Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що вона з відповідачем уклала шлюб 19 травня 1994 року у Копашнівській сільській раді Хустського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 29. За час спільного проживання у них народилося четверо дітей: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Останні двоє синів досягли повноліття. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони є люди різних характерів та поглядів на життя, через що між ними постійно виникають непорозуміння. Подальше сумісне життя за таких обставин є неможливим. Їхній шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, а тому його збереження є недоцільним. Неповнолітні діти знаходяться на повному утриманні та вихованні у позивачки. Відповідач у вихованні дітей участі не приймає та припинив надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Він працює виконавцем робіт у філії «Хустського райавтодору» та має постійний дохід. У позовній заяві [PERSON] просить суд винести рішення, яким шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, з врахуванням індексації, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. До суду надійшла заява представника позивачки про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується повідомленням про виклик в судове засідання в засобах масової інформації. Причини неявки суд не повідомив. В порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 травня 1994 року у Копашнівській сільській раді Хустського району за актовим записом № 29. Від спільного подружнього проживання у сторін народилося четверо дітей, з яких двоє на сьогоднішній день неповнолітні: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів на шлюб та сімю, несумісність характерів, що призводить до постійних непорозумінь між сторонами. Неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачкою, що стверджується довідкою, виданою Копашнівською сільською радою Хустського району від 23.03.2017 року. Відповідач зобовязання по утриманню дітей належно не виконує, матеріальної допомоги по утриманню дітей позивачці не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, дана норма закону зобовязує і відповідача утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно довідки про доходи від 01.03.2017 року № 07/015 відповідач [PERSON] працює у філії «Хустський райавтодор» на основному місці роботи на посаді виконавця робіт та з серпня 2016 року по січень 2017 року отримав 13986,22 гривень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини: віком до 6 років з 01 травня пo 30 листопада 2017 року 1426 гривень, а віком від 6 років до 18 років - 1777 гривень. Отже, беручи до уваги те, що у відповідача є постійне місця роботи та сталий заробіток (дохід), суд за правилами ст.ст. 182, 183 СК України визначає, що з [PERSON] слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судові витрати по справі підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved