Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнення (а.с. 62-67) просила наступне: 1) визнати за нею право власності на земельну ділянку та житловий будинок, що знаходяться за адресою: м. Новоград-Волинський, вулиця Корольова, 33; 2) зняти з цього майна арешт, накладений ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-737/10. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що євласником земельної ділянки по вулиці Корольова, 33 в м. Новоград-Волинський на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.2015 року. На момент перебування у шлюбі з [PERSON] спірний будинок був недобудований. У 2015 році позивач добудувала будинок. На\~ даний час він не зданий в експлуатацію. З відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 18.10.2012 року. Під час шлюбу відповідач не приймав участі у будівництві будинку і за ним не зареєстровано\~право власності. Про ухвалу суду від 27.04.2010 року про накладення арешту позивач дізналась лише в жовтні 2014 року, коли звернулась в земельний відділ з метою оформлення у власність земельної ділянки.\~ 10.08.2016 року ухвалою суду було прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Новоград-Волинської міської ради, треті особи Новоград-Волинський\~ міськрайонний ВДВС, Реєстраційна служба Новоград-Волинського МУЮ, про\~визнання\~недійсними: 1) рішення Новоград-Волинської міської ради від 06.12.2013 року № 498; 2) свідоцтва про право власностіКатренко Т.В. на земельну ділянку за адресою: м. Новоград-Волинський, вулиця Корольова, 33. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що 06.12.2013 року Новоград-Волинською міською радою [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по вул. Корольова, 33 в м. Новограді-Волинському для передачі у власність, а 24.03.2015 р. [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Рішення міської ради вважає не незаконним, оскільки видавалось в період, коли на земельну ділянку був накладений арешт. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти первинного позову заперечував, посилаючись на те, що вона є неналежним відповідачем. Вимоги зустрічного позову підтримав. Інші учасники у судове засідання повторно не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Така неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Згідно ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-737/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, було накладено арешт на земельну ділянку та недобудований житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Новоград-Волинський, вулиця Корольова, 33. 27.04.2010 року винесено рішення про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 774449,54 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 18.10.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно листа Тростянецького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-737/10 про стягнення з [PERSON] коштів на користь [PERSON] було завершено 28.10.2011 року, виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання.Матеріали виконавчого провадження ВП 26045918 знищено за закінченням терміну зберігання. 24.03.2015 р. [PERSON] видано свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0704 га по вул. Корольова, 33, в м. Новоград-Волинський. Згідно технічного паспорту від 12.03.2016 р. на земельній ділянці по вул. Корольова, 33 в м. Новоград-Волинський було збудовано житловий будинок в 2015 році. Відповідно висновку експерта № 725/05.17 від 15.03.2017 р. вищевказаний житловий будинок відповідає будівельним нормам, готовність 100%, придатний до експлуатації. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як розяснено п. 9 Постанови Пленуму ВССУ№5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», наданого з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст.154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, посилання представника [PERSON] на те, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, є необґрунтованими. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю, це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Судом встановлено, що на момент винесення ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-737/10 про накладення арешту на спірну земельну ділянку та будинок за адресою: м. Новоград-Волинський, вулиця Корольова, 33, земельна ділянка не належала відповідачу [PERSON], оскільки перебувала у комунальній власності. Незавершений будівництвом житловий будинок за вказаною адресою також не був обєктом права власності. Таким чином, арешт було накладено без достатніх правових підстав. Позивач [PERSON] стала власником земельної ділянки по вулиці Корольова, 33 в м. Новоград-Волинський на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.2015 р. після розірвання шлюбу з [PERSON] у порядку приватизації. Таким чином, на це майно не поширюється правовий режим спільної власності подружжя. За загальним правилом, до введення в експлуатацію обєкта нерухомості забудовник є власником будівельних матеріалів. Відповідачами не надано будь-яких доказів участі [PERSON] у будівництві спірного будинку. Останній не подав заперечень проти позову. Технічним паспортом та висновком експерта підтверджується завершення будівництва у 2015 році після розірвання шлюбу позивача з відповідачем [PERSON] Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. (ч. 1 ст. 376 ЦК України) Позивач не мала дозвільних документів на будівництво. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що житловий будинок є таким, що відповідає вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, що підтверджуєтьсявисновком експерта. Новоград-Волинська міська рада, як сторона у даній справі не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на будинок. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, а також зняття арешту із земельної ділянки та житлового будинку. У задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку суд відмовляє, оскільки таке право позивача підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.03.2015 р. Порушення права позивача на розпорядження земельною ділянкою існує внаслідок арешту, накладеного ухвалою суду. Таке право відновлюється внаслідок задоволення позову в частині виключення цього майна з-під арешту. Необхідність підтвердження рішенням суду права власності позивача на земельну ділянку відсутня. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначено ст. 116 ЗК України. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. (ч. 1 ст. 116 ЗК України) Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. (ч. 2 ст. 116 ЗК України) Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України. Позивачем не надано доказів порушення Новоград-Волинською міською радою визначеного законом порядку приватизації земельної ділянки по вул. Корольова, 33 в м. Новоград-Волинський, під час передачі її у власність [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішенням Новоград-Волинського міської ради № 498 від 06.12.2013 р. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для передачі у власність. Таке рішення є актом індивідуальної дії, що вичерпав свою дію після виготовлення [PERSON] технічної документації із землеустрою. Право власності на земельну ділянку на підставі цього рішення у неї не виникло. 25.09.2014 р. рішенням № 638 [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою. 24.03.2015 р.[PERSON] видано свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0704 га по вул. Корольова, 33 в м. Новоград-Волинський. На підставі викладеного, суд вказує, що спірна земельна ділянка була приватизовано на підставі рішення № 638 від 25.09.2014 р. Ухвалою суду від 27 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-737/10 про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] накладено арешт на майно, що не належало відповідачу. Отже, відсутні підстави для обмеження міської ради у розпорядженні землями комунальної власності. За таких обставин, зустрічний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Позивачем було сплачено 4500 грн. за проведення судової експертизи, що підтверджується квитанцією № 725 від 10.05.2017 р., судовий збір в розмірі 3629 грн. 22 коп. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору за вимогою про виключення майна з-під арешту в сумі 551,20 грн., оскільки саме ця вимога виникла на підставі ухвали суду від 27 квітня 2010 року про забезпечення позову за заявою [PERSON] Вимога про визнання права власності на спірний будинок стосується лише відповідача [PERSON] Отже, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4500 грн. та судовий збір, за майновою вимогою в сумі 3078,02 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial