Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги вмотивовано тим, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого та посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. від 08.12.2010 року зареєстрованого в реєстрі №1-1807. Реєстрацію права власності проведено Хустським ДПТІ 17.12.2010 року. Сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах з 1999 по 2016 роки. 18.01.2001 року позивачка зареєструвала відповідача у своєму будинку. У 2016 року відповідач виїхав у с.Ракош Хустського району до іншої жінки, де у нього була інша сім'я. З того часу по місцю реєстрації не з'являвся, точна адреса його місця проживання чи перебування позивачці не відома. Відповідач будинок не утримує, не сплачує комунальні послуги. Сторони не підтримують будь-які відносини, відповідач добровільно знятися з реєстрації відмовляється, чим порушує права позивачки на користування та розпоряджання житловим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності, та можливості отримати субсидію. Позивачка просила постановити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. Відповідно до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачкою [PERSON] подано до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує просить його задоволити. Відповідачем [PERSON] подано до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Розгляд справи проведено у відсутності позивачки та відповідача, відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого та посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. від 08.12.2010 року зареєстрованого в реєстрі №1-1807. Реєстрацію права власності проведено Хустським ДПТІ 17.12.2010 року. Сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах з 1999 по 2016 роки. 18.01.2001 року позивачка зареєструвала відповідача у своєму будинку. У 2016 року відповідач виїхав у с.Ракош Хустського району до іншої жінки, де у нього була інша сім'я. З того часу по місцю реєстрації не з'являвся, точна адреса його місця проживання чи перебування позивачці не відома. Відповідач вже більше двох років не проживає у будинку [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним депутатом Вишківської селищної ради [PERSON] №32 від 26.04.2018 року. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. У відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Враховуючи наведене, реєстрація відповідача [PERSON] є перешкодою для користування і розпорядження власністю позивачки [PERSON] на власний розсуд, що є порушенням її конституційних прав на право вільного розпоряджання своєю власністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved