Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за неє право власності в порядку спадкування на 1/6 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~На обґрунтування\~вимог [PERSON] \~посилається на\~те що\~вона є\~власником двокімнатної\~квартири [ADDRESS] \~Маріуполя Донецької\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~правовстановлюючими документами, Наразі,\~позивачка має\~намір відчужити\~належну їй\~квартиру,\~але нотаріус\~відмовляє посвідчити\~договір купівлі-продажу\~з потенційними\~покупцями у\~зв`язку з\~тим,\~що відсутній\~оригінал Свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~серії АВІ\~№ [NUMBER] \~від 20.01.2000р.,\~згідно якого\~позивач успадкувала\~1/6\~частину спірної\~квартири. З метою вирішення питання у позасудовому порядку 29.01.2019р. до Донецького обласного Державного нотаріального архіву позивачем було надіслано заяву з проханням видати дублікат оригінала Свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВІ № 220731 від 20.01.2000р. Листом від 02.02.2019р. за № 81/01-12 позивачу було повідомлено про неможливість видати дублікат запитуваного документу у зв`язку з тим, що всі документи Першої Маріупольської державної нотаріальної контори прийнятті на зберігання в Донецькій державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву м. Донецьку, доступ до якого відсутній. У зв`язку з викладеним, посилаючись на положення ст. ст. 15, 321, 328, 392 ЦК України. Позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Маріупольська міська рада своїм правом не скористалася та відзив, заперечень на позов не направила, однак представник Маріупольської міської ради Кравченко О.О. направив в адресу суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 15.02.2012р. за № 33187466, виданим Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації»; власником частини квартири є [PERSON] . Відповідно свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВІ [NUMBER] від 20.01.2000р. виданим державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] Л.П.; спадкове майно належить [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 21.01.2019р. за № 171, виданим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бідненко С.В.; [PERSON] , належить частина квартири. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.07.2018р. за № 131097107. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів. У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту речових прав на майно, оскільки в інший спосіб позивач позбавлений можливості своє право підтвердити та в інших осіб (орган місцевого самоврядування) може виникати сумнів в належності позивачу цього майна та йому створюється неможливість реалізації свого права власності у зв`язку з втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача вже є право власності на указане нерухоме майно, однак відсутні документи про це. Щодо порушеного права та ким воно порушено, то суд виходить з того, що порушено право позивача у зв`язку із втратою ним правовстановлюючого документа і право на захист у нього виникає на підставі ст. ст. 15, 16, 392 ЦК України. Відповідно до статей 2, 318 Цивільного кодексу України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб`єктів публічного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ст. 319 ЦК України). Згідно із ст.\~328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.\~ Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Проводячи оцінку поданих доказів, на підставі наведених норм матеріального права, суд дійшов до висновку, що позивач є власником частки квартири, однак його право порушене у зв`язку із втратою ним оригіналу свідоцтва на право спадщини, окрім судового, спосіб для відновлення порушеного права (отримання дублікату свідоцтва на права спадщину), оскільки дублікат свідоцтва на право спадщини, було прийнято на зберігання Першою маріупольською державною нотаріальною конторою та переданий до нотаріального архіву у м. Донецьк, де на теперішній час органи державної влади не здійснюють свої повноваження та місто є окупованим незаконними збройними формуваннями. У зв`язку з викладеним, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація права власності позивача. Визнання такого права на квартиру відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що визнання позову представником Маріупольської міської ради у достатній мірі також підтверджує право власності позивача на квартиру, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Outcome: approved