Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, яким, в уточнених позовних вимогах, просила стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2200,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 03 жовтня 2009 року по 25 листопада 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від подружнього життя з яким [INFO] народився син - [PERSON] , [INFO] народилась донька - [PERSON] , що мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні. На теперішній час шлюб з відповідачем розірвано та останній ухиляється від покладеного законом обов`язку щодо утримання дітей. Також зазначила, що [PERSON] працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, інших утриманців не має. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 червня 2019 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання [PERSON] , яка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти вирішення справи шляхом ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання [PERSON] , який неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 жовтня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що Виконкомом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області зроблено відповідний актовий запис № 05. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] від 03 жовтня 2009 року). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 03 жовтня 2009 року Виконкомом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 05, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Згідно матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26 лютого 2010 року Фрунзенським ВРАЦС Харківського міського управління юстиції) та [INFO] народилась [PERSON] (свідоцтво Серія [NUMBER] , видане Фрунзенським ВДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції). Батьками дітей записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, законом в рівній мірі покладено обов`язок утримувати дитинуна обох батьків. Домовленості між сторонами з приводу сплати аліментів на утримання дітей матеріали справи не містять. Згідно позовної заяви, спільні діти сторін мешкають разом з матір`ю - позивачем у справі та знаходяться на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виконання передбаченого законом обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України закріплено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з 1 грудня 2019 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць в розмірі 2 218 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно наявного в матеріалах справи копії договору найму житлового приміщення від 16.11.2019 року [PERSON] є наймачем квартири за адресою [ADDRESS] . Відповідного до даного договору плата за приміщення становить 7000,00 грн. і вноситься в термін з 14 по 17 кожного місяця. Даний договір укладено строком на 6 місяців. В матеріалах справи, на підтвердження позовних вимог, позивачем наданий висновок консультації спеціаліста - дерматолога, згідно якого дитині [PERSON] 28 жовтня 2019 року проводились обстеження, призначено курс лікування. Позивачем були надані чеки про витрати на придбання продуктів харчування та медикаментів. Під час судового розгляду справи дослідити стан здоров`я та матеріальне становище [PERSON] , наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини та батьків не виявилось можливим через неявку останнього в судове засідання. Як зазначено [PERSON] в позовній заяві, [PERSON] працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, інших утриманців не має. Положеннями частини першої статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову як такого, що ґрунтується на вимогах закону, у розмірі 1500 гривень, на кожну дитину на місяць. Одночасно сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», із [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial