Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по пені, у якій зазначає, що 20 вересня 1997 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1732. 05.12.2007 року сторони розлучилися. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2006 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки у розмірі 400 гривень щомісяця до досягнення повноліття дитини. Однак протягом багатьох років відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Внаслідок чого станом на 01.12.2013 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 24246,66 грн. У зв'язку з наведеним позивачка просить задовольнити позов та, змінивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача неустойку по аліментах в сумі 9858,13 грн. Відповідач позов не визнав, надав свої заперечення проти позовних вимог. В судовому засіданні відповідач пояснив, що на теперішній час він вдруге одружений, має двох дітей, наймолодший є новонародженим, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, постійного місця роботи не має. Також відповідач не визнає суму пені, та наполягає на тому, що він сплачував аліменти, однак надати квитанції не має можливості, оскільки деякі виплати проводив просто готівкою та просить застосувати позовну давність. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.12.2006 року стягнено з відповідача аліменти у розмірі 400,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої [PERSON] станом на 01.12.2013 року становить 24246,66 грн. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 213,214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст.. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст.. 196 СК України відповідальність у виді сплати неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Як встановлено з матеріалів справи, вина відповідача доведена оскільки про сплату аліментів на утримання дитини та на утримання позивачки він був усвідомлений. Згідно положень Сімейного Кодексу України аліменти призначаються та виплачуються ( стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилися стягнення чи сплата аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. Пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної зави про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Відповідно до ст.. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу. Сімейний Кодекс України не передбачає поширення позовної давності на вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, у зв'язку з чим відповідна вимога може бути пред'явлена у будь-який час. Представником позивача наданий розрахунок заборгованості по пені. Сума зазначеної заборгованості складає 8958,13 грн. Однак суд не приймає уваги розрахунки за 05.10.2012 року та 05.10.2013 року, оскільки в матеріалах справи містяться відомості про сплату аліментів у ці періоди. Дійсно, неустойка ( пеня) за прострочення сплати аліментів може бути стягнута особою-одержувачем аліментів при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо наявності таких підстав для несплати неустойки та аліментів щодо своєї дитини [PERSON] - як існування дітей від іншого шлюбу. Визначена судовим рішенням сума аліментів у розмірі 400 грн. на сьогоднішній день не відповідає навіть нагальним потребам дитини. Крім цього, позивачкою надана суду медична документація, відповідно до якої [PERSON] має уроджене захворювання зору і потребує постійного лікування. Доказів в спростування своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відповідач, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суду не надав. Отже, на виконання вимог ст.. 214 ЦПК України , суд встановивши факт заборгованості за аліментами, наявність вини відповідача у її виникненні дійшов висновку про наявність у позивачки [PERSON], як одержувача аліментів, права на стягнення неустойки.

Outcome: partial