Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ Держземагенства у Бериславському районі Херсонської області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову посилалася на те, що 05 грудня 2000 року між нею та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] передала у власність (продала), а вона прийняла у власність за плату (купив) 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Оскільки до неї, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 05 грудня 2000 року, перейшла у власність 1/2 частина домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS], то вона набула право власності на частину земельної ділянки, на якій розміщена вказана частина домоволодіння, згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року, що був чинним до 1 січня 2002 року. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи в її відсутність не надавала. Від Відділу Держземагенства у Бериславському районі Херсонської області у судове засідання надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняла у власність за плату (купив) 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS](а.с.5). Договір купівлі продажу від 05 грудня 2000 року посвідчено приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 2383, а також зареєстрований Херсонським державним бюро технічної інвентаризації. В липні 2014 року [PERSON], користуючись наданим їй правом відповідно до ст. ст. 81, 118, 121 Земельного кодексу України, звернулася до Бериславської міської ради Херсонської області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Бериславської міської ради, за адресою: [ADDRESS], де їй стало відомо, що присадибна земельна ділянка площею 0,056 га. за вищевказаною адресою приватизована попереднім власником - [PERSON] і належить їй на праві власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХС № 028446, виданого 21 листопада 2000 року на підставі рішення сесії Бериславської міської ради народних депутатів від 16 листопада 2000 року за № 155(а.с6). Земельну ділянку передано [PERSON] для індивідуального житлового будівництва. За загальним правилом дії цивільного законодавства у часі та відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не мають зворотної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року, що був чинним до 1 січня 2002 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Статтею 67 ЗК України 1990 року передбачено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. У п.п. ґ п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. №7 роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Таким чином, у випадку проведення операцій із будівлею до 01.01.2002 року перехід права власності на земельну ділянку, де ця будівля розташована, не потребує укладення окремої угоди з боку суб'єктів договору, предметом якого виступає будівля. Оскільки до [PERSON], відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 05 грудня 2000 року, перейшла у власність 1/2 частина домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS], то вона набула право власності на частину земельної ділянки, на якій розміщена вказана частина домоволодіння. Припинення права відповідача відбувається одночасно із виникненням такого права у позивача безпосередньо в силу вимог закону. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного,

Outcome: approved