Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 21.08.2015 року мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя, постійними сварками на цьому ґрунті. З цих підстав вони проживають окремо, спільного сімейного бюджету та господарства не ведуть. Дітей у шлюбі не мають. Відповідач не бажає подати до органу РАГС спільну заяву про розірвання шлюбу. Однак примирення між ними не можливе. Позивачка [PERSON] позов підтримала, просила судовий розгляд провести без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належними чином, в судове засідання не з'явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надав. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 21 серпня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, дітей не мають. (а.с.5). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв'язку з чим вони тривалий час не підтримують фактичних шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Позивачка на примирення не погоджується і наполягає на розірванні шлюбу. Сторони не досягли згоди на подання спільної заяви про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, як подружжя, яке не має дітей, відповідно до положень ч.1 ст.106 СК України. Статтею 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловічка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та наведені положення матеріального закону, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати , задовольнивши позов. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved