Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину та утримання дружини, з якою проживає дитина. Позов мотивувала тим, що 29.09.2015 року між нею та [PERSON] , [INFO] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області зареєстровано шлюб. З початку 2018 року сімейне життя та взаємовідносини між сторонами через різні погляди на життя, шлюб, сім`ю та різний характер почали поступово погіршуватися, неодноразові її спроби примирення та покращення сімейних відносин до позитивних результатів не призвели. З січня 2018 року шлюб між сторонами існує формально, з квітня 2019 року вони проживають окремо за різними адресами, між ними остаточно припинилися шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачем не має, у подружжя втрачено почуття любові та порозуміння, їх відносини не відповідають уявленню позивачки про сімейне життя, тому вона вважає, що за наведених вище обставин шлюб зберігати недоцільно, що суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому просить суд розірвати шлюб без надання сторонам строку для примирення. Також, зазначає, що за час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка з сином проживають за адресою: [ADDRESS] , за місцем її реєстрації. Вона любить свою дитину, постійно піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, виховує її, у них з сином повний психологічний контакт, прив`язаність одне до одного. В свою чергу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків зокрема і по матеріальному утриманню дитини. Як під час спільного проживання, так з моменту фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин та проживання окремо необхідних коштів для придбання дитині всіх необхідних речей та харчування, не надає , у виховуванні, фізичному, духовному і моральному розвитку дитини участі не бере, про її здоров`я не піклується. Під час хвороб дитини ліки не купляє. З моменту окремого проживання з дитиною бачиться тільки один раз в тиждень одну годину. Відповідач є молодою, працездатною особою, без якихось вад зі здоров`ям, його стан здоров`я працювати дозволяє, інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його утриманні немає. Відповідач офіційно працевлаштований та працює в ТОВ «Спектраль», де отримує заробітну плату щомісяця, а також щомісяця отримує додатковий дохід в ТОВ «РІК-У», а тому має кожного місяця постійний середньомісячний дохід приблизно на загальну суму 13000,00 грн. і може сплачувати аліменти на дитину. Таким чином, позивачка просить суд місцем проживання дитини визначити з мамою - [PERSON] , а також з метою забезпечення потреб дитини стягнути з відповідача аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, від дня пред`явлення даного позову, що відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості і забезпечить відповідний рівень життя дитини, необхідний для гармонійного її розвитку. Окрім наведеного, позивачка зазначила, що вона здійснює догляд за дитиною віком до трьох років, працювати і утримувати себе, зокрема сплачувати комунальні послуги, купляти продукти харчування, одяг та інше, змоги не має, інших доходів крім допомоги на дитину не отримує. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері після розірвання шлюбу на утримання колишнім чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища (ч. 4 ст. 84 СК України). В добровільному порядку питання щодо її утримання з відповідачем вирішити вона не може, останній відмовляється її утримувати. Відповідач є фізично здоровий, працює та отримує кожного місяця достатній дохід і після розірвання шлюбу може сплачувати аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься її заява, згідно з якою вона просила провести розгляд справи у її відсутності та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності де також зазначив, що позов визнає частково, проти розірвання шлюбу не заперечує, а що стосується стягнення з нього на користь дружини аліментів на її утримання та утримання дитини то не заперечує щодо стягнення аліментів на дитину у розмірі 2000 грн. щомісячно та 500 грн. на утримання дружини. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2015 року між [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області зареєстровано шлюб, актовий запис 429, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.08.2015 року серія [NUMBER] . Судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин з 2018 року, їх шлюб існує лише формально, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.04.2017 року серії [NUMBER] . Відповідно до довідки ОСББ «Проспект Свободи 50» [PERSON] , [INFO] станом на 08.07.2019 року зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з нею проживає син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 23.07.2019 року № 478/23-21, ураховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою її місця проживання. [PERSON] ухиляється від виконанням своїх батьківських обов`язків по матеріальному утриманню дитини, у її вихованні, фізичному, духовному і моральному розвитку участі не бере, про її здоров`я не піклується. З моменту окремого проживання з дитиною бачиться тільки один раз в тиждень одну годину. При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно з ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дитини, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання сина у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить 2000 грн. на дитину, щомісячно та до досягнення ним повноліття. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2019 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Відповідно до частини першої ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст.430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (стаття 29 Цивільного кодексу України). Згідно з статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, також слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, суд виходить з того, що дитина сторін проживає із матір`ю, яка його виховує, батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому є всі підстави для визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це буде відповідає її інтересам. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Можливість надання матеріальної допомоги за ч.ч.2,3 ст.84 СК України - є визначеною законом неодмінною умовою виникнення обов`язку у батька дитини по утриманню дружини, з якою проживає дитина. Відповідно до довідки №6 від 09.07.2019 року, наданої директором видавництва «Ґражда» [PERSON], [PERSON] працює оператором комп`ютерного набору з 01.12.2016 року МПП «Ґражда». З 13.06.2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Належних та допустимих доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років, останній суду не надав, подав заяву про визнання позову в межах суми 500 грн., тому і в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом враховано, що на момент ухвалення рішення дитина [PERSON] , не досяг трирічного віку, а тому суд вважає, що достатнім розміром аліментів на дружину є 500 грн., саме тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 768 грн. 20 коп. які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial