Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Плотичанської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за нею право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7302 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,3724 га., кадастровий номер [NUMBER], що розташовані на території Плотичанської сільської ради Козівського району Тернопільської області та належали [PERSON] на підставі державного акта серії [NUMBER] від 29.08.2002 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що матері [PERSON] згідно державного акта серії [NUMBER] від 29.08.2002 року належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7302 га. та площею 0,3724 га. Вказаний державний акт було втрачено. Після смерті спадкодавця було здійснено звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акта на вказані земельні ділянки. Позивач проживала зі спадкодавцем до дня її смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. На даний час бажає оформити право власності на вказані земельні ділянки після смерті матері, тому просить у судовому порядку визнати її власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7302 га. та площею 0,3724 га. В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить заяву задовольнити та розглядати справу за її відсутності без застосування технічних засобів (а.с.22). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого не заперечує щодо позовних вимог [PERSON], просить їх задовольнити та справу розглядати без його участі (а.с.23). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, тому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.03.2006 року (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла у с.Плотича Козівського району Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.07.2009 р. (а.с.2). Відповідно до довідки Плотичанської сільської ради Козівського району Тернопільської області №75 від 17.05.2016 р., з [PERSON] на час смерті проживали та були зареєстровані дочка [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7302 га., та площею 0,3724 га., що розташовані на території Плотичанської сільської ради Козівського району Тернопільської області та належала спадкодавцю на підставі державного акта серії [NUMBER] від 29.08.2002 року (а.с.7-8). Вказаний державний акт втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Свобода» №45 (3083) від 10.06.2016 року (а.с.6). Окрім цього, судом встановлено, що після смерті матері [PERSON] як єдиний спадкоємець за законом звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак останній відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказані вище земельні ділянки, що підтверджується відмовою державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори І.М.Гетьман (а.с.5). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що позивач прийняла спадщину в належному порядку, а також те, що ніхто не оскаржує її право на спадщину, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7302 га та площею 0,3724 га. За встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому такі підлягають до задоволення.

Outcome: approved