Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Донецькій області, третя особа Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просить зняти арешт, накладений 01.07.2004 ВДВС Костянтинівського РУЮ, з Ѕ частки квартири [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 03 травня 1993 року їй та її сину [PERSON] у рівних частках належить квартира [ADDRESS] . [INFO] її син [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно. Оскільки, на момент смерті вони з сином були зареєстровані за однією адресою та інших спадкоємців у померлого [PERSON] не має, вона звернулася до нотаріальної контори для можливості оформлення спадкових прав. В подальшому, нотаріус звернув увагу на те, що до спадкодавця застосовувалося додаткове покарання за вироком суду у виді конфіскації майна і на теперішній час здійснити право на спадкування буде неможливим, оскільки, на все майно спадкодавця накладено арешт за повідомленням з постановою про арешт майна, 01.07.2004 року АА№ 396087, ВДВС Костянтинівського РУЮ. Так, вироком Костянтинівського міського суду Донецької області від 21 січня 2004 року [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 2 ст. 309 КК України , ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави. Вирок суду набрав законної сили 09 лютого 2004 року. У травні 2010 року [PERSON] було звільнено від відбування покарання у зв`язку з фактичним його відбуттям. У частині конфіскації майна вирок Костянтинівського міського суду Донецької області від 21 січня 2004 року виконано не було. З листа Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, вбачається, що згідно вироку Костянтинівського міського суду Донецької області від 21.01.2004 відносно засудженого [PERSON] за ст.ст.263 ч. 1, 309 ч. 2, 307 ч. 2 КК України, виконавчий лист № 1-60/04 року про конфіскацію майна [PERSON] на користь держави, було надіслано 09 лютого 2004 року до ВДВС м. Костянтинівка Донецької області до виконання. Відомості про виконання вказаного виконавчого листа у матеріалах кримінальної справи відсутні. Відповідно до листа Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), виконавчі документи відносно боржника [PERSON] на виконанні у відділі не знаходяться. Відповідно до ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки , зокрема, десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин ( п.4 ч.1). Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду (ч.2). Тобто, визначений КК України строк давності виконання цього вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, що є особистою власністю [PERSON] , сплинув. Крім того, будь-які дії щодо реалізації конфіскованого майна державним виконавцем не вчинялися. Зазначений вирок Костянтинівського міського суду Донецької області від 21.01.2004 в частині конфіскації майна засудженого [PERSON] не було виконано. Та обставина, що належне [PERSON] нерухоме майно знаходиться під забороною, позбавляє її права на спадкування цього майна. А тому вона вимушена звертатися до суду із захистом своїх прав. Відповідач відзив на позов не подав. Третя особа письмових пояснень на позов не подала. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07липня 2020 року відкрите провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого засідання (а.с.22). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року замінено відповідача Головне управління ДФС у Донецькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Донецькій області (а.с.35-36). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.44). Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність. Представник відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області Василянський О. А. у судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що ГУ ДПС у Донецькій області не погоджується з визначенням їх в якості відповідача у цій справі. Згідно даних Державного реєстру фізичних осіб, [PERSON] знаходився на обліку в Костянтинівській ОДПІІ, визначений померлим станом на 31.12.2010. До ГУ ДПС у Донецькій області не надходило жодного документу стосовно накладення арешту або інших обтяжень щодо майна [PERSON] , податковий борг і податкова застава не обліковується, за таких обставин ГУ ДПС у Донецькій області не накладався арешт на майно громадянина [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки № 226754863, наданої Костянтинівським міськрайонним ВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків), станом на 05.10.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні дані щодо наявності будь-яких обтяжень стосовно нерухомого майна громадина [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] ). А тому, Головне управління ДПС у Донецькій області не є належним відповідачем у справі № 233/3042/20. Представник третьої особи Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з посиланням на підтримання позовних вимог. Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності у рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Право власності [PERSON] , [PERSON] на нерухоме майно зареєстроване 04 лютого 2004 року в Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації номер запису 1199, в книзі № 161. Зазначене підтверджується копією дубліката свідоцтва про право власності на житло від 03 травня 1993, що видане Відділом по приватизації та управління комунальною власністю; Витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно № 2744110 від 04 лютого 2004 року (а.с. 11,12). [INFO] у м. Костянтинівка помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 січня 2011 року, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). [PERSON] є сином позивачки [PERSON] , на підтвердження чого матеріали справи містить копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 липня 1956 року (а.с.6). Вироком Костянтинівського міського суду Донецької області від 21 січня 2004 року [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 2 ст. 309 КК України , ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави. Вирок суду набрав законної сили 09 лютого 2004 року (а.с.14-16). Виконавчий лист про конфіскацію майна [PERSON] на користь держави було надіслано 09.02.20004 до ВДВС м. Костянтинівка для виконання. Відомості про виконання вказаного виконавчого листа у матеріалах кримінальної справи відсутні (а.с.13). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07 жовтня 2020 року, вбачається, що Ѕ частка квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , знаходиться під арештом, реєстраційний номер обтяження 58813 від 09 липня 2004 року, підстава обтяження повідомлення з постановою про арешт майна, АА № 396087, 01.0.7.2004, ВДВС Костянтинівського РУЮ (а.с.55-56). Відповідно до листа Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 14.05.2020 № 17.17.-23/36002 (а.с.18), виконавчі документи відносно боржника [PERSON] станом на 14 травня 2020 року на виконанні у відділі не знаходяться. Позивачці [PERSON] було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт на підставі постанови про арешт майна АА№396087 ВДВС Костянтинівським РУЮ (а.с.17). Отже позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права після смерті сина [PERSON] . Відповідно до ст. 80 КК України (в редакції чинній на момент набрання вироком законної сили), особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин (п.4 ч.1). Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду (ч.2). Тож, визначений КК України строк давності виконання вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2004 року в частині додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, що є особистою власністю [PERSON] , сплинув. Судом установлено, що будь-які дії щодо реалізації конфіскованого майна державним виконавцем не вчинялися. Зазначений вирок Костянтинівського міського суду Донецької області від 21.01.2004 в частині конфіскації майна засудженого [PERSON] не було виконано з незалежних від нього обставин. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст.41 Конституції України,ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст.316, ч. ч. 1, 2 ст.319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також, особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Також відповідно до приписів п. 2 зазначеного Пленуму, у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. ст.15,16 ЦК України,ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. У ст.ст. 1216,1217,1261 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи відсутність підстав для подальшого існування обтяження у виді арешту Ѕ частки квартиру [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що Головне управління ДПС у Донецькій області не є належним відповідачем у цій справі у зв`язку з тим, що Головне управління ДПС у Донецькій області не має жодного документу стосовно накладання арешту відносно [PERSON] з огляду на таке. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Головне управління ДПС у Донецькій області є правонаступником Головного управління ДФС у Донецькій області у зазначеній категорії справ, а саме про зняття арешту з майна, що було накладено для забезпечення конфіскації майна на користь держави, в цьому випадку за вироком суду. А отже, ГУ ДПС у Донецькій області є належним відповідачем у даній цивільній справі.

Outcome: approved