Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй на підставі державного акта серії [NUMBER] земельну ділянку площею 0,55 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території колишньої Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли вона (позивач) та її батько (чоловік [PERSON] ) [PERSON] , який помер [INFO] . Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку площею 0,55 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована на території с. Червоні Партизани, Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на її ім`я 22 травня 2000 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11; 14). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли її дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] , на ім`я яких були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи № 30/2004 до майна померлої [PERSON] (а.с. 21-43). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/2 частині земельної ділянки, яка належала їй на підставі державного акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 47-51). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки, яка належала [PERSON] на підставі державного акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та була успадкована ним після її смерті. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену спадкову земельну ділянку у зв`язку із тим, що державний акт серії [NUMBER] виготовлений у порушення вимог чинного на той час законодавства, а саме: державний акт був зареєстрований у книзі реєстрації державних актів 22 травня 2000 року, а рішення № 33 Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на підставі якого [PERSON] було передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,55 га, видано 23 травня 2000 року, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1612/02-31 від 22 листопада 2018 року (а.с. 13) та копією відповідного державного акта (а.с. 14). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved