Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позову вказує на те, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 19.08.2013 року у кримінальній справі № 1328/4592/12 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 109 867 грн. 89 коп. Вирок суду набрав законної сили 10.12.2013 року. Оскільки відповідачем не було виконано вирок суду в частині повернення коштів, Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/4084/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь позивача інфляційні втрати за період з 04.07.2013 року по 03.10.2016 року в сумі 76 702 грн. 54 коп., три проценти річних в сумі 10 184 грн. 90 коп. та 920 грн. 00 коп. витрати зі сплати судового збору. Позивач з метою виконання вироку звернулась до Личаківського ВДВС ЛМУЮ та відкрито виконавче провадження № 50182576. Станом на 24.05.2021 року по зазначеному виконавчому провадження на користь позивача перераховано лише 11 180 грн. 92 коп. З огляду на зазначене в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України. Відтак, просить суд стягнути на її користь з [PERSON] грошові кошти в розмірі 29 850 грн. 78 коп, з яких 20 960 грн. 91 коп. інфляційні втрати та 8 889 грн. 85 коп. три відсотки річних. Ухвалою суду від 26.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Водночас, представник позивача - адвокат Коцай Г.Л. 26.08.2021 року через канцилярію суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд даної справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 26.08.2021 року через канцилярію суду подав заяву в якій просить проводити розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи із наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 19.08.2013 року у кримінальній справі № 1328/4592/12 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину перебаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Крім того, судом задоволено цивільний позов потерпілої та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в сумі - 109 867 (сто дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень, 89 коп. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/4084/16-ц вирішено стягнути з [PERSON] в користь фізичної особи - підприємця [PERSON] 76 702,54 грн. (сімдесят шість тисяч сімсот дві гривні п`ятдесят чотири копійки) інфляційних втрат, трьох процентів річних в сумі 10 184,90 грн. (десять тисяч сто вісімдесят чотири гривні дев`яносто копійок) та 920, 00 грн. (дев`ятсот двадцять гривень) витрат по оплаті судового збору та оголошення в газеті про виклик відповідача в судове засідання. З листа Личаківського ВДВС у м. Львові Західного МУМЮ від 24.05.2021 року вбачається, що на виконанні Личаківського ВДВС перебуває виконавче провадження № 50182576 та № 58517887 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Львова № 1328/4592/12 від 10.02.2014 року та № 466/4084/16-Ц від 13.09.2017 року відповідно. Станом на 24.05.2021 року з боржника на користь стягувача по виконавчому провадженню № 50182576 стягнуто та перераховано 11 180 грн. 92 коп. Станом на 24.05.2021 року з боржника на користь стягувача по виконавчому провадженню № 58517887 стягнуто та перераховано 19 946 грн. 31 коп. За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, що також узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідно до постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 31.05.2018 №902/330/17, ч.2 ст.625 ЦК не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання з дня винесення рішення про стягнення боргу. При цьому, слід зазначити, що згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму ВС України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 19.08.2013 року та рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 30.12.2016 року. Відтак, оскільки відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку з наведеним, вищезазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема висновками експертів. Згідно з частинами 1-3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому, підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що дійсно у [PERSON] наявна заборгованість перед [PERSON] . Дані обставини стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. При цьому, оцінюючи подані позивачем розрахунки заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такі проведені із застосуванням відповідних індексів інфляції та формул, належним чином обґрунтовані та мотивовані, зокрема відповідають вищенаведеним положенням чинного законодавства. У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних належних доказів, які ставлять під сумнів розрахунки, наведені позивачем та доводять його необґрунтованість. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved