Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить поділити майно, набуте нею та [PERSON] за час шлюбу, а саме: визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] та 2/3 частки автомобіля JAC HFC1045 К, номерний знак [NUMBER], відступивши від засад рівності часток. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем з 08.10.1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13.10.2014 року. В шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу вони придбали вказану квартиру і автомобіль, проте на даний час в них склалися неприязні стосунки, тому згоди щодо розподілу зазначеного майна вони дійти не можуть. Оскільки вона тривалий час сама утримує двох дітей, займається їх вихованням і доглядом без допомоги відповідача, самостійно несе витрати на утримання квартири та присадибної земельної ділянки, здійснює поточні ремонти, а також оплачує комунальні послуги, тому просить збільшити її частку у спірному майні, відступивши від рівності часток. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с.51-52), і актом ЛКП «Левандівка» від 21.01.2015 року, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.1994 року (а.с.8), який рішенням Залізничного районного суду м.Львова 13.10.2014 року було розірвано (рішення в матеріалах справи). У шлюбі в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи є повнолітнім, та [PERSON], [INFO] (а.с. 9-11). Також встановлено, що під час перебування у шлюбі, 24.05.2007 року сторони придбали квартиру [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу від 24.05.2007 року (а.с.12), витягом з Державного реєстру правочинів №4031280 (а.с.13) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15200922 від 11.07.2007 року, з якого також вбачається, що власником зазначеної квартири є [PERSON] (а.с.14). Дана квартира складається з двох кімнат, кухні і комунальних вигод. Крім цього, 17.06.2008 року сторони придбали автомобіль JAC HFC1045 К, номерний знак [NUMBER], який зареєстрували на відповідача, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.15). Таким чином, вищевказані квартира і автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності сторін. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст.70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], звертаючись до суду із вказаним позовом, просила відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні, з урахуванням того, що в неї на утриманні перебуває двоє дітей, в тому числі неповнолітній син [PERSON], 2005 р. народження, та що вона несе витрати на утримання спірного майна, чого відповідач тривалий час не робить. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з дітьми зареєстрована у неприватизованій квартирі, де проживають її батьки, по [ADDRESS], проте мешкає з молодшим сином у спірній квартирі по [ADDRESS]. Дане підтверджується поясненнями позивача, актом комісії майстрів ЛКП «Левандівка» № 822 від 03.12.2014 року (а.с.48) і характеристикою учня СЗШ № 67 м.Львова [PERSON] (а.с.49). Згідно представленого позивачем додаткового рішення Залізничного районного суду м.Львова 06.11.2014 року після розірвання шлюбу між сторонами визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з матір'ю. З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач, проте він в такій, зі слів позивача, близько 7-8 місяців не проживає. Старший син сторін є повнолітнім, навчається і фактично проживає в Польщі, де працює. За наведених обставин, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження доводів про збільшення її частки у спільному майні в зв'язку із утриманням, вихованням і доглядом за дітьми, адже це є її обов'язками, як матері, а з вимогою чи з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина і аліментів на час навчання повнолітнього сина вона взагалі не зверталась, відтак відсутні правові підстави в розумінні ч.3 ст.70 СК України для відступлення від засад рівності часток подружжя. На підтвердження своїх доводів про збільшення її частки в спільному майні у зв'язку з самостійним утримання спірної квартири позивачем надано квитанції про оплату комунальних послуг (а.с. 16-28), між тим дані квитанції не містять даних про сплату послуг саме позивачем і такі представлені за період з лютого 2009 року по липень 2014 року, тоді як відповідач, згідно пояснень позивача, став проживати окремо лише з червня 2014 року, а тому вказані квитанції не можуть бути підтвердженням тривалого самостійного утримання квартири позивачем, як і надані розписка про придбання позивачем кухонних меблів від 01.12.2014 року і чек про купівлю 22.11.2014 року пральної машини, оскільки такі покупки [PERSON] зробила самостійно вже після розірвання шлюбу із відповідачем. Щодо спірного вантажного автомобіля, то такий, як встановлено, використовував у своїй господарській діяльності лише відповідач, зокрема, надавав послуги з перевезення вантажів в межах західних областей України. Після припинення сімейних відносин між сторонами, даний автомобіль знаходиться на подвір'ї будинку по [ADDRESS] і позивачем не експлуатується. За таких обставин, доводи [PERSON] про наявність обставин, які мають істотне значення, та інтересів дітей, як підстави для відступлення від начала рівності часток подружжя, є необгрунтованими і не беруться судом до уваги. З огляду на наведене, підстави для відступлення від начала рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна відсутні, тому частки сторін у спірному майні є рівними. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що квартиру [ADDRESS] та автомобіль JAC HFC1045 К, номерний знак [NUMBER] слід визнати спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] та визнати право власності за [PERSON] та [PERSON], в порядку поділу майна подружжя, на ? частину квартири [ADDRESS] та ? частину автомобіля JAC HFC1045 К, номерний знак [NUMBER], за кожним. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 3654 грн. судового збору, сплаченого позивачем, та 420 грн. витрат, пов'язаних із опублікуванням оголошення в пресі про виклик відповідача.

Outcome: partial