Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод, які чинить відповідач [PERSON] у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що позбавлений права користування частиною житлового приміщення і зняття з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS], в обґрунтування якого зазначила, що згідно договору дарування частки квартири від 11 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. за №2015, [PERSON] отримала в дар від [PERSON] 3/20 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 6 договору дарування частки квартири від 11 липня 2016 р.: «Дарувальник свідчить, що за місцезнаходженням квартири частка якої відчужується не проживають і не зареєстровані будь-які інші особи яких за законом повинен утримувати дарувальник.» Проте третьою особою - дарувальником було порушено дані умови договору щодо реєстраційного обліку сторонніх осіб в частині квартири, оскільки і до цього часу в частині квартири [ADDRESS], зареєстрований квартирант [PERSON] - Відповідач. Зазначена інформація підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №19/2-202 від 04.07.2016 року. Цей факт був прихований на дату укладання договору дарування частки квартири №2015 від 11.07.2016 року. Після придбання квартири в дар позивач звернулася до Департаменту реєстраційних послуг з питання постановки на облік та реєстрації (третя особа 2). При зверненні підтвердилася інформація про реєстрацію у квартирі позивача сторонньої особи - відповідача (який фактично в квартирі не мешкає). На підтвердження цього було складено акт за участю свідків про те, що [PERSON] за зазначеною адресою: [ADDRESS], не проживає з 11.12.2015 року. Позивач неодноразово зверталась до третьої особи 1 - дарувальника та намагалася розшукати відповідача для зняття з реєстрації. Вирішити це питання в досудовому порядку не представилось можливим. Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, придбаним для вільного використання та проживання в ньому. Окрім того, комунальні послуги обчислюються позивачу із врахуванням відповідача, що також завдає матеріальних збитків, оскільки за себе відповідач комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим позивач просить усунути перешкоди в здійсненні права власності на 3/20 частини квартири [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і місце слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, заперечень до позовної заяви суду не надав, надав заяву, у якій просить врахувати, що йому необхідна реєстрація за вказаною адресою, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, від представника Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла заява розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що Позивач набула права власності на 3/20 частин квартири [ADDRESS] на підставах не заборонених законом. Право приватної власності на зазначену квартиру підтверджується договором дарування частки квартири 11.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб'юк Ю.А. за №2015. Враховуючи, що відповідач не є власником зазначеної квартири, не несе обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у помешканні - це спричиняє новому власнику додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Згідно п.1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином з моменту відчуження 17 червня 2016 року спірної квартири, попередній власник квартири - відповідач втрачає права на користування квартирою. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування і розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Факт непроживання відповідача у зазначеній квартирі підтверджується актом не проживання від 20.07.2016 року, згідно якого він не проживає з 01.06.2015 року, договорами оренди від 01.07.2015 року, 11.07.2016 року, згідно яких за вказаною адресою мешкає [PERSON] Договір дарування частини зазначеної квартири №2015 від 11.07.2016 року не розірваний і не визнаний недійсним, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що позивач не має права на володіння, користування та розпорядження належним майном на власний розсуд. Разом з тим, підтверджено, що позивач фактично позбавлений можливості реалізувати своє право власності, оскільки відповідач своєю реєстрацією за спірною адресою чинить перешкоди у здійсненні права власності. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі ст. 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з тим, судом установлено, що позивач позбавлена можливості реалізувати своє прав власності, оскільки відповідач чинить перешкоди їм у здійсненні свого права. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права. За таких обставин, оцінивши у сукупності докази та установленні фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і доведені відповідними доказами, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved