Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON] , яка до дня смерті проживала в будинку [ADDRESS] . За життя її баба [PERSON] уклала заповіт, яким належну їй на праві приватної власності частину будинку [ADDRESS] заповіла їй [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) . Заповіт посвідчений Черняхівською державною нотаріальною конторою 18 лютого 2009 року за реєстровим номером 552, не змінений та не скасований. Після смерті баби, в передбачений законом шестимісячний термін, вона звернулась з письмовою заявою до Черняхівської державної нотаріальної контори та просила видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , тобто вона прийняла спадщину. З цього приводу у Черняхівській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу №169/2009. Постановою від 16 травня 2017 року державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Зазначену відмову нотаріус мотивував тим, що у Черняхівській державній нотаріальній конторі заведено ще одну спадкову справу після смерті [PERSON] , чоловіка її покійної баби, який помер [INFO] та заповів все своє майно [PERSON] , тобто відповідачу. Враховуючи, що право власності на весь спірний будинок зареєстровано саме на покійного [PERSON] , видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом неможливо. За таких обставин, для захисту своїх спадкових прав вона звернулась до суду. Вважає, що суд може визнати її право власності на 1/2 частину спірного будинку в порядку спадкування за заповітом з огляду на наступне:відповідно до свідоцтва про одруження, її покійна баба та [PERSON] одружились 14.01.1959 року, до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами від 19.01.1994 p., право особистої власності на будинок [ADDRESS] , в цілому зареєстровано за [PERSON] за реєстровим номером 2030 від 31.01.1994 року. Таким чином, будинок було набуто її покійною бабою та її покійним чоловіком під час перебування у шлюбі, тобто він, відповідно до ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР (в редакції 1969 року, чинній на день виникнення правовідносин), є їх спільною сумісною власністю та їх частки є рівними,а тому її покійній бабі [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина вищевказаного будинку та, відповідно до ст. ст. 1233-1234 ЦК України вона мала право заповісти її позивачу. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали з викладених у ньому підстав, просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлений позов не визнали. Представник відповідача в судовому засіданні на обґрунтування заперечень його довірителя, який є спадкоємцем після смерті [PERSON] , зазначив, що думка позивача про те, що в 2009 році після смерті [PERSON] вона повинна була успадкувати Ѕ частину спірного житлового будинку є передчасною, оскільки у спадкодавиці [PERSON] крім спадкоємиці [PERSON] є ще один спадкоємець - це її чоловік [PERSON] , а тому позивач не може отримати у спадщину Ѕ частину будинку. [PERSON] , як непрацездатний вдівець, спадкує, незалежно від змісту заповіту половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до частини 1 статті 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Непрацездатними вважаються жінки та чоловіки, що досягли пенсійного віку; інваліди І ІІ,ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Крім того, згідно частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом і спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] і не заявляв про відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, подані заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в смт. Черняхів померла бабуся позивача [PERSON] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] . За життя, 18.02.2009 року, [PERSON] , уклала заповіт, яким на випадок своєї смерті, заповідала належну їй частку житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , позивачу по справі (а.с.3). Прізвище « [PERSON] » позивач отримала після реєстрації шлюбу (а.с.7). Заповіт не змінено та не скасовано. Вказані обставини сторонами не оспорюються, а тому, судом у відповідності із ст.82 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України , діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом, шляхом подачі заяви про її прийняття до нотаріальної контори. Однак, у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні недієздатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Тобто обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Право на обов`язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Так, в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] обов`язкову частку у майні спадкодавця мав її чоловік [PERSON] , непрацездатний вдівець (на момент відкриття спадщини мав пенсійний вік, та отримував пенсію за віком (а.с.53), який є спадкоємцем незалежно від змісту заповіту та спадкує половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом. [PERSON] прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавав (а.с. 40). Вказані обставини позивачем належними та допустимими доказами не спростовано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що чоловік спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , за життя на час відкриття спадщини незалежно від змісту заповіту посвідченого на ім`я [PERSON] , позивача по справі, як непрацездатний вдівець, мав право на обов'язкову частку у спадщині - половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом. Як вбачається із матеріалів справи спірний житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 9,10,12). Однак факт належності 1/2 частки даного будинку одному із подружжя, а саме спадкодавцю [PERSON] сторонами не оспорюється, та підтверджується матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] за свого життя та на час відкриття спадщини, володіла на праві власності 1/2 часткою спірного житлового будинку [ADDRESS] . Спірний будинок не є самовільною забудовою. Враховуючи викладене, суд вважає, що Ѕ частка спірного будинку увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] в силу ст. 1218 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, враховуючи, що після смерті спадкодавця [PERSON] обов`язкову частку у майні спадкодавця мав її чоловік [PERSON] , непрацездатний вдівець, який прийняв спадщину, та незалежно від змісту заповіту, спадкує половину частки, яка належала йому у разі спадкування за законом, вказані обставини належними та допустимими доказами позивачем не спростовано, а тому суд за встановлених обставин задовольняє позов [PERSON] частково, та визнає за [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В решті позову відмовляє за безпідставністю вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial