Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» (далі - ДП «Київдіпротранс») про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати. Зазначала, що з 25.07.1972 працювала у відповідача на різних посадах. Остання посада перед звільненням була начальник відділу. 10.12.2018 вона звільнилася з роботи. При звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Станом на 10.12.2018 заборгованість по заробітній платі становить 59 063 грн. 09 коп. Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 59 063 грн. 09 коп. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, починаючи з 10.12.2018 по день ухвалення рішення у справі. До того ж, за період з 10.12.2018 по 30.04.2019 просила стягнути з відповідача на її користь 2 522 грн. 15 коп. компенсації втрати частини заробітної плати. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив позов задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив, від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] з 25.07.1972 перебувала у трудових відносинах з ДП «Київдіпротранс» (а.с. 10-12). 10.12.2018 [PERSON] була звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням (а.с. 12). Згідно з розрахунковим листком за березень 2017 заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 17 384 грн. 02 коп. (а.с. 13). Станом на 10.12.2018 загальна сума заборгованості по заробітній платі складає 59 063 грн. 09 коп. (а.с. 14-16). Обґрунтовуючи позов, позивачка посилалася про те, що під час звільнення з роботи заборгованість по заробітній платі їй виплачена не була. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У порушення зазначених вимог ЦПК України відповідачем суду доказів того, що заборгованість по заробітній платі позивачу була сплачена не надано. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Ураховуючи те, що позивачу сума заборгованості по заробітній платі виплачена відповідачем не була, доказів сплати суми у розмірі 59 063 грн. 09 коп. відповідачем суду не надано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 59 063 грн. 09 коп. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Виплату заборгованості по заробітній платі позивачу відповідачем проведено не було, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.18 по 01.10.21 (день ухвалення рішення), який складає 133 232 грн. 58 коп. (189,79 грн. середньоденна заробітна плата * 702 робочих дні). Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з абз. 5 п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). За період з 10.12.2018 по 30.04.2019 позивач просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 2 522 грн. 15 коп. Відповідно до норм ст. 34 Закону України «Про оплату праці» позов в цій частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved