Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], вказуючи, що 19 липня 2013 року у виконкомі Виноградівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними не склалося, причиною розпаду сімї стало відсутність порозуміння, на підставі чого в сімї виникали конфлікти. З грудня 2016 року проживають окремо, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Просить розірвати шлюб, так як подальше спільне проживання та збереження сімї вважає неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заява про розгляду справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не зявились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 липня 2013 року у виконкомі Виноградівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с.4/. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.5/. Подружнє життя між сторонам не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя ( ч. 1 ст. 112 СК України). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 112 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого суд вважає подальше спільне проживання подружжя та збереження сім'ї неможливим, так як це протирічить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України

Outcome: approved