Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що з весни 2009 року вона разом із дітьми проживає у будинку [ADDRESS] . Даним будинком вона добросовісно і відкрито володіє більше 10 років. На початку 2009 року її сімейне життя не складалося, були проблеми із житлом. За порадою та допомогою у пошуках квартири вона звернулася до свого батька [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] . Батько повідомив, що навпроти його двору, є будинок, який немає власника і в якому ніхто не проживає. Батько за цим будинком наглядав і запропонував їй навести лад у будинку та оселитися у ньому разом із дітьми. Попередня власниця указаного будинку [PERSON] деякий час проживала у будинку у 1990-х роках, а потім переїхала до м.Суми, де згодом до 2005 року (орієнтовно) померла. Спадкоємці після смерті [PERSON] спадщину не оформляли та своїх прав, як відомо позивачу, не заявляли. Орієнтовно з 2005 по 2007 рік у даному будинку тимчасово, самовільно проживала родина, після виїду якої десь з півроку там проживали роми. Інша співвласниця будинку [PERSON] померла, дата її смерті невідома. Перед початком постійного проживання у будинку позивач виконала ремонтні роботи, здійснила прибирання та облаштування прибудинкової території. Підтвердженням тривалого та безперервного користування та фактичного володіння зазначеним будинком, користування комунальними та іншими послугами є квитанції щодо оплати послуг за користування електричною енергією. У той же час позивач не може у повній мірі розпоряджатися будинком на праві власника. За указаних обставин, посилаючись на ст.ст.15,16,317,319,321,328,335,344 ЦК України, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок «А-1» з житловою добудовою «А1», прибудовами «а» та «а1», господарськими будівлями та спорудами «Б» - сарай, «пг» - погріб, «№1» - хвіртка, «№2», «№3» - огорожа, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Залучений за ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 04.12.2019 (а.с.85) у якості співвідповідача [PERSON] подав відзив на позов, у якому заявлений позов не визнав. Свої заперечення співвідповідач обгрунтовував тим, що позивач разом із родиною самовільно зайняла будинок по [ADDRESS] . Власниця будинку [PERSON] за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла йому. За домоволодінням наглядав його батько [PERSON] , тому він вступив у права як спадкоємець. У будинку проживала сім`я [PERSON] за згодою обох сторін. За дорученням його інтереси у справах вела його матір [PERSON] . За проживання у будинку [PERSON] зробив паркан і ворота, заплатив 3000,00 грн. застави, маючи на меті придбати будинок, але потім придбав інше житло. Згодом за їхнім дозволом у будинку проживав молодий чоловік. Він та його матір неодноразово пропонували позивачці виїхати з будинку, на що остання давала обіцянки виїхати. Потім позивач незаконно підключила до будинку електропостачання. Позивач не довела, що після смерті [PERSON] не було спадкоємців та що спадкоємці не вступили у права власності (а.с.98-103). Позивач та її представник у судовому засіданні заявлений позов підтримали із підстав указаних у ньому, просили його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, прийняти рішення просить на розсуд суду (а.с.42), а тому суд визнав за можливе розглянути справу в його відсутність, на підставі наявних доказів у справі. Співвідповідач у судовому засіданні позов визнав, підтвердив, що відмовляється від оформлення своїх прав на будинок по [ADDRESS] , про що надав письмову заяву. Суд, заслухавши позицію позивача, її представника та співвідповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, із огляду на наступне. На підставі копій матеріалів на домоволодіння по [ADDRESS] , судом установлено, що указане домоволодіння за договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 15.12.1983 та зареєстрованого у реєстрі за №1633, належали у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с.43-56). Власниці зазначеного домоволодіння померли, а саме [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] [PERSON] (а.с.75-76,104). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.81-82), а отже, спадщину після її смерті ніхто не прийняв і не оформив. Після смерті [PERSON] , на підставі заповіту останньої від 07.06.2000, спадщину прийняв [PERSON] , була заведена спадкова справа за №122/2005, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.79-80,105). У судовому засіданні спадкоємець [PERSON] від своїх прав на домоволодіння по [ADDRESS] відмовився, про що 22.01.2020 надав відповідну заяву (а.с.114). Також судом установлено, що починаючи з весни 2009 року у домоволодіння по [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка у шлюбі не перебуває (а.с.9-12,16). Факт проживання родини [PERSON] у зазначеному будинку підтверджується довідкою вуличкому від 12.08.2019, актом обстеження по розгляду щодо встановлення місця проживання від 15.08.2019, довідкою про склад сім`ї від 13.08.2019 (а.с.13-15). За заявою [PERSON] на дане домоволодіння КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» був виготовлений технічний паспорт станом на 02.05.2019 (а.с.17-21). Відповідно до указаного технічного паспорта та довідки КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» станом на 02.05.2019 на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані: житловий будинок під літ. «А-1» з житловою добудовою під літ. «А1»; прибудови під літ. «а» та під літ. «а1»; господарські будівлі та споруд під літ.«Б» - сарай, під літ. «пг» - погріб; хвіртка під «№1» ; огорожа під «№2», «№3» (а.с.17-22). Земельна ділянка під даним домоволодінням площею 1750 кв.м. була передана у приватну власність [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області за №225 від 28.06.1996 (а.с.23). З копії договору про користування електричною енергією за №232007601 від 18.06.2015 та копій квитанцій про сплату за використану електроенергію, сформованих на ім`я [PERSON] (19.10.2016 змінила прізвище на [PERSON] ) установлено, що даний договір був укладений позивачем із електропостачальною організацією на будинок по [ADDRESS] , а також позивачем сплачувалися рахунки за використану електроенергію за цією адресою, починаючи з липня 2013 року (а.с.24-33). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивачки, проживає навпроти будинку по [ADDRESS] . У цьому будинку раніше проживала [PERSON] , але після одруження вона у 2001-2002 роках виїхала у місто Суми, де і померла. З того часу будинок залишався безхазяйним, він наглядав за домоволодінням на прохання [PERSON] У 2005 році у будинку проживала сім`я десь 2 роки. У 2009 році він запропонував доньці [PERSON] проживати у цьому будинку. Донька погодилася, вони зробили підтримуючий ремонт, поставили сарай та паркан. Свідок [PERSON] пояснив, що як сусід він знає померлу [PERSON] , яка купувала будинок разом із [PERSON] у 1988 році. Проживала у будинку сама, так як у 90-х роках померла [PERSON] . Після одруження [PERSON] виїхала до міста Суми. З того часу домоволодіння було безхазяйним. У 2005 році деякий час у будинку проживало подружжя [PERSON] та [PERSON] , а потім виїхали. Навесні 2009 року у будинку оселилася [PERSON] , зробила ремонт, огорожу, ворота, паркан. Із 2009 року по даний час [PERSON] разом із дітьми проживає у будинку безперервно, сплачує комунальні послуги та за земельну ділянку. [PERSON] шукала спадкоємців, але не знайшла. Племінник померлої [PERSON] мав бажання оформити спадщину, але чоловік [PERSON] не надав останньому документів. Після смерті [PERSON] до будинку ніхто із родичів померлої не з`являвся. Отже, судом установлено, що [PERSON] , починаючи із весни 2009 року відкрито та безперервно користується та володіє домоволодінням по [ADDRESS] , тобто більше 10 років. Задовольняючи вимогу позивача про визнання за нею права власності за набувальною давністю суд також враховує наступне. Так, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.334 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02. 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Згідно п.2 ч.2. ст.16 ЦК України: «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права». Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно, починаючи із весни 2009 року володіє домоволодінням по [ADDRESS] , а отже володіє ним понад десять років, спадкоємець указаного домоволодіння відмовився від оформлення своїх спадкових прав на даний будинок, тому його права не порушуються позивачем, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно ч.1 ст. 344 ЦК України. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору за ухвалою судді від 12.09.2019 (а.с.35) суд вважає за необхідне стягнути із співвідповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved