Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначила, що 15 квітня 2013 року уклала з відповідачем договір позики, відповідно до якого надала їй в користування кошти в сумі 800 000 грн., з умовою повернути їх до 15 жовтня 2013 року. Разом з тим, незважаючи на настання строку виконання умов договору, відповідач кошти не повернула, а тому просить стягнути з неї частину не повернутої позики в сумі 587 600 грн. В подальшому уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача кошти в сумі 491 450 грн. Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов, з викладених в позовній заяві підстав та просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та відповідача, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 квітня 2013 року між сторонами укладено договір позики. Відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] кошти в сумі 800 000 грн., що підтверджується відповідною розспискою. [PERSON] натомість зобов'язувалася повернути кошти до 15 жовтня 2013 року. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян ( ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач частково повернула кошти, а саме: 100 000 грн. (розписка від 25 жовтня 2013 року), 20 000 грн. (розписка від 07 листопада 2013 року), 138 550 грн. (розписка від 26 лютого 2014 року), 30 000 грн. ( розписка від 22 липня 2014 року), 20 000 грн. ( розписка від 24 грудня 2014 року Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, оскільки відповідач позов визнала та це не суперечить закону, не порушує її прав, свобод та інтересів, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 3 654 грн.

Outcome: partial