Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із цією заявою, у якій просила встановити факт законного набуття права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що має загальну площу 68,6 кв.м. та житлову площу 52,6 кв.м., що в технічному паспорті позначається літ. «А» та на господарські споруди, що в технічному паспорті позначається літ. «а»- ганок, «Б»- літня кухня, «б»- веранда, «1-3» - огорожа, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. На обґрунтування своєї заяви повідомила, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадщину вона прийняла шляхом подачі заяви в шестимісячний термін до нотаріальної контори, до дня смерті [PERSON] проживала одна, інших спадкоємців окрім неї немає. Спір про право на житловий будинок відсутній. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з'явилася, попередньо подала до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримала повністю, заяву просила задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області у судове засідання не з'явився, попередньо подавши до суду заяву, у якій викладено прохання про розгляд справи за відсутності представника, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав. Дані правовідносини регулюються ЦК України та ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається відповідно до встановленого законом порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права на нерухоме майно є обов'язковою. Відповідно до п.2 ч.1 ст.3, п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов'язковою і проводиться вона на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили. Частина 2 ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, передбачає, що факт права власності може бути встановлений судом у разі невизначення законом іншого порядку його встановлення та для забезпечення виникнення особистих майнових прав фізичних осіб і за відсутності спору про право. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати заявниці [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадщину [PERSON] прийняла шляхом подачі заяви в шестимісячний термін до нотаріальної контори, до дня смерті [PERSON] проживала одна, інших спадкоємців окрім [PERSON] немає. Спір про право на житловий будинок відсутній. Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.1961 року виданого Оляницькою сільською радою Тростянецького району Вінницької області видно, що [INFO] року народилася [PERSON], матір'ю якої записана [PERSON] Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.01.2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області видно, що [INFO] померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №18. Із свідоцтва про право власності 1727 від 29.10.1982року, виданого виконкомом Ладижинської міської Ради народних депутатів видно, що [PERSON]. є власником житлового будинку [ADDRESS] Із технічного паспорту від 06.10.2011року, виданого комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» видно технічну технічну характеристику житлового будинку. Із довідки №1487 від 12.08.2016року, виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради видно, що [PERSON] на день смерті проживала одна і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи, приймаючи до уваги норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. Встановлення факту, про який просить заявник має для неї юридичне значення, оскільки дає право на реєстрацію права власності на нерухоме майно, іншого порядку чи можливості встановити такий факт заявник не має. Встановлення такого факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Outcome: approved