Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що наказом № 157 від 03.10.2011 р. була прийнята на посаду завідуючої стаціонарним відділенням для тимчасового проживання в с.Жванець Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації. Наказом № 1 від 04.01.2016р. її звільнено з роботи за систематичне невиконання посадових обов'язків. Звільнення було проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства України оскільки: обов'язки покладені на неї трудовим договором не порушувала і у адміністрації відповідача не було жодної підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності; в наказі № 1 від 04.01.2016 р. не вказано, що саме конкретно порушила і чи ті обставини на які йде посилання в наказі є порушенням трудової дисципліни; відповідач порушив порядок застосування дисциплінарного стягнення - не повідомив про те в чому полягають порушення з її сторони і не отримав від неї письмових пояснень; під час звільнення хворіла і перебувала на лікарняному; звільнення було проведено без згоди профспілкового комітету. Позивачка просить суд винести рішення яким: поновити її на посаді завідуючої стаціонарним відділенням для тимчасового проживання в с.Жванець Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації; стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2016р. по день поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць. В суді позивачка та її представник позов підтримали, просять його задоволити. Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що звільнення позивачки було проведено на підставі актів перевірки від 03.12.2015 р. та від 10.12.2015 р. в звязку із невиконанням нею посадових обовязків, 04.01.2016 р. по позивачка не повідомляла що вона продовжує хворіти, від підпису наказу про звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України вона відмовилася про що був складений відповідний акт, первинна профспілкова організація на зборах за ухвалою суду надала згоду на звільнення позивачки. Допитана в якості свідка позивачка суду пояснила, що 03.12.2015 р. була на роботі, при ній акт перевірки не складався, [PERSON] вела якісь записи, з актом перевірки від 03.12.2015 р. її не знайомили, пояснення на акт писала 04.12.2015 р. згідно наданого їй директором листа в якому було вказано питання на які необхідно надати відповіді; копії особових справ на пацієнтів їй ніхто не давав, оригінали особових справ мали знаходитись в центрі в бухгалтерії, до них доступу не мала; про номенклатуру справ їй нічого не відомо; інструкцію про діловодство не бачила, в центрі її з нею не знайомили; кожного дня складається меню на 3-4 дня в залежності від наявних продуктів; за весь час роботи питання щодо перспективного меню не виникало; 03.12.2015 р. меню було на три дні; сморід у відділенні в звязку із тим, що вентиляції у відділенні не облаштовано, здійснюється провітрювання приміщень; прибирання здійснюється згідно графіку який знаходиться у відділенні 3 рази на день; молоко зазначене в акті від 03.12.2015 р. було використано в той же день оскільки було придатне після отримання дозволу в центрі; 04.01.2016 р. приїхала в центр здати лікарняний та повідомити про продовження лікування; їй не зачитували наказ про звільнення а запропонували написати заяву про звільнення за власним бажанням, а також акт від 10.12.2015 р. який відмовилась підписати так як була на лікарняному, на копії акту наданому відповідачем суду не її підпис; наказ про звільнення 04.01.2016 р. при ній не складався, з ним її не знайомили; про друге засідання профкому її не повідомляли; трудову книжку отримала після 15.01.2016 р. центрі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює начальником управління соціального захисту населення Камянець-Подільської райдержадміністрації; 04.01.2016 р. біля 10.00 год. був в кабінеті у начальника центру; в його присутності начальником центру було зачитано позивачці наказ про звільнення який був вже готовий та акт перевірки при цьому також були заступник начальника центру та спеціаліст по кадрам, позивачка відмовилася підписувати наказ, встала і вийшла із кабінету; оскільки під наказом позивачка не підписалася без неї був складений акт. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює заступником директора центру, 04.01.2016 р. була присутня при оголошенням позивачці наказу про звільнення який остання відмовилася підписувати, акт про відмову від підпису складався без участі позивачки; про те що продовжує хворіти позивачка не повідомляла; чи була вона в той день на роботі не зясовувала; була присутня при проведенні перевірки відділення в якому працювала позивачка 10.12.2015 р. за наслідками якої було складено акт, перевірка розпочалася без позивачки після чого вона підїхала на роботу за викликом так як перебувала на лікарняному; 10.12.2015 р. було виявлено що прибирання здійснюється не належному рівні, чи працює вентиляція у відділенні їй не відомо; в позивачки мали б бути у сейфі паспорта пацієнтів; повноваження позивачки були прописані в її посадовій інструкції; перспективне меню мала б складати дієтична сестра, в звязку з відсутністю такої посади у відділенні її обовязки мала б виконувати медсестра однак пояснень в медсестри не брали; дзвонили позивачці пропонували ознайомитися з актом перевірки, не пропонували їй дати пояснення на акт від 10.12.2015 р. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює інспектором з кадрів в центрі, 04.01.2016 р. позивачка була на роботі в центрі, пояснювала що їде за молоком; в присутності директора, начальника управління, заступника директора і її позивачці було запропоновано в кабінеті директора центру написати заяву про звільнення за власним бажанням, після її відмови надала їй наказ про звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, начальник зачитав наказ однак позивачка відмовилася його підписувати, пояснила що їй потрібно вийти однак не повернулася; згідно наказу її звільнено за порушення вказані в акті від 03.12.2015 р. та від 10.12.2015 р. по якому письмових пояснень вона не давала; позивачка не повідомляла 04.01.2016 р. що вона перебуває на лікарняному; оригінали особових справ на пацієнтів мали б бути у позивачки в відділенні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює директором центру; 04.01.2016 р. подзвонив позивачці щоб вона заїхала в центр; позивачка приїхала біля 10.00 год., зачитав їй в кабінеті наказ, вона від його підпису відмовилась; в той день позивачка не вказувала, що продовжує хворіти; звільнив позивачку за систематичне невиконання нею службових обовязків що підтверджується актами перевірок відділення від 03.12.2015 р. та від 10.12.2015 р.; 10.12.2015 р. при перевірці позивачка перебувала на лікарняному однак була у відділенні; 04.01.2016 р. давав позивачці для ознайомлення акт від 10.12.2015 р.; на час її прибуття в центр наказ на звільнення за статтею вже був готовий; чи є журнал передачі особових справ з центру у відділення йому не відомо; про необхідність отримання попередньої згоди профкому на звільнення позивачки з роботи не знав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідно до своїх службових повноважень була присутня 03.12.2015 р. під час проведення перевірки відділення завідувачем якого працювала позивачка, при виявлені в роботі відділення та позивачки під час перевірки було складено акт так було виявлено неналежне оформлення особових справ пацієнтів відділення, прострочене молоко і інші недоліки зазначені в акті; на роботу відділення в райдержадміністрацію жалілися люди. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом № 157 від 03.10.2011р. [PERSON] була прийнята на посаду завідуючої стаціонарним відділенням для тимчасового проживання в с.Жванець Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації. Наказом № 120 від 20.08.2015 р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]З.» до позивачки було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за недбале ставлення до своїх посадових обовязків. Вказаний наказ позивачкою не оскаржувався. Зазначені обставини сторони в суді визнали. 03.12.2015 р. в стаціонарному відділенні для тимчасового проживання в с.Жванець була проведена перевірка його роботи комісією в складі: керівника апарату Камянець-Подільської районної державної адміністрації [PERSON], директора територіально центру [PERSON], завідувача відділення соціальної допомоги вдома [PERSON] За наслідками якої було складено акт(а.с. 43) з яким позивачка була ознайомлена, про що свідчить її підпис під актом. 04.12.2015 р. позивачкою були дані письмові пояснення на виявлені під час перевірки порушення(а.с.44). З 09.12.2015 р. по 18.12.2015 р. позивачка перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності який приєднаний до матеріалів справи(а.с.47). 10.12.2015 р. комісією в складі заступника директора територіального центру [PERSON], заступника завідувача відділення соціальної допомоги вдома [PERSON], бухгалтера [PERSON] за наслідками перевірки роботи та соціально-побутових умов проживання підопічних стаціонарного відділення для постійного проживання в с.Жванець було складено акт перевірки в якому вказано виявлені недоліки та в акті вказано, що при проведенні перевірки була позивачка. Із зазначеним актом позивачка не була ознайомлена, згідно її пояснень в якості свідка підпис в акті зроблений не нею(а.с.46). З 21.12.2015 р по 31.12.2015 р. позивачка також перебувала на лікарняному, що підтверджується лікарняним листом АГІЦ № 171403(а.с.51), копія якого приєднана до матеріалів справи. Наказом № 1 від 04.01.2016р. позивачка була звільнена з роботи за систематичне невиконання посадових обов'язків на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України, враховуючи наказ № 120 про дисциплінарне стягнення від 20.08.2015 р. та пояснювальні записки від 17.08.2015 р. та від 04.12.2015 р. і акти перевірок від 03.12.2015 р. та від 10.12.2015 р.(а.с.5). 04.01.2016 р. адміністрацією відповідача було складено акт № 1 «Про відмову від підпису про ознайомлення з наказом»(а.с.55) в якому директором територіального центру [PERSON], заступником директора [PERSON], інспектором з кадрів [PERSON], начальником управління соціального захисту населення [PERSON] було засвідчено, що [PERSON] відмовилася ставити свій підпис про ознайомлення з наказом № 1 від 04.01.2016 р. про її звільнення. Як встановлено судом позивачка вийшла 04.01.2016 р. на роботу після закінчення лікарняного однак в звязку із погіршенням стану здоровя 04.01.2016 р. їй після її звернення в Хотинську центральну районну лікарню Чернівецької області об 11.20 год. знову було відкрито лікарняний листок серії АГГ № 898173 з 04.01.2016 р. до 15.01.2016 р.(а.с.6), в якому зазначено, що припустити до роботи з 16.01.2016 р. П. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Дисциплінарне стягнення передбачений в нормативно-правовому акті захід примусового впливу, що застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника відповідно до його компетенції, за вчинений дисциплінарний проступок. В свою чергу, порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Водночас, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, що може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення, є наявність вини в його діях чи бездіяльності. Ст. 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Ч. 4 ст. 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за\~пунктом 5\~цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. На думку суду, звільнення позивачки було проведено з порушенням вимог ст.149 КЗпП України оскільки в неї не було відібрано пояснення з приводу недоліків виявлених в ході перевірки яка мала місце 10.12.2015 р., зазначений акт вказаний в наказі № 1 від 04.01.2016р. як підстава для застосування до неї найсуровішого дисциплінарного стягнення звільнення. Представником відповідача не надано суду належних доказів, що у позивачки відбиралися пояснення з приводу недоліків встановлених зазначеною перевіркою, крім цього суд враховує покази свідків [PERSON], яка суду пояснила, що у позивачці не пропонувалося дати письмові пояснення, та [PERSON] яка суду пояснила, що позивачка не давала письмових пояснень по цьому акту. Крім цього, на думку суду, підлягає критичній оцінці акт перевірки від 03.12.2015 р. проведений за участю керівника апарату райдержадміністрації [PERSON] з перевищенням її посадових обовязків передбачених розпорядженням голови Камянець-Подільської районної державної адміністрації від 23.06.16 р. № 282/2016-р.(а.с.138-142), яким встановлено її право контролювати Управління соціального захисту населення районної державної адміністрації, відділи та сектори апарату райдержадміністрації, но не окремі юридичні особи яким є Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кам'янець-Подільської райдержадміністрації. Крім цього зазначені в акті порушення зазначені під № 1та 2, на думку суду, є узагальнюючими, не містять конкретики, із змісту акту не можливо зробити висновки щодо відповідальної посадової особи до повноважень якої відносяться виявлені порушення. Відповідачем не надано суду належних доказів підтверджуючих, що позивачка була ознайомлена з «Положенням про стаціонарне відділення для постійного проживання в с.Жванець», яке було затверджено наказом директора територіального центру 26.09.2013 р. № 14(а.с.28-31) п.9 якого регламентовано перелік документів які входять до особових справ громадян, які перебувають на стаціонарному відділенні, а також «Інструкції з діловодства у територіальному центрі соціального обслуговування(надання соціальних послуг) Камянець-Подільської райдержадміністрації, затвердженої наказом директора центру від 16.11.2015 р. № 29/2015р.-н(а.с.149-196).Як зясовано судом перспективне меню повинна складати дієтична сестра посади якої у відділенні яке очолювала позивачка не передбачено; з пояснень позивачки вбачається, що в звязку із обмеженістю в можливостях придбати продукти тільки на 2-3 дні саме після придбання продуктів складалося меню на кілька днів вперед; також відділення не обладнано витяжками. Суд також враховує, що при звільненні позивачки 04.01.2016 р. адміністрацією центру не було перевірено чи була вона на роботі повний день оскільки, як вставлено судом об 11.20 год. того ж дня позивачка звернулася в лікарню і в звязку із загостренням нової хвороби вимушена була перебувати на стаціонарному лікуванні по 15.01.2016 р. П.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58, передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи. Тобто день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Оскільки з 04.01.2016 р. позивачка перебувала на лікарняному, а тому її звільнення наказом від 04.01.2016 р. № 1 є протиправним оскільки відповідачем було порушено вимоги ч.4 ст. 40 КЗпП України. До звільнення позивачки відповідачем не було отримано попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації центру членом якої була позивачка, що суперечить положенням ч.1 ст. 43 КЗпП України. Питання про надання згоди на звільнення позивачки яке вирішувалося під час розгляду справи за ухвалою суду було вирішено первинною профспілковою організацією з порушенням вимог встановлених ч.3 ст.43 КЗпП України. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивачки поновити її на роботі підлягають до задоволення. Ч.2 ст. 235 КзПП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача суд враховує «Порядок обчислення середньої заробітної плати» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (із змінами і доповненнями). Відповідно до абз.3 п.2 зазначеного положення при визначені розміру середньої заробітної плати суд враховує останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню. Відповідно до абз.2 п.4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до довідки відповідача № 34 від 20.01.2015 р. заробітна плата позивачка в листопаді 2015 р. складала 2193,40 грн., згідно довідки № 314 за 2016 р. заробітна плата позивачки в грудні 2015 р. за 6 робочих днів 1476,97грн.(з 09.12.2015 р. по 31.12.2015 р. позивачка хворіла, що підтверджується копіями лікарняних листів від 09.12.2015 р. та від 21.12.2015 р. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 135,94 грн.: (2193,40 грн.(зарплата за листопад 2015 р.) + 1476,97 грн.(зарплата за грудень 2015 р.) : 21 робочий день(відпрацьовано позивачкою в листопаді 2015 р. з врахуванням розяснень які містяться в листі міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» + 6 робочих днів(відпрацьовано позивачкою в грудні 2015 р.) = 3670,37 грн. : 27 днів = 135,94 грн. З врахуванням середньоденного заробітку розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки складає 23789,50 грн. з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обовязкові платежі:, а саме: 135,94 грн. х (18 робочих днів(січень 2016 р. з 05.01.2016 р. по 31.01.2016 р.) + 21 робочий день(лютий 2016 р.) + 22 робочих дні(березень 2016 р.) + 21 робочий день(квітень 2016 р.) + 19 робочих днів (травень 2016 р.) + 20 робочих днів(червень 2016 р.) + 21 робочий день(липень 2016 р.) + 22 робочих дні(серпень 2016 р.) + 11 робочих дні (вересень 2016 р. з 01.09.2016 р. по 15.09.2016 р.) = 135,94 грн. х 175 днів = 23789,50 грн. При визначені кількості робочих днів в 2016 р. суд приймає до уваги лист міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік». При визначенні розміру середньої заробітної плати за один місяць яка підлягає до стягнення на користь позивачки відповідно до положень ст..365 ЦПК України, суд приймає до уваги 21 робочий день, а тому розмір місячної заробітної плати складатиме 2854,74 грн.( 135,94 грн. х 21 день = 2854,74 грн.), з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обовязкові платежі. На підставі викладеного,

Outcome: approved