Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи заяву тим, що 25 червня 2007 року між ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] , з метою забезпечення зобов`язань позичальника ПП «Ліон» за кредитним договором № 2506/07-189 від 25 червня 2017 року, було укладено договір іпотеки та передано нерухомість з п`ятнадцяти об`єктів, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Обтяження майна іпотекою, згідно договору іпотеки від 25 червня 2007 року, було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек одночасно з укладенням самого договору. 25 червня 2017 року між ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] також було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, 17 квітня 2018 року між позивачем та ТОВ «КБ «Західінкомбанк» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 2018-02-21-000042, згідно якого банк передав у власність [PERSON] майнові права, які ґрунтуються на кредитному договорі № 2506/07-189 від 25 червня 2007 року. 17 квітня 2018 року на виконання вищевказаного договору між позивачем та ТОВ «КБ «Західінкомбанк» були укладені договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно яких [PERSON] стала новим іпотекодержателем і їй відступили права вимоги за даними договорами, також було передано документи, що стосуються виконання зазначених договорів. Як вбачається з Додатку до договору № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 2018-02-21-000042, заборгованість за даним договором станом на 19 березня 2018 року становить 1 491785, 41 гривень, тому було досягнуто домовленості щодо передачі позивачу права власності на ще нереалізовані об`єкти предмету іпотеки. В процесі підготовки дій по реєстрації переходу права власності на іпотечне майно [PERSON] стало відомо, що в реєстрі заборон відчуження нерухомого майна наявний арешт та заборона відчуження будь-якого майна, що належить боржнику [PERSON] , накладений згідно постанови про арешт боржника та оголошення заборони його відчуження від 21 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження № 39994727. Оскільки, наявний арешт на майно перешкоджає реалізувати право на набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, позивач просила суд зняти з-під арешту заставне майно та зняти заборону його відчуження, а саме з: водонапірної башти, загальною площею 23,6 кв. м; вагової Т-1, загальною площею 107,0 кв. м; приміщення старої котельні Д-1, загальною площею 349,4 кв. м; приміщення картоплесховища К-1, загальною площею 925, 4 кв. м; приміщення гаража-слюсарної майстерні Ж-1, загальною площею 87,6 кв. м; приміщення приймально-заготівельного пункту М-1, загальною площею 176,1 кв. м; приміщення бойні Л-1, загальною площею 257, 7 кв. м; приміщення цеху картопляного пюре у вигляді гранул зі складом С-2, загальною площею 1056,1 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідач Колківська селищна рада Маневицького району Волинської області в дане судове засідання свого представника не направили, до суду подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, щодо задоволення позову покладалися на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Луцький районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області свого представника в судове засідання не направили, до суду подали відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що 25 червня 2007 року між іпотекодержателем ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та іпотекодавцем [PERSON] , з метою забезпечення зобов`язань позичальника ПП «Ліон» за кредитним договором № 2506/07-189 від 25 червня 2017 року було укладено договір іпотеки та передано нерухомість з п`ятнадцяти об`єктів, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9). Як вбачається із висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість нежитлових будівель, що належать [PERSON] , та які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , станом на 30 червня 2009 року становить 1 574 034 гривні (а.с. 11). 25 червня 2007 року між іпотекодержателем ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та іпотекодавцем [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І., та зареєтровано в реєстрі за № 2453, згідно з п. 2.1.3 якого, іпотекодавець передає іпотекодержателю за даним договором право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (а.с. 15). Згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 2018-02-21-000042 від 17 квітня 2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «КБ «Західінкомбанк» та Додатку до нього, Банк передав позивачу у власність майнові права, які ґрунтуються на кредитному договорі № 2506/07-189 від 25 червня 2007 року, укладеним між Банком та ПП «Ліон» (а.с. 16-18). 17 квітня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «КБ «Західінкомбанк» були укладені договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки та за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно яких позивач стала новим іпотекодержателем і їй відступили права вимоги за даними договорами та було передано документи, що стосуються виконання зазначених договорів (а.с. 20-21, 22-23). Із пункту 2 постанови старшого державного виконавця Камець Д.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 листопада 2013 року вбачається, що позивачу заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] . Дане виконавче провадження відкрито на виконання виконавчого листа від 15 серпня 2013 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з [PERSON] на користь Колківської селищної ради Маневицького району Волинської області заборгованості по оплаті за оренду земельної ділянки (а.с. 29). Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами 6, 7 ст. 3 вищевказаного Закону унормовано, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом-у черговості їх державної реєстрації. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважене право на звернення стягнення на предмет обтяження. А тому, зважаючи на вищевказані норми Закону, позивач як іпотекодержатель нерухомого майна, має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що постанова старшого державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 листопада 2013 року порушує права [PERSON] , у зв`язку з чим вона позбавлена першочергової можливості реалізувати право на набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, суд приходить висновку про задоволення позову та звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved