Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Креді [PERSON]», який був уточнений 21 грудня 2015 року (т.2, а.с.37-39). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 червня 2007 року між нею та АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]», був укладений кредитний договір № 115/07-ф на суму 28000 доларів Сполучених Штатів Америки (далі дол. США) для придбання житла. Додатком до договору є графік погашення кредиту, відповідно до якого встановлений щомісячний платіж у сумі 116,67 дол. США. Крім того, як зазначає [PERSON], за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 11,2% річних, а також комісійну винагороду у розмірі 0,15% на місяць від фактичного залишку заборгованості. У липні 2008 року, червні 2013 року та у листопаді 2014 року позивачем були здійснені сплати щомісячного платежу у розмірах, що значно перевищували передбачений у графіку. Загальна сума переплат станом на 30 листопада 2015 року складає 5733,29 дол. США. При цьому, з урахуванням здійснених переплат, в подальшому позивач здійснювала оплату кредиту в меншому розмірі з урахуванням своїх фінансових можливостей, однак жодних претензій від банку не отримувала. Як стало відомо позивачеві, банком дані переплати зараховані в останній платіж, а не в рахунок погашення щомісячних платежів в наступні за переплатою періоди. У зв'язку з чим з січня 2015 року позивачеві нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання оплати щомісячних платежів. Крім того, грошові кошти, що сплачувалися позивачем на погашення відсотків та комісії зараховувалися банком в погашення пені. [PERSON] вважає зазначені дії відповідача неправомірними, зазначає про відсутність заборгованості за кредитом порушення строків виконання зобов'язання, безпідставність нарахування пені та просить суд: 1) зарахувати здійснену переплату за кредитним договором № 115/07-ф від 18 червня 2007 року починаючи з першого місяця, в якому виникла переплата, на період до грудня 2019 року включно та до січня 2020 року частково на суму 16,46 дол. США; 2) зарахувати сплачені [PERSON] грошові кошти починаючи з січня 2015 року, які були зараховані відповідачем в погашення пені, у сплату комісії та відсотків за кредитом. 05 серпня 2015 року ПАТ «Креді [PERSON]» звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 18 червня 2007 року № 115/07-ф, [PERSON] отримала кредит у сумі 28000 дол. США строком до 17 червня 2027 року. Позивач зобовязалася повертати кредит частинами 15 числа кожного місяця відповідно до графіка погашення, сплачувати проценти у розмірі 11,2 % річних. На забезпечення виконання зобов'язання між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 19 червня 2007 року. А 20 серпня 2008 року між банком і [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній несе солідарну відповідальність з [PERSON] за невиконання нею зобов'язання по вищезазначеному кредитному договору. Після збільшення позовних вимог (а.с.92-93) позивач зазначає, що [PERSON] скористалася кредитними коштами, проте зобовязання за договором належним чином не виконує. Станом на 03 листопада 2015 року має заборгованість у загальній сумі 10938,68 дол. США. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що [PERSON] умови кредитного договору виконувала належним чином, мала право на підставі договору на дострокове погашення кредиту. У зв'язку з переплатами в певні періоди, останні мають бути віднесені на поточні за датою переплати періоди, а не у кінцевий строк графіку погашення кредиту, як це зробив банк. Щодо укладення додаткових угод з приводу переплат чи дострокового погашення кредиту банк до [PERSON] не звертався. Крім того, представник позивача заперечила проти задоволення зустрічного позову, оскільки, на її думку, у [PERSON] відсутня заборгованість по тілу кредиту, комісії та відсоткам. Залишок заборгованості, за даними банку, складає 10483,04 дол. США, хоча такий розмір залишку кредиту згідно з графіком має бути станом на січень 2020 року. До того ж, представник позивача зазначила, що банк неправомірно вимагає погашення кредиту у іноземній валюті. У зв'язку з існуванням суттєвої переплати за кредитом просить суд у задоволенні зустрічного позову відмовити (т.2,а.с.40-42). Представник ПАТ «Креді [PERSON]» за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечив, пояснивши, що у зв'язку з проведенням аудиту, банком були виявлені порушення при виконанні зобовязань [PERSON] Починаючи з січня 2015 року, без врахування порушень у минулих періодах, [PERSON] стали нараховувати пеню за неналежне виконання зобовязань. Здійснені [PERSON] переплати щомісячних платежів по графіку були правомірно відповідно до 3.4.2 кредитного договору зараховані в дострокове погашення тіла кредиту. Факти переплати не позбавляли боржника обовязку здійснювати наступні щомісячні платежі згідно графіку, який є невідємною частиною договору. Позивачу [PERSON] неодноразово пропонувалося банком підписати додаткові угоди до кредитного договору у зв'язку з внесенням нею грошових коштів у більшому розмірі, ніж це передбачено графіком, однак вона це зробити відмовлялася (т.1,а.с.36-37). Зустрічний позов представник банку підтримав та просив задовольнити, зазначивши, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору ПАТ «Креді [PERSON]» має право вимагати дострокового погашення кредиту. При цьому, сума заборгованості зменшена банком на суму внесених грошових коштів [PERSON] Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього заборгованості як з поручителя за кредитним договором. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 червня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]» (т.1,а.с.67-68), та [PERSON] був укладений кредитний договір № 115/07-ф, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 28000 дол. США терміном користування до 17 червня 2027 року з обовязком сплати процентів та комісійної винагороди за управління фінансовим кредитом. Крім того, відповідно до п. 1.1 договору, позичальник повертає кредит кредитору згідно графіку погашення суми кредиту (додаток № 1 до договору)(т.1,а.с.43-50). На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 18 червня 2007 року між ПАТ «Креді [PERSON]», [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком по зобовязанням [PERSON] в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або відсотками, а також штрафів та пені (т.1,а.с.55-56). 19 червня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири (т.1,а.с.51-54). Вирішуючи позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Креді [PERSON]» про зобовязання вчинити певні дії, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Графіком погашення суми кредиту встановлені щомісячні обовязкові платежі у сумі 116,67 дол. США в період з липня 2007 року по травень 2027 року (т.1,а.с.43-50). Відповідно до квитанцій (т.1,а.с.142-т.2,а.с.28) [PERSON] здійснювала оплату щомісячних платежів відповідно до графіку погашення. Однак, у липні 2008 року, червні 2013 року, листопаді 2014 року оплати були здійснені у сумах, що перевищують суму визначену графіком (т.1,а.с.224,198-199,188). В цей же час, у грудні 2008 року, січні та лютому 2009 року, у лютому, травні та липні 2012 року, а також у серпні 2014 року кредит погашався [PERSON] у розмірах, що є меншими за встановлені графіком суми (т.1,а.с.228,229-230,207,211,214). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до умов договору (п. 3.4.2) здійснені [PERSON] переплати при оплаті щомісячних платежів зараховані банком в рахунок дострокового погашення кредиту. В результаті чого станом на 03 листопада 2015 року загальна сума боргу [PERSON] становить 10938,68 дол. США (т.1,а.с.94). Так, у листі банку № 12404/1713 від 23 квітня 2015 року [PERSON] була повідомлена про те, що часткове дострокове погашення кредиту не звільняє позичальника від сплати наступних щомісячних платежів, а скорочує строк кредиту та скорочує розмір платежів відповідно до графіка починаючи з останнього. Запропоновано з метою зменшення фінансового навантаження звернутися до банку для отримання інформації щодо програм реструктуризації боргу (т.1,а.с.135). Пунктом 8.2 кредитного договору встановлено, що всі додатки, зміни та доповнення до договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані сторонами з обовязковим посиланням на договір. Між тим, жодних доказів, які б підтверджували узгодження між сторонами змін до графіку погашення кредиту, корегування умов договору у зв'язку із сплатою щомісячних платежів у іншому розмірі, позивач суду не надала. Чинним законодавством не передбачено в односторонньому порядку зміна умов договору банком, а відтак відсутні підстави для зарахування переплат за наступними щомісячними платежами у періоди починаючи з місяця, в якому переплата була здійснена за вибором виключно позивача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] Вирішуючи зустрічний позов ПАТ «Креді [PERSON]» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу суд виходить з наступного. Як встановлено вище, між [PERSON] та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у сумі 28000 дол. США. [PERSON] скористалася кредитними коштами, але свої зобовязання за договором виконує не належним чином. У зв'язку з порушенням строків сплати щомісячних платежів, що встановлені графіком погашення кредиту та урахуванням боргу за тілом кредиту, станом на 03 листопада 2015 року прострочена заборгованість становить 1153,26 дол. США (т.1,а.с.94). Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст. ст. 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Аналогічна норма встановлена п.3.2.5 кредитного договору, згідно з якою, у разі недотримання позичальником умов п.п. 3.3.13.3.11 та 2.7.3 договору (в тому числі і при несплаті чергового платежу згідно з п. 1.1. договору та/або процентів за користування кредитом та/або комісії згідно з п.п. 2.4 протягом 30 днів) вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів та пені. Станом на 03 листопада 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитом складає 1153,26 дол. США, нараховані: комісія 140,81 дол. США (в тому числі прострочена частина 123,07 дол. США), відсотки 184,13 дол. США (в тому числі прострочена частина 73,25 дол. США), пеня 130,70 дол. США. Загальна сума боргу з урахуванням дострокового погашення тіла кредиту становить 10938,68 дол. США (т.1,а.с.94-100). 26 березня та 07 травня 2015 року на адресу [PERSON] банком були направлені письмові вимоги про усунення порушень щодо погашення заборгованості за кредитом у сумі 242,12 дол. США та про дострокове погашення всіє суми кредиту з урахуванням відсотків, комісій та пені, що не заперечувалося позивачем у позовній заяві (т.1,а.с.57,58). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що між АТ «Індустріально-експртний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобовязання за договором виконує не у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд не приймає посилання представника позивача щодо неправомірності вимоги банку стосовно стягнення заборгованості в іноземній валюті доларі США, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Кошти - це гроші у національній або іноземній валюті (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Аналіз положень ст.ст. 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дозволяє стверджувати, що при укладенні кредитного договору в доларах США чи іншій валюті, а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість клієнта перед банком за кредитним договором має бути повернута останньому добровільно чи в судовому порядку саме в іноземній валюті кредиту, а не у національній валюті гривні. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] грубо порушила умови договору, а тому з неї та поручителя [PERSON] слід солідарно стягнути суму боргу за кредитним договором - 10938,68 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ «Креді [PERSON]» суму сплаченого судового збору у розмірі 3551,54 грн. в рівних частинах по 1775,77 грн. з кожного.

Outcome: approved