Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача продавцем у магазині «[INFO]» за адресою [ADDRESS] згідно трудового договору від 28.01.2012 року з 28.02.2012 року по 13.06.2014 року. 13.06.2014 р. трудовий договір було розірвано за згодою сторін. Після звільнення та до цього часу відповідачем із нею не проведено повний розрахунок, а саме їй не виплачено заробітну плату за квітень 2014 р. в сумі 1225 грн., за травень 2014 р. - 1225 грн., за 13 днів червня 2014 р. - 530 грн. та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в 2014 році за 11 днів в сумі - 449 грн. На підставі викладеного позивач [PERSON] прохала суд стягнути з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 3429 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та прохала його задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена в порядку ст. 74 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомляла. Крім цього по справі було належним чином повідомлено також і представника відповідача [PERSON], який в судове засідання також не з»явився. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що [PERSON] працювала у фізичної особи - підприємця [PERSON] згідно трудового договору від 28.01.2012 року з 28.02.2012 року по 13.06.2014 року. 13.06.2014 р. трудовий договір було розірвано за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивачем у позовній заяві вказано, що відповідач на даний час на її думку, заборгував їй заробітну плату, а саме їй не виплачено заробітну плату за квітень 2014 р. в сумі 1225 грн., за травень 2014 р. - 1225 грн., за 13 днів червня 2014 р. - 530 грн. та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в 2014 році за 11 днів в сумі - 449 грн. Так, відповідно до довідки про заробітну плату позивача від 28.06.2014 року, складену відповідачем, заробітна плата [PERSON] за квітень 2014 року становила 1225 грн., за травень 2014 р. - 1225 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 40,27 грн. Разом із тим згідно відомості про виплату заробітної плати за квітень 2014 року, за квітень 2014 року [PERSON] відповідачем виплачено заробітну плату в розмірі 143,11 грн. (а.с. 50). Також позивачка працювала у відповідача і в червні 2014 року до 13 червня 2014 року , що підтверджується трудовим договором та трудовою книжкою, а тому їй за червень 2014 року мала біти виплачена зарплата в розмірі 523,51 грн. (13 дн.х40,27 грн.). Таким чином суд вважає, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати станом на час розгляду справи становить 2832 грн. 40 коп. (за квітень 2014 р. - 1081,89 грн. (1225 грн.-143,11 грн.), за травень 2014 р. - 1225 грн., за 13 днів червня 2014 р. - 523,51 грн. (13 дн.х40,27 грн.)). Відповідач належних та допустимих доказів на спростування вказаної суми заборгованості із заробітної плати в розмірі 2832,40 грн., до суду не надала. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2832 грн. 40 коп. заборгованості із заробітної плати. Згідно ст. 83 КЗпПУ країни у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Позивач вказувала, що їй відповідачем не виплачено компенсацію за невикористану у 2014 році відпустку в розмірі 449 грн. Разом із тим, відповідно до відомості на виплату грошей від 28 березня 2014 року, [PERSON] отримано від відповідача 952 грн. як компенсацію за невикористану відпустку. Згідно розрахунку відпускні розраховано за період з квітня 2013 р. по березень 2014 року. (а.с. 48-49). Тому, за вказаних обставин, суд вважає, що по справі відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь держави. Документи, що підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., про що зазначалося в позовній заяві, станом на час розгляду справи, суду не надавалися.

Outcome: partial