Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначила, що має у власності житловий будинок [ADDRESS] ( адреса до затвердження нової нумерації - [ADDRESS] ).На даний час у належному їй домоволодінні разом із нею зареєстрована її донька [PERSON] . Проте, відповідачка вже понад рік в зазначеному будинку не проживає та будь-яких витрат по його утриманню не несе. На даний момент звернулася за призначенням субсидії, однак наявність зареєстрованої разом із нею особи, створює певні складнощі та перешкоди для її отримання. В зв`язку з цим, [PERSON] просила усунути перешкоди у користуванні належною їй власністю, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача Біла-Карп В.А. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги визнала та пояснила, що дійсно не проживає вже тривалий час з матір`ю. Знятися з обліку, не має можливості, оскільки постійно зайнята на роботі.. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 27.05.1991 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] ,\~ належить на праві приватної власності [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Голопристанської міської ради народних депутатів від 14.05.1991 р. № 120. Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226816209 від 05.10.2020 року. Згідно довідки Голопристанської філії КП ХБТІ ХОР, вих. № 209 від 28.09.2020 р., назва провулку Пісчаний зазначена в Свідоцтві про право власності від 27.05.1991 р. помилково та відповідає назві провулок Піщаний . Відповідно до довідки № 01-50/К-22 від 30.09.2020 року Голопристанської міської ради Херсонської області та рішення виконавчого комітету Голопристанської міської ради народних депутатів від 28.04.2010 року № 76 Про зміну поштової адреси житлових будинків громадян частини вулиць 1 Травня, Ігнатченка та затвердження нумерації житлових будинків громадянам по [ADDRESS] , існуюча почтова адреса будинку [ADDRESS] , змінена на нову [ADDRESS] . Судом також встановлено, що згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано від 04.04.1990 року, актовий запис № 57, відділом реєстрації актів цивільного стану Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області. Також, згідно копії свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , 06.10.1990 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та стала носити спільне прізвище « [PERSON] », актовий запис № 119. Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право\~\~власності\~\~є\~\~непорушним.\~\~Ніхто\~не\~може\~бути протиправно\~ позбавлений\~цього\~права\~чи\~обмежений\~у\~його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на\~\~захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник\~майна\~має\~право вимагати\~усунення\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Згідно довідки № 2987/14-08 від 07.10.2020 року, виданої виконавчим комітетом Голопристанської міської ради Херсонської області про склад осіб, зареєстрований у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] \~ \~ \~ \~та [PERSON] . Крім того, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надано суду та досліджено в судовому засіданні довідку голови Голопристанської міської ради від 07.12.2020 року № 02-46/К-268, з якої вбачається, що за інформацією інспектора з благоустрою та охорони правопорядку виконавчого комітету міської ради [PERSON] та сусідів [PERSON] її донька [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , фактично не проживає за вказаною адресою з листопада 2018 р. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку. З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право [PERSON] порушене і підлягає захисту у вибраний нею спосіб, а тому, враховуючи добровільну відсутність відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, остання втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved