Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що на праві власності [PERSON], що проживав в [INFO], належала земельна ділянка площею 1,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Борщівської сільської ради на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 009180. Після його смерті- 04.01.1998р., відкрилася спадщина, яка складається із вищевказаної земельної ділянки. Спадкоємцем першої черги за законом став син померлого - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.03.2000р. Внаслідок смерті [PERSON], який помер 09.03.2010р., спадкоємцем за заповітом, посвідченим 16.02.2004р. спірної земельної ділянки стала онука померлого - позивачка по справі. У встановлений законом термін звернулася до Першої Снятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Оскільки державний акт на земельну ділянку був виданий після смерті [PERSON], позивачка не може належним чином оформити спадщину. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Борщівської сільської ради. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ІФ № 009180 від 26.02.2001р., [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Борщівської сільської ради. Відповідно до свідоцтва про смерть, серія І-НМ № 064855 [PERSON] помер 04.01.1998 року. На час його смерті разом з ним у господарстві була зареєстрована його дружина- Захарук Г.М., яка померла 10.12.2005р. (довідка Борщівської сільської ради від 09.03.2016р.. 09.03.2010р. помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-НМ № 110015). На день його смерті разом з ним проживали та були зареєстровані [PERSON]- дружина, [PERSON] - донька, [PERSON]- онука, [PERSON] - онук. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Борщівської сільської ради 16.02.2004р., спадкоємцем всього належного померлому [PERSON] майна є позивачка [PERSON]. Заповіт не скасовувався та не змінювався. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.12.2010р. позивачкам прийняла спадщину після смерті [PERSON] на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 1,1258 га, кадастровий номер 2625280600:04:001:0438, в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до довідок Першої та Другої Снятинських державних нотаріальних контор від 14.04.2016р. та від 20.04.2016р., померлий [PERSON] був спадкоємцем за законом на майно померлого [PERSON], який помер 04.01.1998р., спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом є позивачка, за заявою якої у Першій Снятинській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 264/2010. Із довідки Борщівської сільської ради, яка видається у зв'язку з оформленням спадщини вбачається, що в управління спадковим майном після смерті [PERSON] вступили його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Заповіт від імені померлого не посвідчувався. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зібрані по справі докази вказують, що [PERSON] на праві власності належала земельна частка (пай), що розташована на території Борщівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області,в межах земельної ділянки площею 1,09 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 009180, яку після його смерті успадкував його син [PERSON]С, вступивши в управління спадковим майном. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом на все належне йому майно є позивачка, а тому суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на земельну частку (пай), що розташована на території Борщівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, в межах земельної ділянки площею1,09 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 009180 від 26.02.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №180, виданого на [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: partial