Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Антрацитівської міської ради про встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, у якому просить суд встановити факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини 25 вересня 2009 року та факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON]; встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - заповіту складеного [PERSON] на користь «Бугрім Людмили Миколаївни» 14 лютого 2012 року та посвідченого секретарем Верхньонагольчицької селищної ради; визнати за нею, [PERSON], право власності на жилий будинок № 31, розташований по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик м. Антрацита Луганської області у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] з 1951 року знаходились зареєстрованому шлюбі та прожили разом у жилому будинку № 31 по вулиці Пролетарській у селищі міського типу Верхній Нагольчик м.Антрацит Луганської області. У період сумісного життя на підставі рішення виконкому В-Нагольчицької селищної ради від 22 жовтня 1970 року про надання батькові [PERSON] права індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 25 по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик та на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального жилого будинку, укладеного 14 грудня 1970 року між батьком та виконкомом Антрацитівської міської ради депутатів трудящих її батьками за спільні кошти було збудовано житловий будинок відповідно до типового проекту. Рішенням виконавчого комітету В-Нагольчицької селищної ради № 63 від 22.07.1986 року було затверджено акт держкомісії про прийняття жилого будинку до експлуатації, а 26 січня 1987 року Краснолуцьким міжрайонним бюро технічної інвентаризації жилий будинок як об'єкт права власності було зареєстровано під номером 652/6 в книзі реєстрації за батьком [PERSON] Таким чином, жилий будинок № 25 по вул.Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик було збудовано її батьками у період сумісного життя та зареєстровано в установленому законом порядку. Після рішенням селищної ради нумерацію будинку було змінено з номера «25» на номер «31». І хоча батько значився титульним власником жилого будинку, однак на підставі ст. 22 КЗпШС УРСР, яка діяла на той час кожному з батьків належало по 1/2 частини жилого будинку. 6 червня 1995 року на випадок своєї смерті батько склав заповіт на користь своєї дружини - її матері [PERSON] на належний йому на праві приватної власності жилий будинок. 25 вересня 2009 року батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській у смт Верхній Нагольчик, яку фактично на підставі заповіту та згідно з положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняла його дружина - її мати [PERSON], яка на час його смерті була зареєстрована та фактично постійно проживала у спадковому будинку по вулиці Пролетарській, 31 у смт. Верхній Нагольчик м. Антрацит Луганської області. Від прийняття спадщини [PERSON] не відмовлялась, а тому вважається такою ,що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка в установленому законом порядку. Після прийняття спадщини їй на підставі ст.22 КЗпШС України та ч. 3 ст. 1268 ЦК України став належати повністю жилий будинок. 14 лютого 2012 року [PERSON] за місцем свого проживання склала заповіт на її (позивача) користь на належне їй майно. Заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Верхньонагольчицької селищної ради м.Антрацит та зареєстровано в реєстрі за № 04. 22 березня 2015 року [PERSON] померла, яка проживала в [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого по вулиці Пролетарській № 31 у смт. Верхній Нагольчик, м.Антрацит Луганської області. Спадкове майно після смерті матері вона (позивач) прийняла у відповідності з вимогами ст. 1212 ЦК України, надіславши 22 вересня 2015 року відповідну заяву до Старобільської державної нотаріальної контори, яка у зв'язку з проведенням АТО виконує функції Антрацитівської державної нотаріальної контори. Після смерті матері інших спадкоємців немає в тому числі і немає спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині згідно з положеннями ст.1241 ЦК України. З цього приводу з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори окрім неї ніхто не звертався. Після 30 липня 2016 року нею на адресу Старобільської державної нотаріальної контори була направлена заява про видачу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Однак, постановою державного нотаріуса Старобільської державної нотаріальної контори від 08 серпня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності у порядку спадкування після смерті матері у звязку з відсутністю доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником і нотаріус позбавлена можливості отримати відповідну для цього інформацію в тому числі і інформацію щодо зміни нумерації будинку у зв'язку з тим, що будинок знаходиться на непідконтрольній території. Між тим, жилий будинок батьків ніколи не знаходився під арештом, під заставою або в іншому обтяженні, батьки були людьми похилого віку і будь-яких кредитів ніколи не оформлювали. Факт зміни нумерації жилого будинку з № 25 на № 31 по вулиці Пролетарській підтверджується ксерокопією паспорта батька, на якій видно перереєстрацію місця проживання батька у зв'язку із зміною поштової адреси, яка була вчинена 28 квітня 1987 року. Також факт зміни нумерації жилого будинку підтверджується і рішенням В- Нагольчицької селищної ради від 19.06.1989 року про дозвіл власнику жилого будинку [PERSON] збудувати приміщення на земельній ділянці Пролетарська № 31 для утримання худоби. На даний час відсутня можливість надати відповідну довідку компетентного органу, оскільки територія є непідконтрольною. Також у постанові нотаріус звертає увагу на те, що нею при направленні документів не була залучена ксерокопія свідоцтва про смерть батька. У постанові нотаріус посилається на відсутність доказів проживання матері на час смерті батька в спірному жилому будинку та прийняття нею спадщини після смерті свого чоловіка. Між тим, на час смерті батька мати весь час була прописана та проживала у спадковому будинку, вона нікуди не виїздила та не виписувалась. Більш того, після смерті батька вона звернулась з заявою до пенсійного фонду про зміну статусу її пенсії у зв'язку зі смертю годувальника і їй було призначено новий розмір пенсії, виходячи з даних про заробіток батька. Розмір пенсії матері було збільшено до 2000 грн. Після смерті батька немає осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині і будь-які особи з цього приводу до нотаріальної контори не звертались. Факт проживання матері і після смерті батька в спірному жилому будинку по вул. Пролетарській № 31, як одинокої особи та відсутність проживання з нею будь-кого з членів сім'ї підтверджується довідкою В-Нагольчицькою селищної ради, виданою 13 лютого 2015 року для отримання медикаментів. В довідці зазначено про те, що вона (позивач) здійснює догляд за матір'ю похилого віку [PERSON], [INFO], яка проживає [INFO]. На жаль частина документів, в тому числі і домова книга, зникли у зв'язку із крадіжкою майна із спірного будинку вчиненою кримінальними особами після смерті матері,оскільки в будинку ніхто не проживав. Наведені факти свідчать про те, що на час відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], яка наступила 25 вересня 2009 року його дружина [PERSON] прийняла спадщину у вигляді належної йому 1/2 частини жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській в смт. Верхній Нагольчик м. Антрацит Луганськой області згідно з положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України на підставі заповіту чоловіка складеного на її користь 6 червня 1995 року, оскільки на час смерті чоловіка вона постійно проживала з ним однією сім'єю в спірному жилому будинку. Після смерті матері [PERSON], яка наступила 22 березня 2015 року спірний жилий будинок був успадкований нею (позивачем) на підставі заповіту матері, складеного на її користь та згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений ст. 1270 ЦК України строк. Крім того, позивач вказує на те, що у заповіті зазначено про те, що він складається на користь доньки. Згідно свідоцтва про її народження ([PERSON]М.) [PERSON] є її матір'ю, [PERSON] є її батьком. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] її дошлюбне прізвище «Чиченкова» було змінено на прізвище «Бугрим». А в заповіті помилково вказано її прізвище «Бугрім». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади в особі Антрацитівської міської ради у судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 16 лютого 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19.03.1951 року знаходились у зареєстрованому шлюбі (а.с.19) та прожили разом у жилому будинку № 31 по вулиці Пролетарській у селищі міського типу Верхній Нагольчик м.Антрацит Луганської області. У період сумісного життя на підставі рішення виконкому В-Нагольчицької селищної ради від 22 жовтня 1970 року про надання [PERSON] права індивідуального будівництва на земельній ділянці під № 25 по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик (а.с.22) та на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального жилого будинку, укладеного 14 грудня 1970 року між [PERSON] та виконкомом Антрацитівської міської ради депутатів трудящих (а.с.23) батьками позивачки було збудовано житловий будинок відповідно до типового проекту. Рішенням виконавчого комітету В-Нагольчицької селищної ради № 63 від 22.07.1986 року (а.с. 27) було затверджено акт держкомісії про прийняття жилого будинку до експлуатації, а 26 січня 1987 року Краснолуцьким міжрайонним бюро технічної інвентаризації (а.с.28) жилий будинок як об'єкт права власності було зареєстровано під номером 652/6 в книзі реєстрації за батьком [PERSON] Таким чином, жилий будинок № 25 по вул.Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик було збудовано її батьками у період сумісного життя та зареєстровано в установленому законом порядку. Після рішенням селищної ради нумерацію будинку було змінено з номера «25» на номер «31». Хоча [PERSON] значився власником жилого будинку, однак на підставі ст. 22 КЗпШС УРСР, який діяв на той час кожному з батьків належало по 1/2 частини жилого будинку. 6 червня 1995 року на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт на користь своєї дружини матері позивачки [PERSON] на належний йому на праві приватної власності жилий будинок за вищевказаною адресою (а.с.20). 25 вересня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській у смт. Верхній Нагольчик, яку фактично на підставі заповіту та згідно з положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняла його дружина мати позивачки [PERSON], яка на час його смерті була зареєстрована та фактично постійно проживала у спадковому будинку. Від прийняття спадщини [PERSON] не відмовлялась, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка в установленому законом порядку. 14 лютого 2012 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт на користь своєї доньки [PERSON] на усе своє майно. Заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Верхньонагольчицької селищної ради м.Антрацит та зареєстровано в реєстрі за № 04 (а.с.8). 22 березня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого по вулиці Пролетарській № 31 у смт. Верхній Нагольчик, м.Антрацит Луганської області. 21 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 22 березня 2015 року. Стаття 1298 ЦК України\~передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може з вернутися до суду за правилами позовного провадження. 30 липня 2016 року позивачем [PERSON] на адресу Старобільської державної нотаріальної контори була направлена заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: смт. Верхній Нагольчик, вул. Пролетарська, буд. 31, м. Антрацит Луганської області. Однак, постановою державного нотаріуса Старобільської державної нотаріальної контори від 08 серпня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності у порядку спадкування за заповітом на вищевказане майно, оскільки неможливо встановити факт смерті [PERSON], місце відкриття спадщини на момент його смерті, факт прийняття спадщини після його смерті [PERSON], наявність осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] та отримати необхідну інформацію про житловий будинок, в тому числі про його перенумерацію. (а.с. 12-13). Факт зміни нумерації жилого будинку з № 25 на № 31 по вулиці Пролетарській підтверджується ксерокопією паспорта батька, на якій видно реєстрацію місця проживання [PERSON], яка була вчинена 28 квітня 1987 року. Також факт зміни нумерації жилого будинку підтверджується і рішенням В - Нагольчицької селищної ради від 19.06.1989 року про дозвіл власнику жилого будинку [PERSON] збудувати приміщення на земельній ділянці за адресою: смт. Верхній Нагольчик, вул. Пролетарська, буд. 31, м. Антрацит Луганської області для утримання худоби. Факт проживання [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] в спірному жилому будинку по вул. Пролетарській № 31, як одинокої особи та відсутність проживання з нею будь-кого з членів сім'ї підтверджується довідкою В-Нагольчицькою селищної ради, виданою 13 лютого 2015 року. В довідці зазначено про те, що позивач [PERSON] здійснює догляд за матір'ю похилого віку [PERSON], [INFO]. Наведені факти свідчать про те, що на час відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], яка наступила 25 вересня 2009 року, його дружина [PERSON] прийняла спадщину у вигляді належної йому 1/2 частини жилого будинку № 31 по вулиці Пролетарській в смт. Верхній Нагольчик м. Антрацит Луганськой області згідно з положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України на підставі заповіту чоловіка складеного на її користь 6 червня 1995 року, оскільки на час смерті чоловіка вона постійно проживала з ним однією сім'єю в спірному жилому будинку. Після смерті матері [PERSON], яка наступила 22 березня 2015 року спірний жилий будинок був успадкований позивачем [PERSON] на підставі заповіту матері, складеного на її користь та згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений ст. 1270 ЦК України строк. Крім того, позивач вказує на те, що у заповіті зазначено про те, що він складається на користь доньки. Згідно свідоцтва про її народження ([PERSON]М.) [PERSON] є її матір'ю, [PERSON] є її батьком. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] її дошлюбне прізвище «Чиченкова» було змінено на прізвище «Бугрим». Окрім того, при складанні заповіту [PERSON] на ім'я позивачки [PERSON] секретарем селищної ради була допущена описка в написанні прізвища позивача замість «Бугрим» було помилково зазначено прізвище «Бугрім», проте прізвище позивача у її паспорті вказано «Бугрим». У відповідності з ч. 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті Таким чином, зазначена норма закону дає підстави для звернення до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на підставі ст.ст. 1233-1235 ЦК України. У звязку з вищевикладеним позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233-1235 ЦК України,

Outcome: approved