Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача та стягнення коштів, а саме: просила суд визнати договір фінансового лізингу недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 74 000,00 грн. та 500,00 грн. витрат за комісію в банку. В обґрунтування позовних вимог пояснила, що 29.01.2016 р. між нею з відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №003029 з додатками відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу транспортний засіб FORD Kuga у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених Договором. На виконання вказаного договору позивачем згідно квитанції від 29.01.2016 року було перераховано грошові кошти в розмірі 74 000,00 грн. з призначенням платежу «авансовий платіж» згідно договору фінансового лізингу №003029 від 29.10.2016р. Позивач стверджує, що була позбавлена можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання у зв'язку із тим, що представник відповідача не надала їй достовірної інформації щодо всіх істотних умов договору, переконала та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що така пропозиція щодо вартості предмета лізингу обмежена в часі. Згодом позивач дізналася що кошти, які були перераховані відповідачу, як часткова оплата вартості транспортного засобу виявилися адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, що безпосередньо впливає на значне збільшення загального розміру витрат позивача на придбання транспортного засобу. Також вказує, що така істотна умова договору як предмет лізингу не відповідає вимогам Закону, що не дає змоги індивідуалізувати предмет лізингу з-поміж інших автомобілів марки FORD Kuga, адже не містить ні року випуску, ні кольору, ні виробника. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовими повістками, причини неприбуття суду не повідомив. Із згоди представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.01.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено Договір фінансового лізингу № 003029 з додатками (Графік сплати авансового платежу та Специфікація предмету лізингу), відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - транспортний засіб Ford/Kuga Ambiente, об'ємом двигуна 2,0, дизель, зазначений у п. 1.1. Договору та специфікації, що є додатком № 2 до Договору, вартістю 27 611,24 доларів США у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених Договором. На виконання умов зазначеного договору, 29.01.2016 року позивачем було сплачено 74 000 грн. на користь ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» із зазначенням призначення платежу: авансовий платіж згідно лізингового договору від 29.01.2016 року № 003029, що підтверджується копією квитанції №0.0.498046037.1. Разом з тим, представником ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» не було роз'яснено [PERSON] призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважала, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. Також, у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала їй достовірної інформації щодо всіх істотних умов договору. Вказані обставини в судовому засіданні не спростовані відповідачем по справі ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29.01.2016 року № 003029, укладений між сторонами, нотаріально не було посвідчен . Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Відповідно до частини п'ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. В п. 10.5 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Пункт 10.15 договору, за своїм змістом, свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі, а в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Разом з тим, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Отже, аналіз спірного договору фінансового лізингу від 29.01.2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, і у суду відсутні відповідні мотиви для відступлення від даної правової позиції. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення 74 000 грн., що були сплачені позивачем. Не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача 500 грн., оскільки вказана сума є сплаченою комісією банку, а не платежем, який був здійснений на рахунок відповідача. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial