Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просить стягнути з відповідача пеню по аліментам за період з 15.02.2019 по 06.05.2021 у розмірі 11 234,17 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням суду від 25.09.2018 з відповідача стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 2000,00 грн, який за її заявою 19.03.2020 року змінено на 1/3 частину з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач регулярно порушує покладені на нього зобов`язання та має загальну суму заборгованості з несплати аліментів у розмірі 10498,21 грн за період з 15.02.2019 року по 06.05.2021 року. Відповідно до розрахунку сума пені за прострочення сплати аліментів за зазначений період склала 11234,17 грн. Ухвалою від 07.06.2021 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач сплачує аліменти по мірі можливості, у задоволенні витрат на правничу допомогу просила також відмовити, оскільки вона надавалася адвокатом на підставі безоплатної правової допомоги. Вислухавши позивача, представника відповідача, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 вересня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн щомісяця, починаючи з 04.05.2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.12,13). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 березня 2020 року змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2000,00 грн до 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.14,15). Згідно розрахунку головного державного виконавця МРВ ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) Єфременковою Ю.Д. від 06.05.2021 року, проведеного відповідно до ст. 195 СК України, згідно середньої заробітної плати по Чугуївському району, у зв`язку з відсутністю відомостей про доходи, сукупний розмір заборгованості [PERSON] по аліментам станом на 06.05.2021 складає 7266,09 грн (а.с.17). Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів, суду не надано. Тому суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача і він повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дітей. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Пеня=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: Пеня - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст.\~196\~СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, згідно якого розмір пені становить 11234,17 грн, так як він узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18. Згідно ч. 1 ст. 196 ЦПК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи вище наведену норму, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 11234,17 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн суд зазначає наступне. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пункті 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Разом з тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічна правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 11.11.2020 у справі 673/1123/15-ц, постанові від 02.09.2020 у справі 329/766/18 та постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/21. Разом з тим, як вбачається з доданого до матеріалів справи ордеру на надання правничої (правової) допомоги, виданого адвокатом Мазницьким М.М., останнім правова допомога надавалася безоплатно (а.с.18). Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial