Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що рішенням господарського суду Запорізької області від 13. 06. 2007 року з Бердянської міської ради стягнуто на її користь 69639 грн. безпідставно отриманих коштів, 696 грн. державного мита та 101, 29 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу. 24. 06. 2007 року був виданий виконавчий лист господарського суду Запорізької області № 7/194/07, проте грошові кошти були їй повернуті лише 02. 06. 2016 року, тобто через дев»ять років. Протягом цього часу у неї погіршився стан здоров»я, вона значну частину часу перебуває у лікарні і витрачає на ліки грошові кошти. Протягом дев»яти років відповідач не бажав виконувати рішення суду, посилаючись на неможливість виконання з різних причин, тому вона вважає, що має право на відшкодування на підставі ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Загальна сума боргу за рішенням господарського суду Запорізької області становить 70437,02 грн., відповідальність відповідача починається з дня набрання рішення господарського суду законної сили 24.06.2007 року і триває до часу фактичного його виконання 02. 06. 2016 року. Таким чином 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду складає 18913,78 грн. за 3267 днів прострочки виконання рішення, інфляційні витрати 162\~942,87 грн., а всього 181\~856,66 грн., які вона просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представники позивача за довіреністю [PERSON] і [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі і просять задовольнити, пояснили, що відповідач безпідставно не виконував свої зобовязання по виконанню рішення суду, для цього неодноразово звертався до суду з різними позовами, що затримувало виконання основного рішення, усе це спричинило шкоду здоров»ю [PERSON], яка перенесла інсульт, вимушена постійно лікуватися, а вони як її представники, дев»ять років зверталися до різних державних установ для отримання цих коштів, тому відповідач повинен відповідати за несвоєчасне виконання рішення. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у позові повністю і пояснила, що дійсно, існували труднощі з виконанням рішення господарського суду Запорізької області по виплаті на користь [PERSON] грошових коштів. Насамперед, у цьому винен сам позивач, який невірно вказав у позовній заяві, яку продублював господарський суд, юридичну особу, з розрахункового рахунку якої необхідно списати грошові кошти. У Бердянської міської ради ніколи не існувало розрахункового рахунку, оскільки міські ради не є розпорядниками бюджетних коштів, тому виконати з цих підстав рішення суду шляхом списання з рахунку, який був вказаний у рішенні господарського суду Запорізької області, було неможливо. Крім того, існували перешкоди при виконання наказу господарського суду у звязку з необхідністю виправлення помилки у прізвищі позивача, а також позивач сам звертався до судів із позовами про оскарження дій державних виконавців. У 2016 році була прийнята програма фінансування витрат, повязаних з виконанням рішень судів, після чого рішення господарського суду Запорізької області було виконано, і [PERSON] отримала грошові кошти. Відповідач заявив про застосувати позовної давності на стягнення з липня 2007 року інфляційних витрат, про що подав заяву. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з відсутністю правових підстав для застосування до цих правовідносин ст.. 625 ЦК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 13. 06. 2007 року за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця [PERSON] з Бердянської міської ради стягнуто 69639,34 грн. безпідставно отриманих коштів, 696 грн. державного мита та 101, 29 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу. 24. 06. 2007 року видано наказ. Як вбачається з копії виписки по картковому рахунку 02 червня 2016 року [PERSON] отримала на власний рахунок 69776,92 грн., які надійшло в порядку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 13. 06. 2007 року, ці обставини визнані сторонами і не оспорюються. На підставі положень, що містяться у ст. 625 ЦК України, у звязку з простроченням виконання рішення суду, яке не виконувалося протягом 9 років, [PERSON] просить стягнути з Бердянської міської ради 18913,78 грн. за 3267 днів прострочки виконання рішення, інфляційні витрати 162\~942,87 грн., а всього 181\~856,66 грн. Проте з такою позицією позивача суд не погоджується, виходячи з наступного. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов»язання» книги 5 Цивільного кодексу України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання та поширює свою дію на всі види зобов»язань, якщо інше не передбачене спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязання. Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Проте судом встановлено, що між сторонами ніякого договору стосовно виникнення грошового зобовязання не укладалося, зобовязання виникло саме на підставі рішення суду від 13. 06. 2007 року, а з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішення справи, і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст.. 625 ЦК України. Такі правові позиції викладені у постановах Верхового суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019 цс15 та від 20 січня 2016 року за справою № 6-2759-цс15, а згідно до ч. 1,2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. З огляду на вищевказане суд відмовляє [PERSON] у задоволенні її позовних вимог.

Outcome: dismissed