Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визначити додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . На обгрунтування вимог вказала, що визначений законодавцем шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустила з поважних причин, а саме: не бажання сваритися на той час з [PERSON] , збігу сімейних обставин, зокрема народження онуки та хвороби чоловіка, а також її хвороби у період з 24 червня по 04 липня 2016 року. Додала, що про смерть батька дізналася [INFO] , тобто наступного дня після смерті. Протягом [INFO] була у м.Конотопі, разом з [PERSON] відвідала могилку батька на кладовищі, остання віддала їй деякі речі батька, але про спадщину вони не розмовляли, тому як знаючи про заповіт вона вважала, що не має права на спадкове майно. У подальшому передумала і вирішила звернутися до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] заперечила задоволенню вимог з підстав обізнаності позивача про смерть спадкодавця ще 29.12.2015 року, наявності заповіту на її ім`я, а також недоведеності поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки остання 16-17 червня 2016 року приїздила до м.Конотопа, вони разом відвідували кладовище, а тому мала реальну можливість подати у строк відповідну заяву про прийняття спадщини. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт перебування позивача в м.Конотопі у червні 2016 року, дослідивши представлені докази приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог виходячи із такого. Право позивача, яка на час відкриття спадщини досягла пенсійного віку, на отримання обов`язкової частини спадщини після смерті її батька, незалежно від наявності заповіту, передбачено ч.1 ст.1241 ЦК України, та не оспорюється відповідачем. Разом з тим відповідач [PERSON] , дружина спадкодавця і спадкоємець за заповітом (а.с.3,4,37), яка фактично отримала спадщину, тому як на день смерті проживала і була зареєстрована за однією з чоловіком адресою (а.с.40), заперечує задоволенню вимог з підстав недоведеності позивачем поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Погоджуючись з правовою позицією відповідача суд вважає необхідним звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом наведеної норми, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які підлягають оцінки з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Із пояснень [PERSON] видно, що про смерть батька вона дізналася [INFO] , тобто наступного дня після смерті, мала реальну можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини під час відвідування м.Конотоп в період 16-17 червня 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, однак цього не зробила, тому як не бажала сваритися з відповідачем. Крім того, додала про правову необізнаність щодо її права на спадщину при наявності заповіту на відповідача, а також збіг обставин в сім`ї, що перешкоджали поданню заяви, зокрема народження онуки та хвороби чоловіка, її лікування в період з 24.06.по 04.07.2016 року (а.с.10). Аналізуючи доводи позивача суд вважає, що наведені обставини не була пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у визначений законодавцем шестимісячний строк, оскільки не бажання сваритися з відповідачем, правова необізнаність, а також тимчасові труднощі в сім`ї, які до того ж не підтверджені жодним доказом, не є поважними причинами пропуску строку в розумінні ч.3 ст.1272 ЦК. Також не заслуговує на уваги і хвороба позивача протягом не тривалого часу фактично за декілька днів до закінчення шестимісячного строку. Крім того, суд враховує, що з позовом [PERSON] звернулася лише у 2019 році, тоді як спадщина відкрилася у 2015 році. Отже, пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Outcome: dismissed