Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що в [ADDRESS] та як за членом колишнього колгоспного двору право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 12.11.1991 року її матері [PERSON] , як голові колгоспного двору, видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, що в [ADDRESS] , який складався із 2 членів, а саме [PERSON] та позивача. 04.03.2016 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне майно заповіла [PERSON] . [INFO] померла мати позивача. Після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину в належному порядку та в строк. Зазначає, що звернулася до приватного нотаріуса для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що питання спадкування колгоспного двору вирішується виключно в судовому порядку. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку в [ADDRESS] . 04.06.2018 року суддею Козівського районного суду Тернопільської області постановлено ухвалу про прийняття вказаної позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання. 27.05.2019 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, у якому представник позивача вказав, що Кальненська сільська рада Козівського району Тернопільської області не заперечує щодо визнання права власності на нерухоме майно за позивачем та просив здійснювати розгляд справи у його відсутності (а.с.45). Позивач та її представник у підготовче засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно з якого позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити (а.с.42, 43). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, однак у поданому відзиві на позов просив здійснювати розгляд справи у його відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить колгоспному двору, який складається з двох членів, головою якого була [PERSON] , що підтверджується оригіналом свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12.11.1992 року (а.с.17). Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 26.04.2018 року членами зазначеного колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] (а.с.18). Згідно з копією довідки Козівського РБТІ від 16.05.2018 року №27 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] . При цьому, кожному із зазначених осіб належить по Ѕ частини (а.с.23). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.10.2017 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.15). На момент смерті [PERSON] , згідно з довідкою виконавчого комітету Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області №194 від 26.04.2018 року, з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.16). 04.03.2016 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне майно заповіла позивачу. Позивач після смерті матері [PERSON] , зверталася до приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що такий об`єкт приватної власності, як колгоспний двір, не визначений діючим законодавством, а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно колгоспного двору нотаріусом не може бути видане (а.с.19). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що [PERSON] померла, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, відмови від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку прийняла спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved