Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати договір довічного утримання між нею та відповідачкою, укладений 14 квітня 2016 року та посвідчений державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-696, внесеного до державної реєстрації обтяжень від 14.04.2016, номер запису про обтяження 14295774. Вказуючи на те, що вона у віці 76 років залишилася одна. Відповідачка її невістка. В квітні 2016 року між ними було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого вона передала у власність відповідачці квартиру під номером 41, яка знаходиться у місті Василькові по вулиці Сонячній, будинку під номером 1 Київської області. Відповідачка забезпечувала її житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в квартирі, забезпечення її продуктами харчування в кількості необхідній для щоденного триразового калорійного харчування, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, надання необхідної допомоги у побуті, забезпечувати необхідними лікувальними засобами та забезпеченням щомісяця не пізніше 30 числа, готівкою в сумі 300 гривень. В червні 2016 року відповідачка залишила її і до даного часу не появляється в квартирі, всі документи на квартиру, договір довічного утримання залишила їй, заявила, що вона не може жити в квартирі, оскільки працює в м.\~Києві, дуже зайнята. Розірвати договір у добровільному порядку [PERSON] заперечує, посилається на зайнятість. Представник позивачки в судовому засіданні просила позов задовольнити, оскільки відповідачка допомоги на утримання позивача не надає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином про розгляд справи (а.с.24). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14 квітня 2016 року, між [PERSON] (далі - відчужував) та [PERSON] (далі - набувач) був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1-696 (а.с. 4). У відповідності до положень п. 1 вищевказаного договору відчужувач передала у власність набувачу належну їй на праві приватної власності квартиру під номером 41, яка знаходиться в місті Василькові Київської області, по вулиці Сонячній в будинку під номером 1, взамін чого набувач зобовязувався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно (а.с. 4). Згідно змісту п. 8 договору довічного утримання (догляду): за згодою сторін обовязок набувача майна по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді - забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення продуктами харчування в кількості, необхідній для щоденного триразового харчування; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги у побуті; забезпечення необхідними лікувальними засобами; забезпечення щомісяця, не пізніше 30 числа, готівкою у сумі 300 гривень. В свою чергу, у відповідності до п. 13 договору довічного утримання (догляду), цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку не виконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін \~у судовому порядку (а.с. 4). Відповідно до наданих пояснень свідків вбачається, що відповідачка не провідує позивачку та ні чим її не допомагає (а.с.25, 26). Згідно наданих квитанцій вбачається, що позивачка самостійно сплачує за комунальні послуги (а.с. 27-30). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що між сторонами укладено договір довічного утримання, згідно умов якого [PERSON] зобовязалася довічно утримувати [PERSON], а саме: забезпечувати її житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення продуктами харчування в кількості, необхідній для щоденного триразового харчування; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги у побуті; забезпечення необхідними лікувальними засобами; забезпечення щомісяця, не пізніше 30 числа, готівкою у сумі 300 гривень. Доказів щомісячного виконання договору відповідачкою в суді надано не було, крім того вона підтвердила той факт, що не може надавати таку допомогу, суд дійшов висновку про задоволення позову у звязку з невиконанням [PERSON] своїх обов'язків. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved