Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона є власником квартири, розташованої по [ADDRESS] . За цією адресою значаться зареєстрованими, в тому числі, її син [PERSON] , який більше 10 років тому виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. На неодноразові прохання знятися з реєстрації останній не звертає уваги, але це впливає на її права в отриманні субсидії та тягне додаткові фінансові витрати. Вважає, що відповідач втратив право на проживання в даній квартирі. Ухвалою суду від 31.08.2020 року провадження у даній справі було відкрите та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 03.11.2020 року о 09 год. 00 хв. за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Буринського районного суду Сумської області з викликом сторін. Відповідач [PERSON] в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі про що повідомив суд письмовою заявою. Свідки [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо, підтвердили, що відповідач близько 10 років не проживає в квартирі позивачки, добровільно виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. Вислухавши покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира, розташована по [ADDRESS] , що вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією паспорта позивачки, (а.с.5-6,14-15). З довідки Буринської міської ради вбачається, що за вищевказаною адресою значиться зареєстрованим, в тому числі, [PERSON] (відповідач по справі), що також підтверджується довідкою депутата Буринської міської ради Ільченко Н.С. (а.с.7-8). Між тим, встановлено, що [PERSON] більше 10 років не користується та не проживає в квартирі за вищевказаною адресою, виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації та не є його співвласником, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до\~ст.150\~ЖК України\~ громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст.405 цього Кодексу встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку виїхав з квартири і вже більше десяти років не проживає в ній і не несе будь-яких витрат на її утримання та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку, що останній втратив право на користування житловим будинком, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved