Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про виселення останнього із житлового будинку [ADDRESS], який належить їй на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2011 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 26.09.2011 року №31428364. У підтвердження позову посилається на те, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано; відповідач залишається й надалі проживає у спірному будинку; систематично зловживає спиртними напоями, вчиняє домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно позивача та дітей, коштів на утримання будинку не надає та не займається господарством і тим самим систематично порушує правила співжиття, що унеможливлює спільне проживання із ним, а тому позивач просить у судовому порядку виселити [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS], без надання йому іншого житла. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила і наполягала його задовольнити. Відповідач позов визнав і не заперечив проти його задоволення, однак додав, що на даний час через фінансові труднощі не в змозі винайняти інше житло, через зимовий період і неможливість виїхати на тимчасові роботи за межі України просив не звертати судове рішення про його виселення до примусового виконання до лютого місяця 2019 року. Стосовно мотивів позову то позицію колишньої дружини вважає дещо перебільшеною, але у зв'язку з тим, що таким чином склались життєві обставини, він має намір окремо самостійно по-новому облаштувати собі власне життя. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення у зв'язку із визнанням позову відповідачем судом роз'яснено наслідки відповідної процесуальної дії. Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення її права. А право власника будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON] про виселення [PERSON] Разом з тим під час провадження цивільної справи як у підготовчому так і в судовому засіданні знайшло своє підтвердження підставність звернення позивача до суду із спором в порядку ч. 1 ст. 116 ЖК України, яка регламентує, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як наслідок стаття 157 ЖК України також вказує, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Оскільки як установлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги позивача ґрунтуються на Законі, а тому підлягають задоволенню; поряд з наведеним судом сторонам роз'яснено порушене відповідачем питання відстрочення виконання судового рішення згідно ст. 435 ЦПК України; у зв'язку із задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути у користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved