Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 листопада 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, посилаючись на те, що шлюб виявився невдалим. Протягом тривалого часу між ними були суперечки та непорозуміння на побутовому ґрунті; різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Від шлюбу в них народився син [PERSON] 14.04.2007 року; сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин протягом десяти років, збереження сімї неможливе, шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому [PERSON] просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала, просила її задовольнити, наполягаючи на питанні розірвання шлюбу; прізвище змінити на дошлюбне. Відповідач позов визнав і не заперечив проти його задоволення; однаково на цьому настоював. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2006 року, від якого мають одну неповнолітню дитину. Сторони із 2008 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть; син проживає в основному із матірю, але батько однаково бере участь у його вихованні. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб тривалий час існує формально; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача; визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а також неповнолітнього сина сторін Костянтина, який залишається проживати із матірю, котрій на її звернення після розірвання шлюбу слід змінити прізвище на «Карпа». Стосовно розподілу судових витрат то такі слід стягнути із відповідача у користь позивача.

Outcome: approved