Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, та, уточнивши позовні вимоги, просила скасувати арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що 12 жовтня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу [PERSON], придбала у [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] (50 років СРСР) у м.\~Маріуполі. Указаний договір зареєстрований у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 20 жовтня 2011 року за номером запису 81672 у книзі 95. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на вказану квартиру накладений арешт постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ [PERSON] З постанови державного виконавця вбачається, що арешт на указану квартиру накладений у межах виконавчого провадження № 8590474 щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку останньої з 15 квітня 2008 року та до повноліття дитини. Накладено арешт на належну [PERSON]О квартиру [ADDRESS] (50 років СРСР) у м.\~Маріуполі. Посилаючись на указані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити, оскільки наявність цього арешту на теперішній час порушує її права як власника квартири. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти вимог позову, у подальшому до суду не зявилася. Третя особа у судове засідання не зявилась, причини її неявки суду не відомі, про час та місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12 жовтня 2011\~року [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (50 років СРСР) у м.\~Маріуполі (а.\~с.\~8). Відповідно до [PERSON] про державну реєстрацію прав, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 20 жовтня 2011 року № 31740417, право власності на квартиру [ADDRESS] (50 років СРСР) у м.\~Маріуполі зареєстроване за [PERSON] (а. с. 10). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31 серпня 2017 року № 96004684 квартира [ADDRESS] (50 років СРСР) у м.\~Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON], 13\~жовтня 2017\~року зареєстроване обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 жовтня 2011\~року головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] (а с. 11). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] від 12 жовтня 2017 року (виконавче провадження № 8590474) на виконання виконавчого листа № 2-2991, виданого 17 червня 2008 року, про стягнення з [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку на користь державного закладу, якому буде передана малолітня під опіку, починаючи з 15\~квітня 2008 року та до повноліття дитини, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, накладено арешт на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] (50 років СРСР) у м.\~Маріуполі (а. с. 7). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач [PERSON] власником указаної квартири, тому наділена усіма правами власника, у тому числі і правом на усунення перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема, заявляти вимоги про скасування арешту на указане майно. У той же час позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучений відповідний орган, який у випадку, передбаченому законом, виконує судові рішення. У справі предметом спору є скасування арешту на майно, де вимоги заявлені до головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.\~Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а підставою позову указано те, що власником майна є позивач, а не [PERSON], яка є боржником у виконавчому провадженні у межах якого накладений арешт такого майна. Згідно зі ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, [PERSON] Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права. У разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33\~ЦПК). Порядок заміни неналежного відповідача належним врегульовано у ст. 33 ЦПК України. Проте така заміна відповідача за містом ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 33 ЦПК України можлива лише у разі заявлення позивачем відповідного клопотання про таку заміну, однак таких під час розгляду справи позивачем не заявлялося, хоча суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, з метою сприяння здійсненню прав сторін, попереджував про наслідки не вчинення таких процесуальних дій. З огляду на викладене, оскільки у даному випадку належним відповідачем у справі повинен бути стягувач (фізична або юридична особа, на користь якої накладено арешт на майно), Центральний відділ державної виконавчої служби м.\~Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не є такою особою, а лише як орган, який здійснює виконання судових рішень, наклав арешт для забезпечення виконання рішення про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме з тих підстав, що позов предявлено до неналежного відповідача. У звязку з відмовою у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір не підлягає розподілу та повинен бути віднесений на користь держави.

Outcome: dismissed