Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] , зареєстрованого 17.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (актовий запис №31), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Їхні спільні неповнолітні діти після розірвання шлюбу будуть проживати разом з нею. Позивач в судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що вона з дітьми проживає окремо від відповідача, винаймає квартиру. Відповідач у присутності їх дітей застосовував до неї фізичне насильство, у зв`язку з чим вона зверталася за допомогою до правоохоронних органів і медичних закладів. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд надати строк для примирення з позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 17.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, 17.08.2013 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №31 (а.с.13). Згідно зі свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 12.03.2014 року Виконавчим комітетом Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 20.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Судом також встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку, суд не може зобов`язати сторони прийняти заходи до примирення, адже позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу. Також суд враховує те, що на даний час позивач з дітьми проживає окремо від відповідача, сторони спільного господарства не ведуть, відповідач в присутності неповнолітніх дітей застосовував до позивача фізичне насильство. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і інші документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Outcome: approved