Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженої відповідальністю «Росвен Інвест Україна», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Лановенко Людмила Олегівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно її заяви №005-21502-141113 від 14.11.2013 року у ПАТ «Дельта Банк» їй було відкрито рахунок № [NUMBER] з кредитним лімітом 15 000 грн., строком на 364 дні та надано електронний платіжний засіб № [NUMBER] . 06.10.2017 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №005-21502-141113 від 14.11.2013 року, у зв`язку з чим право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». За заявою ТОВ «Росвен Інвест Україна», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. видано виконавчий напис 13489 від 31.05.2019 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором №005-21502-141113 від 14.11.2013 року у сумі 22 101,68 грн. Згідно до ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи на підставі документів, які свідчать про безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Всупереч зазначеним правовим нормам приватний нотаріус не з`ясував, що відсутні докази безспірності, а саме те, що виконавчий напис вчинено, після спливу трирічного строку позовної давності, так як останній платіж за кредитним договором нею було здійснено 22.08.2014 року. Крім того, вона не отримувала жодної вимоги банку про сплату боргу та повідомлення нотаріуса про можливе вчинення виконавчого напису. За таких обставин, та норм ст.50 Закону України «Про нотаріат» позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною реєстровий номер 13489 від 31.05.2019 року і яким запропоновано стягнути з неї грошові кошти у розмірі 22 101,68 грн. які є її боргом за кредитним договором №005-21502-141113 від 14.11.2013 року за період з 26.01.2018 року по 30.05.2019 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 500 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.11.2019 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ім. правовідносини. Судом установлено та вбачається із наявної в матеріалах справи заяви №005-21502-141113 від 14.11.2013 року у ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] з кредитним лімітом 15 000 грн., строком на 364 дні та надано електронний платіжний засіб № [NUMBER] . 31.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №13489 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором №005-21502-141113 від 14.11.2013року у сумі 22 101,68 грн. Із матеріалів справи вбачається і не спростовано відповідачем, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» при подані нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису не надано достатніх доказів щодо отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором, оскільки згідно наданих приватним нотаріусом матеріалів, на підставі, яких було вчинено виконавчий напис вбачається, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» надано лише саму вимоги про необхідність погашення заборгованості, відостей про її направлення боржнику та отримання останнім не надано. Згідно з виконавчим написом нотаріуса Хара Н.С. від 31.05.2019 року строк за який проводиться стягнення зазначений з 26.01.2018 року по 30.05.2019 року, хоча з наданого розрахунку заборгованості не можливо встановити строк за який період було нараховано кошти у розмірі 22 101,68 грн., що є невідповідністю вимог закону. При цьому, суд вважає, що може бути застосований строк давності встановлений тільки законом, тобто строки позовної давності встановлені договором, при вчиненні виконавчого напису у даному випадку не враховуються. В роз`ясненнях, викладених в інформаційному листі ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», затверджених постановою від 07 лютого 2014 року №2, у 10 пункті роз`яснень зазначено, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат» №3425-XII. Крім цього, суд звертає увагу на те, що згідно із статтею 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому cуд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа №161/6092/18-ц). Відповідне до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки у розрахунок заборгованості за кредитним договором від 14.11.2013 року, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, всупереч вимогам вищенаведених норм матеріального права. Порядок розподілу судових витрат на правничу допомогу між сторонами вирішуються відповідно до положень ст.137 ЦПК України, а не Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» який втратив свою чинність від15.12.2017, підстава -2147а-VIII. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, згідно положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, позивач надав договір про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2019 року, та квитанцію до прибуткогово ордеру від 25.11.2019 року на суму 5500 грн. З наданих документів вбачається, що кошти сплачені ще до укладення договору про надання правової допомоги та в порушення вимог чинного законодавства не надано детальний розрахунок та акт виконаних робіт. Враховуючи викладене вище, положення ч.3 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволеню не підлягають. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Росвен Інвест Україна» підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн., на користь позивача. На підставі викладеного, ст.18 ЦК України, ст. ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: partial