Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] своїх усних зобов'язань з купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], просила стягнути на її користь з відповідача отриманий завдаток в подвійному розмірі в сумі 40072,12 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги і пояснив, що в будинку [ADDRESS] позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] стали проживати з дозволу відповідача з 2002 року, при цьому письмового договору найму житла не укладали, так як між ними існувала домовленість щодо намірів укласти в подальшому договір купівлі-продажу згаданого будинку за ціною в 2500 доларів США. У 2005 році на виконання домовленості [PERSON] передав [PERSON] в якості завдатку за будинок 800 доларів США, про що остання надала письмову розписку від 29.07.2005 року. Згодом 29.08.2007 року відповідач отримала ще 3500 грн. В подальшому [PERSON] із своїм чоловіком стали уникати від нотаріального оформлення купівлі-продажу будинку, тому вони з чоловіком припинили виплату їм грошей. Рішенням Казанківського районного суду від 10.07.2014 року було задоволено позов [PERSON] про виселення позивача та її дітей із вищезгаданого будинку. Грошові кошти, які відповідач [PERSON] отримала в якості завдатку, до теперішнього часу не повернуті, тому посилаючись на вимоги ст.571 ЦК України просив стягнути з відповідача отриманий завдаток в подвійному розмірі в сумі 40072,12 грн. та витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнала і пояснила, що з дозволу власника будинку - її чоловіка [PERSON] подружжя [PERSON] стали проживати в ньому, ніяких письмових договорів про продаж будинку в подальшому не укладалося. Вона на даний час не є власником будинку оскільки він належить [PERSON] Про відмову продажу будинку позивачу стало відомо в 2009 році коли власник будинку звернувся до суду з позовом про виселення, але в строк визначений ст.257 ЦК України позивач не зверталася до суду з вимогою про повернення сплачених грошей за розписками від 29.07.2005 року та 29.08.2007 року, тому нею пропущено строк позовної давності. Оскільки усні домовленості щодо виплати грошей здійснювалися між її чоловіком [PERSON] та чоловіком позивача [PERSON], які померли, тому вона не є належним відповідачем, а [PERSON] є неналежним позивачем, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу приписів ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1). Якщо буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2). Частиною другою ст.570 ЦК України встановлюється презумпція авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функції попередньої оплати. Якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилося і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони надавалися. Відповідно до положень ст.ст.209-210, 640, 657 ЦК України, угода купівлі-продажу нерухомого майна вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов, посвідчили її нотаріально та здійснили її державну реєстрацію. До угод, які не укладені, не можуть застосовуватися наслідки, передбачені законом у разі визнання їх недійсними. Все сплачене, передане чи набуте за такими угодами підлягає поверненню як безпідставно набуте за правилами ст.ст.1212-1214 ЦК України. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.07.2014 року, яке набрало законної сили 28.08.2014 року, встановлено, а тому згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, наступні обставини. Подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.12.1997 року (свідоцтво серії [NUMBER]). На підставі рішення виконкому Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району від 25.05.1999 року [PERSON] 27.05.1999 року було видано Свідоцтво на право власності на житловий будинок [ADDRESS] У вищевказаному будинку, в якому ніхто не проживав, з дозволу його володільців безоплатно стали проживати подружжя . Згодом між подружжям [PERSON] та подружжям [PERSON] було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу згаданого будинку за ціною в 2500 доларів США з відстроченням розрахунку. 29 липня 2005 року на виконання домовленості [PERSON] передав [PERSON] 800 доларів США та 29 серпня 2007 року - 3500 грн. Про отримання вказаних коштів відповідачка надала покупцю [PERSON] письмові розписки від 29.07.2005 року та 29.08.2007 року. У зв'язку з тим, що покупець [PERSON] не сплачував обумовлену суму грошових коштів, [PERSON], як власник будинку, в грудні 2009 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та їх примусове виселення. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 21.10.2010 року зазначений позов [PERSON] за його заявою було залишено без розгляду. У своїх доводах при розгляді справи №2/478/301/2014 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення позивач [PERSON] зазначила, що заяву про залишення без розгляду позову її чоловіка [PERSON] останній подав тому, що [PERSON] зобов'язався здійснити повну виплату грошових коштів за будинок восени 2010 року. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.12.2012 року [PERSON] помер [INFO] у віці 58 років в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. В силу свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] [PERSON] помер у віці 39 років в селі Миколо-Гулак Казанківського району. 22 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом їх примусового виселення. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.07.2014 року згаданий вище позов [PERSON] було задоволено. Це рішення набрало законної сили 28.08.2014 року. Таким чином, власником житлового будинку [PERSON], який помер [INFO], за його життя та потенційним покупцем цього будинку [PERSON] в установленому законом порядку не було укладено договору купівлі-продажу згаданого будинку. В подальшому між [PERSON] до дня своєї смерті, що мала місце [INFO], не було укладено такого договору і з спадкоємцем [PERSON], як не було укладено такого договору з останньою і [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, а існувала лише домовленість укласти такий договір в майбутньому, то отримані відповідачкою [PERSON] грошові кошти в розмірі 800 доларів США та 3500 грн. є авансом, сплаченим покупцем [PERSON] в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу будинку, який відповідно до положень ст.1212 ЦК України підлягає поверненню. Виходячи з правил ст.192 ЦК України та курсу іноземних валют станом на 22.09.2014 року (а.с.13) грошовим еквівалентом суми у 800 доларів США є 10744 грн. Твердження позивачки та її представника про те, що сплачені [PERSON] в рахунок вартості житлового будинку грошові кошти є завдатком, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в подвійному розмірі, суд вважає безпідставними оскільки договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку сторонами не укладався, а тому відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст.571 ЦК України. Доводи відповідача [PERSON] та її представника щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає необгрунтованими. Враховуючи пояснення [PERSON], викладені в рішенні суду від 10.07.2014 року з приводу заяви її чоловіка [PERSON] від 21.08.2010 року про залишення поданого ним позову про виселення без розгляду ( [PERSON] зобов'язався здійснити повну виплату грошових коштів за будинок восени 2010 року), є підстави вважати, що домовленість між [PERSON] та [PERSON] щодо укладення договору купівлі-продажу будинку залишалася в силі до [INFO], тобто до дня смерті власника будинку [PERSON] До суду позивач [PERSON] звернулася 18.11.2014 року, тобто у межах встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Посилання відповідача [PERSON] та її представника на те, що вона є неналежним відповідачем, а [PERSON] неналежним позивачем, є безпідставними. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст.1268, ч.3 ст.1296 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Із змісту мотивувальної частини рішення суду від 10.07.2014 року вбачається, що при отримані відповідачкою [PERSON] коштів в розмірі 800 доларів США та 3500 грн. як авансу, сплаченого [PERSON] в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу будинку, відповідачка діяла від імені та за згодою свого чоловіка [PERSON] Після його смерті прийнявши спадщину згідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] як спадкоємець і як особа, що отримала аванс, зобов'язана його повернути, тому вона є належним відповідачем. [PERSON], яка проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] на день відкриття спадщини, як дружина спадкодавця успадкувала право вимоги про повернення переданого авансу, яке належало останньому на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті, тому спадкоємець [PERSON] є належним позивачем. За таких обставин суд приходе висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів, а саме на суму 14244 грн. (10744 грн. що еквівалентно 800 доларам США, + 3500 грн.) Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору, належить стягнути на її користь з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial