Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області про визнання дій сесії Новополтавської сільради неправомірними, скасування рішень сесії Новополтавської сільради. В судовому засіданні, позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], надали пояснення по суті заявлених вимог, на вимогах наполягали, просили суд визнати протиправними дії Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області проведені під час прийняття рішень №10 від 04.07.2008р. та №11 від 04.03.2009р., скасувати дані рішення. Посилаючись на те що під час прийняття оскаржуваних рішень було порушено вимоги п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, де вказано, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара. Представник відповідача Демянко В.П. проти позовних вимог заперечував на тій підставі, що на час передання у власність земельної ділянки ніяких протиріч з боку позивачки не було, розміри земельної ділянки з нею узгоджувалися, ділянка закріплена на місцевості відповідно до Державного акту, про що свідчать надані ним в якості доказів документи, також на його думку сплинули строки позовної давності. Третя особа: [PERSON] позовні вимоги не підтримала, в суді пояснила, що з моменту придбання свого домоволодіння, за її заявою для обслуговування житлового будинку в користування надано земельну ділянку в розмірі 0,25га, та 0,19га їй надано для ведення особистого підсобного господарства. В 2001 році на дану земельну ділянку видано Державний акт на право приватної власності на землю для ведення особистого підсобного господарства. [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, через сімейні обставини. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] має у власності 0,17 га землі, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. Згідно заяви [PERSON] наданої виконкому сільради від 11.06.1992року, вона не претендує на земельну ділянку більшого розміру. Рішенням виконавчого комітету №17 від 10.03.1992року [PERSON] виділено відповідно до її заяви земельну ділянку під забудову в розмірі 0,13га. В подальшому розмір ділянки збільшено до 0,17 га. Рішенням № 10 від 04.07.08 сесія Новополтавської сільради затвердила межі земельних ділянок в натурі на місцевості, в тому числі [PERSON] у розмірі 0,28 га по [ADDRESS]. Є заява [PERSON] до виконкому Новополтавської сільради про надання їй земельної ділянки в розмірі 0,25га для обслуговування житлового будинку та 0,19га для ведення особистого підсобного господарства. На даній заяві стоїть резолюція від 08.02.1992року про передачу на чергове засідання виконкому. Також є заява [PERSON] про передачу їй у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки розміром 0,44га. Рішенням виконкому Новополтавської сільради №47 від 25.06.2001року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,44га по [ADDRESS]. На підставі даного рішення [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю від 24 серпня 2001року. 04.03.09 своїм рішенням № 11 Новополтавська сільська рада затвердила межі земельних ділянок в натурі в тому числі [PERSON] у розмірі 0,42 га в с.Новополтавка [ADDRESS]. 11.09.09 [PERSON] звернулася до Новополтавської сільради з заявою про розширення своєї земельної ділянки. Рішенням № 10 від 23.09.09 їй було відмовлено. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Стаття 14 Конституції передбачає право громадян , юридичних осіб і держави набувати землі (спеціальні ділянки) у власність з метою використання їх для господарської діяльності, житлової забудови і забезпечення життєдіяльності людей. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. 04.10.2001 року позивачці [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,17 га. Як вбачається з пояснень представника відповідача на час передання у власність земельної ділянки ніяких заперечень з боку позивачки не було, розміри земельної ділянки з нею узгоджувалися. Збільшення земельної ділянки позивачки за рахунок зменшення площ земельних ділянок сусідів не можливо, оскільки в процесі розгляду справи встановлено, що на підставі рішень сесій Новополтавської сільради № 11 від 04.03.09, № 10 від 04.07.08 сусідам позивачки [PERSON], та [PERSON] затверджено межі земельних ділянок в натурі згідно до виданих в 2001 році Державних актів на право приватної власності на землю. Суд не погоджується з посиланням позивача на вимоги п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, де вказано, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, бо згідно Державних актів землю [PERSON] і [PERSON] передано для ведення особистого підсобного господарства, п. «б» даної статті встановлює, що для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара можуть отримати громадяни. А оскільки [PERSON] та [PERSON] передано для ведення особистого підсобного господарства 0,28 га [PERSON] та 0,44га [PERSON] то порушень відповідачем земельного законодавства під час прийняття оскаржуваних рішень, не встановлено. Таким чином, суд вважає дії відповідача такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Outcome: dismissed