Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, посилаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, в цьому шлюбі [INFO] у [PERSON] та відповідача народилась донька, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва [NUMBER] відділу реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району від 23.08.2005 шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу, неповнолітня на той час, [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] . 05.06.2006 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.05.2006 було видано виконавчий лист № 2-2293 щодо стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої на той час доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 07.04.2006. Зазначений виконавчий лист було передано на виконання до Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. 20.06.2006 державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено копію постанови відповідачу для виконання. Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 11.02.2010 № 47 малолітній на той час, [PERSON] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки її мати, [PERSON] , померла [INFO] , батько, [PERSON] , позбавлений батьківських прав рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.01.2010 та визначено форму влаштування для малолітньої - передачу під опіку. Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 18.02.2010 № 55, [PERSON] , було призначено опікуном над неповнолітньою на той час, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки служби у справах дітей Черкаської міської ради від 27.05.2021 № 1432/30-02-34 та акту від 31.05.2021, [PERSON] проживає разом зі мною за адресою: [ADDRESS] . На підставі вище зазначеного та у зв`язку зі смертю [PERSON] , до [PERSON] , як до призначеного опікуна, яка діє в інтересах неповнолітньої на той час, [PERSON] , перейшли всі права та обов`язки стягувача у відкритому виконавчому провадженні. Постановою Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відбулась зміна сторони стягувача і [PERSON] було визначено стягувачем за виконавчим листом №2-2293 виданого 05.06.2006. Постановою від 17.03.2021 на підставі досягнення повноліття [PERSON] , державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до постанов державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.09.2018 на підставі ст. 63, ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» на відповідача було накладено штраф у розмірі 52806,43 грн. та 15.03.2021 у розмірі 4079,86 грн. Відповідно до розрахунків державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), борг по сплаті аліментів на день досягнення [PERSON] повноліття складає 122427,25 грн., заборгованість зі сплати штрафів складає 56886,29 грн. Розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] [INFO] іден. код. [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] [INFO] , іден, код [NUMBER] , зареєстрована та проживаюча за адресою: [ADDRESS] , заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 122427,25 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] штраф у розмірі 56886,29 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов суду не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. \~ \~ \~ \~ Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва [NUMBER] відділу реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району від 23.08.2005 шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу, неповнолітня на той час, [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] . 05.06.2006 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.05.2006 було видано виконавчий лист № 2-2293 щодо стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої на той час доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 07.04.2006. Зазначений виконавчий лист було передано на виконання до Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. 20.06.2006 державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено копію постанови відповідачу для виконання. Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 11.02.2010 № 47 малолітній на той час, [PERSON] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки її мати, [PERSON] , померла [INFO] , батько, [PERSON] , позбавлений батьківських прав рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.01.2010 та визначено форму влаштування для малолітньої - передачу під опіку. Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 18.02.2010 № 55, [PERSON] , було призначено опікуном над неповнолітньою на той час, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки служби у справах дітей Черкаської міської ради від 27.05.2021 № 1432/30-02-34 та акту від 31.05.2021, [PERSON] проживає разом зі мною за адресою: [ADDRESS] . На підставі вище зазначеного та у зв`язку зі смертю [PERSON] , до [PERSON] , як до призначеного опікуна, яка діє в інтересах неповнолітньої на той час, [PERSON] , перейшли всі права та обов`язки стягувача у відкритому виконавчому провадженні. Постановою Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відбулась зміна сторони стягувача і [PERSON] було визначено стягувачем за виконавчим листом №2-2293 виданого 05.06.2006. Постановою від 17.03.2021 державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» \~Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до постанов державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.09.2018 на підставі ст. 63, ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» на відповідача було накладено штраф у розмірі 52806,43 грн. та 15.03.2021 у розмірі 4079,86 грн. Відповідно до розрахунків державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), борг по сплаті аліментів на день досягнення [PERSON] повноліття складає 122427,25 грн., заборгованість зі сплати штрафів складає 56886,29 грн. Згідно із\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 3\~ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом, що кореспондується з ч. 8\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. Згідно пункту 7 частини 1\~статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Також, пунктом 9 розділу ХVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої\~Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно пункту 10 розділу ХVI Інструкції у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений\~статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини 3\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця,\~а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до\~частини першої\~цієї статті (ч. 4 ст. 71\~Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини 8\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, у разі відсутності спору про розмір заборгованості зі сплати аліментів, які вже стягнуті рішенням суду, то відсутні і правові підстави для повторного стягнення вказаної заборгованості рішенням суду. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц,постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 712/6079/18. Враховуючи предмет позову та обставини справи, відсутність спору щодо розміру заборгованості, оскільки в позовній заяві позивачем зазначено, що розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем в судовому порядку не оскаржено, суд вважає, що сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому\~Законом України «Про виконавче провадження», за умови примусового виконання ним рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження). Крім того, як вже зазначалося рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 11.02.2010 № 47 надано статус дитині, позбавленої батьківського піклування, малолітній [PERSON] , [INFO] , визначено форму влаштування для малолітньої передачу під опіку. Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 18.02.2010 року № 55 призначено громадянку [PERSON] , 1962 року народження, опікуном над малолітньою [PERSON] , яка народилася [INFO] , надавши їй право вирішувати всі питання, що стосуються захисту прав та інтересів підопічної згідно з чинним законодавством. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Зі змісту ст. 59 ЦК України вбачається, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ст.ст. 67, 69 ЦК України, опікун або піклувальник зобов`язані дбати про свого підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Рішенням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 17.02.2020 року № 92 припинено опіку над майном [PERSON] , яка народилася [INFO] , що становить 1/4 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , та 1/4 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Звільнено від повноважень опікуна над майном [PERSON] , у зв`язку з досягненням дитиною повноліття. Відповідно до ст. 250 Сімейного кодексу України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених\~Цивільним кодексом України. Згідно ч. 2 ст. 76 ЦК України опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов`язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. Пункт 1\~частини 1\~статті 77\~ЦК України\~передбачає,\~що піклування\~припиняється у\~разі: досягнення фізичною особою повноліття. Таким чином на момент розгляду даною справи позивач не є опікуном [PERSON] , а тому позбавлена права звертатися до суду в інтересах [PERSON] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та перераховує, що може бути способами захисту цивільних прав та інтересів. [PERSON] не обмежена у можливості реалізації належного їй права звернення до суду за захистом свого особистого майнового права. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, судом встановлено що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенін позовних вимог. Зі згоди\~позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено\~ст. 280-282 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed