідачка повідомила ці факти іншим громадянам, які виступали свідками в суді за позовом її матері. Враховуючи, що ця інформація не відповідає дійсності, просить зобовязати відповідачку пробачитись, спростувати те, що було написано і сказано при свідках за приниження її честі, гідності за поширення відомостей, які не відповідають дійсності. У звязку з тим, що відповідачка написала у своєму поясненні працівнику поліції, що вона нібо то вона перебуває на обліку у ПНД, його відношення до неї змінилося, до неї стали грубо відноситися, не перевіряти її заяви. У відшкодування моральної шкоди просить стягнути з відповідачки 10\~000 грн., оскільки вона отримала душевну травму, яка спричинила шкоду її здоров»ю, принизила її соціальну оцінку у очах оточуючих. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги і пояснила, що ознайомилася вона з матеріалами перевірки, яку проводив працівник Бердянського відділу поліції [PERSON] 27. 07. 2016 року, побачила те, що у своєму поясненні написала на неї [PERSON], нібито вона перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, із за цієї брехні у неї підвищився тиск, вона зверталася до лікаря, яка призначила їй заспокійливі препарати. Насправді вона ніколи не перебувала на обліку у ПНД, не лікувалася у лікаря психіатра, до суду зверталася із позовами в інтересах своєї матері, де відповідачкою виступала [PERSON], після чого та стала її принижувати і розповсюджувати неправдиву інформацію. Те, що відповідачка повідомила про неї інспектору поліції вплинуло на його висновок і на хід розслідування заяви її матері. Вона є публічною особою, її вибрали членом ревізійної комісії ОСББ, а після розповсюдження неправдивої інформації відповідачкою відсторонили від роботи і вимагають надати довідку, яка спростовує цей факт. Вона втратила авторитет у жителів будинку, у якому проживає 40 років. Стан її здоров»я це її особиста справа, і вона нікому не повинна щось доводити, тому вона заперечує проти того, щоб суд робив запит до ПНД щодо підтвердження або спростування інформації стосовно перебування її на обліку у цій установі. 10\~000 грн. це та сума, яка дасть їй змогу поновити здоров»я, яке було втрачено з вини [PERSON], тому вона просить її стягнути у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що [PERSON] постійно пише на неї та її сина скарги до міліції і до суду, проходять постійні перевірки фактів, які не підтверджуються, і у своїх поясненнях вона дійсно сказала інспектору поліції [PERSON], що [PERSON] перебуває на обліку у ПНД, це їй повідомила мати [PERSON], - [PERSON], за якою вона доглядає, чому інспектор не написав, що це їй відомо зі слів іншої особи вона не знає. Вона ніколи, ніяким свідкам, нікому не говорила про те, що [PERSON] психічно хвора і нікому зі свідків ці відомості не поширювала. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у листопаді 2015 року вона виступала свідком по цивільній справі відносно матері [PERSON] [PERSON], усі свідки знаходилися у коридорі суду, коли [PERSON] стала бігати між ними і говорити, що [PERSON] в усьому винна, бо має довідку з психічної лікарні. Вдруге, у 2016 році коли вона також виступала свідком по цивільній справі відносно сина [PERSON], та знову підсіла до неї та стала говорити, що [PERSON] лікувалася у психлікарні. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріла и справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Згідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. [PERSON] у позовні заяві вказує на те, що [PERSON] поширила відносно неї недостовірну інформацію, а саме вказала, що вона перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, дане твердження міститься у поясненні, яке вона давала інспектору Бердянського ВП ГУНП України у Запорізькій області [PERSON] у червні 2016 року, в рамках перевірки за її заявою про вчинення неправомірних дій відносно її матері [PERSON] Даний факт відповідачкою не спростовується і підтверджується матеріалами перевірки, зареєстрованими у журналі «Єдиного обліку» № 9153 від 02. 06. 2016 року. Позивачка, вказуючи на те, що інформація недостовірна, просить зобовязати відповідачку спростувати її, проте не вказує на спосіб, яким вона повинна бути спростована, хоча ця вимога міститься у ч. 7 ст. 277 ЦК України, а саме - Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно до п. 16 Постанови № 1 Верховного Суду України від 27. 02. 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, а саме - звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей. [PERSON] вказує також на той факт, що відповідачка поширила цю ж неправдиву інформацію 25. 11. 2015 року, 13. 10. 2016 року та 19. 09. 2016 року свідку [PERSON], та іншим, які перебували у приміщенні Бердянського міськрайонного суду і були викликані по цивільній справі, яка слухалася відносно її матері [PERSON] Свідком [PERSON] було підтверджено суду, що дійсно, [PERSON] підійшла до неї і повідомила, що [PERSON] лікувалася у психіатричній лікарні. При цьому [PERSON] зазначила, що і інспектору поліції, і свідкам вона казала, про те, що [PERSON] постійно пише на неї та її сина скарги та позовні заяви, які виводять її з рівноваги, у звязку з чим вона неодноразово зверталась за лікарською допомогою, тому вона сказала те, що їй було відомо зі слів матері позивачки, а саме, що [PERSON] перебувала на обліку у психоневрологічному диспансері, і це не було способом поширення інформації. Пункт 19 Постанови № 1 вказує, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Вирішуючи питання про наявність у відомостях, повідомлених відповідачкою, недостовірної інформації, суд встановив, що між сторонами існують давні усталені неприязнені відносини, викликані численними скаргами до органів міліції, поліції та позовними заявами до суду [PERSON] відносно [PERSON] та членів її сім»ї. Саме цим фактом відповідачка пояснювала поведінку [PERSON], і інспектору поліції, і [PERSON], а не мала на меті розповсюдити конкретну інформацію. В п. 15 Постанови № 1 зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували,, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручувані). Пункт 18 цієї ж Постанови вказує, що згідно з положеннями статті 227 ЦК і ст. 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації, повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Використовуючи свій обов»язок довести той факт, що [PERSON] перебуває на обліку у ПНД, [PERSON] подала клопотання про витребування такої інформації з Бердянського психоневрологічного диспансеру, проте позивачка категорично відмовилася від цього на тих підставах, що її здоров»я це її особиста справа. Ст. 286 ЦУК України передбачає, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. За цих підстав суд не має можливості перевірити дійсність інформації, яку позивач просить спростувати і вирішити питання про наявність порушення її немайнового права. Крім того, позивачка не надала ніяких доказів у розумінні ст. 58, 59 ЦПК України, і не довела, які негативні наслідки настали після того, як відповідачка поширювала відносно неї негативну інформацію. Також відповідачка не конкретизувала, як, яким чином, у присутності кого відповідачка повинна вибачитись, спростувати написане та сказане при свідках та, яких самих. Суд вважає, що позовні вимоги є неконкретними, не доведені належними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed