Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів. В позові зазначено, що позивач з 05 жовтня 1977 року по 17 лютого 2016 року працювала на різних посадах в ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА». Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, при звільненні з нею не був проведений розрахунок, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі, яка до теперішнього часу відповідачем в повному обсязі позивачу не виплачена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13679 гривень 25 копійок, компенсацію втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 624 гривні 15 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок. В судове засідання позивач не з'явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій він уточнив заявлені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17635 гривень 20 копійок, компенсацію втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 624 гривні 15 копійок та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок. В судове засідання представник відповідача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення уточнених позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17635 гривень 20 копійок не заперечує, оскільки ця сума визнається відповідачем, а у вирішенні питання щодо стягнення компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 624 гривні 15 копійок покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копії трудової книжки, [PERSON] в період з 05 жовтня 1977 року по 17 лютого 2016 року працювала на різних посадах в ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА». 17 лютого 2016 року позивач була звільнена із займаної посади на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням внаслідок порушення адміністрацією законодавства про працю, умов колективного договору. Згідно довідки, виданої ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» від 29 березня 2016 року, [PERSON] не виплачена заробітна плата за липень - грудень 2015 року, січень - лютий 2016 року, загальна сума нарахованої заробітної плати - 16164 гривні 39 копійок, загальна сума заборгованості, яка належить до сплати, - 13568 гривень 59 копійок. Згідно судового наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з липня по грудень 2015 року та з січня по лютий 2016 року в загальній сумі гривень 59 копійок. Зазначений судовий наказ набрав законної сили. Згідно банківського звіту щодо транзакцій по картковому рахунку власника [PERSON], 21 червня 2016 року на квитковий рахунок відбулося зарахування грошових коштів від ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» в розмірі 12510 гривень 84 копійок. Таким чином, судом було встановлено, що позивач в період з 05 жовтня 1977 року по 17 лютого 2016 року працювала на підприємстві відповідача, однак, при звільненні позивачу заборгованість з заробітної плати виплачена не була, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі, яка до теперішнього часу відповідачем в повному обсязі не сплачена. Отже, оскільки на момент звернення позивача до суду відповідачем заборгованість по заробітній платі позивачу в повному обсязі не виплачена, спору з приводу розміру заборгованості у сторін немає, тому вбачається, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день розгляду справи та ухвалення судового рішення. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період часу з 17 лютого 2016 року по 17 жовтня 2016 року (день ухвалення рішення) складає 17635 гривень 20 копійок (106 гривень 88 копійок х 165 робочих днів = 17635 гривень 20 копійок, де 106 гривень 88 копійок - розмір середньоденного заробітку, а 165 робочих днів - час затримки розрахунку при звільненні). Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються. Розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наданий відповідачем та в подальшому прийнятий до уваги позивачем, суд приймає як вірний. Крім того, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, в зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати належної позивачу заробітної плати, суд приходить до висновку, що позивач також має право на отримання компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Сума компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати складає 624 гривні 15 копійок. Розрахунок суми компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Отже, вказані суми підлягають стягненню з відповідача, оскільки з позивачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17635 гривень 20 копійок та компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 624 гривні 15 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved