Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 516,00 грн.. У судовому засіданні позивач [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила розірвати шлюб з відповідачем та стягувати з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача [PERSON] поданий позов підтримала та суду пояснила, що з 28 квітня 2012 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому у Тарасівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу у них є спільна неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини протягом 2013 року між сторонами погіршувалися, відповідач часто влаштовував сварки, що супроводжувалися психологічними та фізичними образами. Вказане призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON]. Майнового спору між сторонами на момент розгляду справи не має. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги та пояснення, надані представником, підтримала, наполягала на розірванні шлюбу з [PERSON], оскільки подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, та просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки в заявленому розмірі. На примирення вона не згодна, оскільки [PERSON] часто бив та оскорбляв її в присутності дитини, про що були написані відповідні заяви до міліції. За вказаним фактом відповідач притягувався до відповідальності. З відповідачем фактично не проживає два місяці, протягом яких матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надавав. Відповідач за цей час приїздив два рази, намагався примиритися, проте оскільки [PERSON] сам її вигнав та вони вже мирилися раніше, проте відповідач повторно вчиняв сварки, вона не погодилася на примирення. Питання про зміну прізвища не ставить. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] визнав. Проти розірвання шлюбу відповідач заперечував, просив надати строк для примирення, оскільки вважає, що відновлення шлюбних відносин можливе, він не втратив почуття любові та поваги до [PERSON]. Так, дійсно він притягався до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн., який повністю сплатив. Близько двох місяців тому вони посварилися, позивач сказала образливі слова та він вдарив її по обличчю, після чого [PERSON] зібрала речі та пішла, він її не виганяв. За цей час, він намагався примиритися, приходив, дзвонив, проте позивач не хотіла миритися. Допомогу на утримання дитини за цей час він не надавав. Тому просить позовні вимоги задовольнити частково. Заслухавши позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований у Тарасівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 16). За час перебування у шлюбі у сторін народилася спільна дитина: донька [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а. с. 17). Відповідно до довідки УПСЗН Цюрупинської РДА за вих. № 2743 від 16.05.2014 року позивач [PERSON] отримує допомогу на народження дитини [PERSON], [INFO]. н., до трьох років(а. с. 19). 19.05.2014 року позивач звернулася із заявою до Цюрупинського РВ УМВС України про вчинення відповідачем [PERSON] сварки, побиття та вигнання її з будинку. Згідно відповіді Цюрупинського РВ УМВС України в Херсонській області за вих.. № 56/8735 від 03.06.2014 року в діях [PERSON] вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст.. 173-2 КУпАП, у зв'язку із чим відносно останнього складений адміністративний матеріал та направлено для вирішення питання про притягнення до відповідальності. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач у добровільному поряду вказану допомогу не надає, про що свідчать пояснення сторін, відповідач проти стягнення з нього аліментів не заперечує, тому позов у вказаній частині необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно вчинив фізичне насилля відносно своєї дружини - позивача [PERSON], за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, сторони разом не проживають близько двох місяців, намагалися примиритися раніше, проте відповідач з позивачем так і не примирилися. Крім того, свідком сварок є малолітня донька сторін [PERSON], [INFO]. н., що може негативно вплинути на психічний стан дитини. Вищевикладене свідчить, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON], позивач [PERSON] на примирення не згодна, тому суд приходить висновку про недоцільність надання сторонам строку для примирення, оскільки відновлення сім'ї в такому випадку неможливе, та необхідності розірвання шлюбу між сторонами. Судові витрати по справі у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України віднести на відповідача.

Outcome: approved