Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи позов тим, що з 01 вересня 2001 року по 21 травня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою, відповідач в утриманні та вихованні дитини участі не бере. У зв'язку з тим, що дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі, позивач має намір вивезти дитину до Республіки Туреччина у період з 15 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року, з метою відпочинку та оздоровлення. Відповідач з 11.11.2016 перебуває у розшуку на підставі оперативно-розшукової справи № 12016060020007023, що унеможливлює отримати від нього дозволу на виїзд за кордон сина, у зв'язку з чим позивачка просить суд надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу батька дитини - [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позові підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та оголошення у пресі, причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України. Частина 1 ст. 224 ЦПК України встановлює, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справ доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира від 14 квітня 2014 року (а.с 11) . Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Після розірвання шлюбу син проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 12.05.2017 за № 1184 виданою КП «ВЖРЕП № 15» (а.с.5). Згідно довідки ЛКК № 171 від 12.05.2017 дитині поставлено діагноз: затримка росту, фізичного та статевого розвитку (а.с. 4). Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про здоров'я, виховання та розвиток дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, а саме до Республіки Туреччина, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини з 15 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року. Згідно довідки, виданої Житомирським відділом поліції Головного управління поліції в Житомирській області від 10.05.2017 року відповідач знаходиться у розшуку з 11 листопада 2016 року, що унеможливлює отримати позивачці дозвіл на виїзд дитини за кордон (а.с. 12). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Пунктом 3 ч. 3 статті 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ(зі змінами станом на 01.10.2016), постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».(зі змінами станом на 26.10.2016). У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» - громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. У ч. 2 ст. 3 Закону зазначається, що Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно з п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року - виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.(ст. 141 СК України) За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України. Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, на даний час місцезнаходження відповідача невідоме та останній перебуває в розшуку, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини, та її потреб у реалізації соціального та духовного розвитку, оздоровленні, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька.

Outcome: approved