Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати безвісно відсутнім [PERSON], [INFO], який є її колишнім чоловіком та батьком спільної дитини [PERSON], [INFO], та встановити факт виключного юридичного права на дитину. В своїй заяві заявник посилається на те, що її колишній чоловік [PERSON] після народження дитини у 1998 році з пологового будинку її з дитиною не забирав, з дитиною жодного разу не спілкувався і взагалі її не бачив після народження. За рішенням суду шлюб між нею та [PERSON] було розірвано у 2000 році. А у 2013 році на підставі рішення суду [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно їх спільної дитини [PERSON], проти чого батько дитини не заперечував. Після цього жодного спілкування з колишнім чоловіком вона не мала, де він знаходиться на даний час їй не відомо, хоча надані з останнього місця його роботи відомості свідчать про те, що він покинув територію України, але місце перебування його не встановлено, незважаючи на прийняті нею розшукові заходи. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім потрібно їй для того, щоб отримати візу на вїзд дочки [PERSON] до іншої держави, де вона має намір проживати разом із дитиною та новим чоловіком однією сімєю, але для реалізації такого права необхідна згода батька дитини, яку вона не може отримати через відсутність відомостей про місце його теперішнього перебування. З цією ж метою заявник просить встановити факт того, що вона як мати дитини має виключне юридичне право на дитину, включаючи право розпоряджатися її подальшою долею на час відсутності батька дитини [PERSON] Заявник в судове засіданні не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, та підтвердила, що вимоги свої повністю підтримує. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16.08.1997 року, про що свідчить актовий запис № 1004, вчинений ВРАЦС Сумського міськвиконкому (а.с.11) 27.11.1998 року у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], про що свідчить актовий запис № 102, вчинений Зарічним ВДРАЦС реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції (а.с.8). 30.05.2000 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить актовий запис № 326, вчинений ВРАЦС Зарічного району м.Суми (а.с.12). Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 21.10.2013 р. [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно його дитини [PERSON], і як зазначено у тексті рішення даного суду, [PERSON] в судове засідання не зявився та надав заяву, в якій зазначив, що проти позбавлення батьківських прав не заперечує. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала 18.03.2009 р. шлюб з [PERSON] Марк, про що вчинений відповідний запис ВРАЦС Сумського міського управління юстиції. (а.с.13). За інформацією, яка надана 05.05.2016 р. ТОВ фірма «Амістад», [PERSON], який працював на посаді інженера ТОВ фірма «Амістад» з 12.05.2012 р., був звільнений за власним бажання, в звязку з переїздом до Республіки Білорусь 09.08.2013 р. (а.с.4). Відповідно до довідки Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 08.02.2016 р. встановлено, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], а 12.09.2013 р. він був знятий з реєстраційного обліку і виїхав на постійне місце проживання в Республіку Білорусь (а.с.5). Відповідно до ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Таким чином, суд вважає, що більше року у місці постійного проживання [PERSON] відсутні відомості про його місце перебування, що дає підстави для визнання його безвісно відсутнім. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей, захищає права сімї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обовязків, перестає бути законним представником дитини, і втрачає всі права, засновані на споріднені з дитиною. Мати заявника [PERSON] також не можи виконувати функції ні опікуна ні представника своєї онуки [PERSON], оскільки, є особою похилого віку та має захрорювання у вигляді коксартрозу правого тазобедреного суставу II - III cтупені, остеохондроз хребта з корешковим синдромом, в зв'язку з чим потребує постійного стороннєго догляду, відповідно, не може виховувати, утримувати та забезпечувати безпеку своєї онуки. Таким чином, суд вважає, що підлягає встановленню той факт, що мати дитини [PERSON] має виключне юридичне право на дитину [PERSON], включаючи право розпоряджатися її подальшою долею, за умови позбавлення батьківських прав [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved