Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Лозівської міської ради Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому з урахуванням уточнень просила суд визнати незаконним рішення ХХХ сесії Лозівської міської ради Харківської області VII скликання від 27 квітня 2017 року № 611 «Про вирішення питань земельних відносин в м. Лозова» в частині поділу на дві окремі земельні ділянки орієнтовними площами 0,0038 га та 0,9400 га земельну ділянку комунальної власності територіальної громади міста Лозова (землі запасу - землі житлової та громадської забудови) за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,9438 га (кадастровий номер [NUMBER]), з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури; визнати незаконним рішення ХХХІ сесії Лозівської міської ради Харківської області VII скликання від 08 червня 2017 року № 638 «Про вирішення питань земельних відносин в м. Лозова» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності по [ADDRESS], загальною площею 0,9438 га (кадастровий номер [NUMBER]) для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури на дві окремі земельні ділянки площами 0,0064 га (кадастровий номер [NUMBER]) та 0,9374 га (кадастровий номер [NUMBER]); зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області поновити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,9438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, якій раніше був присвоєний кадастровий номер [NUMBER]; стягнути з Лозівської міської ради Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань на її користь витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Лозівської міської ради Харківської областіСтепанова О.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з»явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви в частині вимог щодо поновлення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,9438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, якій раніше був присвоєний кадастровий номер [NUMBER], а також розглянути справу за його відсутності. Крім того, подав клопотання про закриття провадження по справі в частині позовних вимог про поновлення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,9438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, якій раніше був присвоєний кадастровий номер [NUMBER], на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 2-4 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04 березня 2016 року [PERSON] придбала у ТОВ «Еліт Авто Сервіс» нежитлову будівлю контрольно-пропускного пункту літ. «А-1», загальною площею 12,2 кв.м., яка розташована на земельній ділянці по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,9438 га. Вказана земельна ділянка належала на праві користування ТОВ «Еліт Авто Сервіс» на підставі договору оренди від 26 травня 2014 року, укладеного товариством з Лозівською міською радою, відповідно до умов якого Лозівська міська рада передала ТОВ «ЕЛІТ АВТО СЕРВІС» земельну ділянку, загальною площею 0,9483 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: по [ADDRESS] Харківської області,терміном на 5 років, для будівництва і обслуговування будівель ринкової інфраструктури. 27.04.2016 року до міської ради надійшло звернення директора ТОВ «ЕЛІТ АВТО СЕРВІС», в якому він повідомив, про продаж нерухомого майна, яке розташоване на орендованій ним земельній ділянці іншій особі та просив припинити договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,9483 га за адресою: по [ADDRESS] Харківської області. 27.05.2016 року рішенням Лозівської міської ради Харківської області № 216 було вирішено припинити право користування земельною ділянкою на умовах договору оренди ТОВ «ЕЛІТ АВТО СЕРВІС» по [ADDRESS] Харківської області загальною площею 0,9438 га, кадастровий номер [NUMBER], яка була надана в оренду для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури за добровільною відмовою орендаря в зв'язку з продажем нерухомого майна позивачу. Укласти угоду про дострокове розірвання договору оренди вищевказаної земельної ділянки з визначенням зобов'язань ТОВ « ЕЛІТ АВТО СЕРВІС» щодо сплати боргу за землекористування в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно договору оренди землі,що становить 141,476 грн. Передати вказану земельну ділянку до земель запасу (землі житлової та громадської забудови). Поділити земельну ділянку комунальної власності територіальної громади міста Лозова за адресою: по [ADDRESS] Харківської області, м.Лозова Харківської області, загальною площею 0,9438 га, кадастровий номер [NUMBER], на дві окремі земельні ділянки площами 0,0038 га та 0,9400 га. На виконання вказаного рішення 08.07.2016 року між Лозівською міською радою та ТОВ «ЕЛІТ АВТО СЕРВІС» було підписано угоду про дострокове розірвання договору оренди землі № 28 від 26.05.2014 року. Державна реєстрація угоди була проведена 11.07.2016 року. 19 червня 2017 року, рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі 629/2861/16-ц за позовом [PERSON] до Лозівської міської ради Харківської області -рішення ХV сесії Лозівської міської ради VІІ скликання від 27.05.2016 року № 216 «Про вирішення питань щодо регулювання земельних відносин» в частині, викладеній в п.4, п.п.4.1, 4.2, 4.3 Додатку № 1 щодо дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,9438 га, кадастровий номер [NUMBER], передачі ділянки до земель запасу, поділу на на дві окремі земельні ділянки площами 0,0038 га та 0,9400 га - визнане незаконним та скасоване. Вказаним судовим рішенням також встановлено, що договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 04 березня 2016 року, укладеним [PERSON] та ТОВ «ЕЛІТ АВТО СЕРВІС» припинився договір оренди від 26 травня 2014 року виключно в частині оренди попереднім орендарем, тобто, ТОВ «ЕЛІТ АВТО СЕРВІС». Враховуючи положення частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом враховуються обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі 629/2861/16-ц від 19 червня 2017 року за позовом [PERSON] до Лозівської міської ради Харківської області про визання незаконними рішення. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до вимог ст. 141 ЗК України, ст. 7 Закону України «Про оренду землі» підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Враховуючи імперативний характер приписів статті 377 ЦК України, з моменту набуття у власність нежитлової будівлі за договором купівлі-продажу від 04 березня 2016 року позивач де-факто став користувачем земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,9438 га, а в силу положень частини 2 статті 120 ЗК України, позивач, як новий власник нежитлової будівлі, має право вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером [NUMBER] на своє ім'я шляхом укладення договору оренди з Лозівською міською радою. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майна» за ст.1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні ст.1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором. Внаслідок прийняття рішення ХХХ сесії Лозівської міської ради Харківської області VII скликання від 27 квітня 2017 року № 611 про поділ земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,9438 га та рішення ХХХІ сесії Лозівської міської ради Харківської області VII скликання від 08 червня 2017 року № 638 в частині затвердження технічної документації щодо її поділу, передбачене статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України право позивача на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,9438 га, яке є «майном» в розумінні Конвенції не може бути реалізоване внаслідок протиправних дій відповідача. Отже таке право є порушеним та підлягає захисту. Щодо вимоги про зобов'язання поновити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,9438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, якій раніше був присвоєний кадастровий номер [NUMBER], суд зазначає наступне. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI. Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 3613 внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 3613-VI земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Частиною 6 статті 16 Закону № 3613-VI передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно з частин 7,9 статті 16 Закону № 3613-VI скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці, а інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, встановлено, що відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що поновлення реєстрації земельної ділянки у разі скасування її реєстрації державним реєстратором є можливим, адже це не виключає можливості для здійснення нової реєстрації земельної ділянки, якій раніше був присвоєний кадастровий номер [NUMBER]. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту (стаття 13 Конвенції). Відповідно до частини 2 статті19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, наявність правових підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії щодо поновлення державної реєстрації земельної ділянки, якій раніше був присвоєний кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,9438 га, за фактичної відсутності протиправних дій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №826/4418/14, в якій ВСУ зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду. Крім того, у висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема передбачає, що судове рішення повинно бути таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту. Тому суд вважає, що застосування вищевказаного способу захисту є виваженим і доцільним для відновлення порушеного права позивача, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача також і в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області поновити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,9438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, якій раніше був присвоєний кадастровий номер [NUMBER]. Щодо клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження по справі в частині позовних вимог суд зазначає наступне. З урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивачем заявлено вимоги до Лозівської міської ради про скасування рішення сесії міської ради щодо затвердження технічної документації в частині поділу земельної ділянки з кадастровим номер [NUMBER], площею 0,9438 га на дві окремі ділянки: площами 0,0038 га та 0,9400 га земельну ділянку комунальної власності з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури. Вказаним рішенням міської ради було порушено цивільне право позивача на власність чи користування земельною ділянкою площею 0,9438 га, оскільки на цій земельній ділянці розташована будівля, що перебуває у власності позивача (цивільне право, яке порушено, передбачено ст. 120 ЗК). Рішення міської ради було реалізоване реєстраторами Головного управління Держгеокадастру при скасуванні земельної ділянки [NUMBER], площею 0,9438 га та реєстрації новоутворених двох земельних ділянок. Тобто, Головне управління Держгеокадастру своїми діями не визнало та продовжило порушення цивільного права позивача, передбачено ст. 120 ЗК України, щодо отримання у власність чи користування земельну ділянку під будівлями позивача. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру хоча і реалізує владні повноваження, але порушує цивільне право особи. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Відповідно до ст. 19 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших справ, крім справ, які підлягають розгляду в порядку іншого судочинства. В той же час ч.1 та ч. 2 ст. 2 КАС встановлено, що справою адміністративної юрисдикції є спір у сфері публічно-правових відносин (публічно-правовий спір), у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень: орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. За правилами ч. 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 802/233/16-а висловила обов'язкову для всіх судів правову позицію, згідно якої публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті). Згідно з частиною першою статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Враховуючи те, що Лозівською міською радою шляхом прийняття рішення про поділ земельної ділянки було порушено право позивача, рішення міської ради було виконане Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області чи продовжено порушення цивільного права позивача, тому такий спір є цивільно-правовим, незалежно від наявності суб'єкта владних повноважень (позиція Верховного Суду у справі від 23 травня 2018 року по справі № 802/233/16-а). Таким чином, клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про закриття провадження по справі в частині позовних вимог не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 1984 грн.80 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved