Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені. Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача 13000 (тринадцять тисяч) гривень неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що в період з 27 листопада 1999 року по 12 липня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб між ними розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 липня 2012 року по справі №1522/9293/12, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [INFO]. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року по справі №1522/15683/12, яке набрало законної сили 09 липня 2013 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 липня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09 травня 2023 року. 01 листопада 2013 року був виданий виконавчий лист по даній справі. Але відповідач від виконання рішення суду ухилявся, станом на 01 липня 2015 року утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 26995 гривень 34 копійки, вказана заборгованість виникла на протязі часу з 04 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року. При цьому позивач стверджує, що відповідач достовірно знаючи про те, що згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року він зобовязаний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини доходів від всіх видів заробітку (доходу), приховав від позивача розмір отриманих ним прибутків на протязі часу з 04 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року. На підтвердження своїх доводів позивач надала розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем, згідно якого у вказаний вище період 1/4 частина доходів [PERSON] складала 9040 гривень 42 копійки, у той час, як він фактично сплачував по 1500 гривень щомісячно. На вказану у позові суму заборгованості з аліментів позивач нарахувала суму неустойки (пені). Також позивач послалася на хворобливий стан здоровя їх з відповідачем дитини, зазначила, що він часто хворіє, навчається в санаторній школі-інтернаті №6 м.Одеси для дітей із захворюванням хребта. В якості правового обґрунтування вимог позивач послалася на статті 180, 194, 194 Сімейного кодексу України У судовому засіданні позивач позовні вимоги у вказаній вище редакції підтримала, просила стягнути з відповідача на її користь 13023 (тринадцять тисяч двадцять три) гривні 59 копійок неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги в остаточній редакції визнали частково, а саме - в сумі 37 гривень 47 копійок. В обґрунтування своїх доводів відповідач та його представник зазначили наступне. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, зробленому державним виконавцем, заборгованість виникла за період з липня 2012 року по грудень 2012 року, а також в серпні 2013 року. При цьому, сума аліментів, яку має сплачувати відповідач, визначена рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 09 липня 2013 року, та, відповідно, стало обовязковим до виконання саме з другої дати (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Таким чином, як зазначає відповідач, в період з липня 2012 року по 11 грудня 2012 року рішення суду про стягнення аліментів з відповідача взагалі не було прийнято, а в період з 11 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року було прийняте, але не набрало законної сили. У вказаний період (з липня по грудень 2012 року) відповідач добровільно платив аліменти в сумі 1500 гривень на місяць, що не порушувало жодних вимог закону, а нарахування пені за цей період є безпідставним, оскільки рішення суду про стягнення аліментів ще було відсутнім. Стосовно сплати аліментів в липні 2013 року, то, як визнає відповідач, він дійсно мав в цьому місяці заборгованість зі сплати аліментів в сумі 120 гривень 84 копійки, на яку підлягає нарахуванню пеня в сумі 37 гривень 47 копійок. Додатково, відповідач просить застосувати по справі ч.2 ст.196 СК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Також посилається на аналогічний висновок, зроблений Верховним судом України в абзаці 2 пункту 22 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». В контексті цього відповідач зазначає, що він отримує заробітну плату близько 2500 гривень, одна четверта частина цієї суми перераховується Позивачу на виконання заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року, при цьому на утриманні [PERSON] перебувають непрацездатні за віком батьки, розмір їх пенсії є незначним та вони потребують матеріальної допомоги сина (відповідача по справі), а він зобовязаний надавати їм цю допомогу в силу приписів ст.51 Конституції України. Також відповідач зауважує, що на теперішній час він належним чином виконує свої аліментні обовязки, порушень строків сплати аліментів нема. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 27 листопада 1999 року по 24 липня 2012 року, коли набрало законної сили рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 липня 2012 року по справі №1522/9293/12. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] - [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року по справі №1522/15683/12, яке набрало законної сили 09 липня 2013 року (ухвала Апеляційного суду Одеської області від 09.07.2013р.), з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на певний період законом, щомісячно, починаючи з 04 липня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09 травня 2023 року. 01 листопада 2013 року Приморським районним судом м.Одеси був виданий виконавчий лист на примусове виконання зазначеного рішення суду. 09 квітня 2014 року за заявою позивача було відкрито виконавче провадження. 26 червня 2015 року державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ було складено розрахунок заборгованості по аліментам. Згідно даного розрахунку, в липні 2012 року відповідач сплатив аліменти на загальну суму 3000 гривень, двома квитанціями по 1500 гривень 17.07.2012р. № 9031 та 23.07.2012р. № 9606; в серпні 2012 року на суму 1500 гривень (квитанція від 30.07.2012р. № 9809, платіж врахований державним виконавцем в рахунок платежів з аліментів за серпень 2012 року, сторонами по справі це не оскаржено); у вересні 2012 року - 1500 гривень (квитанція від 15.09.2012р. №1650); у жовтні 2012 року 1500 гривень (квитанція від 03.10.2012р. №2469); у листопаді 2012 року 1500 гривень (квитанція від 31.10.2012р. №2469); у грудні 2012 року - 1500 гривень (квитанція від 04.12.2012р. №6979). Також, згідно вказаного розрахунку, заборгованість з виплаті аліментів станом на 01 липня 2015 року склала 26995 гривень 34 копійки, заборгованість за інші місяці, окрім липня-грудня 2012 року та серпня 2013 року - не встановлена, що не заперечувалось й позивачем. На теперішній час заборгованість з виплати аліментів у вказаній сумі погашена, що підтверджено позивачем Розрахунок заборгованості з аліментів за вказані місяці був зроблений державним виконавцем з урахуванням даних про доходи відповідача за інформацією податкового органу та виходячи з обовязку відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, розрахунок заборгованості був зроблений виходячи зі змісту заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року по справі №1522/15683/12. Водночас, станом на період липень-листопада 2012 року вказане рішення суду ще не було прийняте, а станом на кінець грудня 2012 року - ще не набрало законної сили. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Таким чином, батьки у будь-якому випадку мають утримувати дитину, а сплата аліментів згідно рішення суду має місце у випадку наявності спору з цього приводу між батьками. Згідно даних розрахунку заборгованості по аліментам від 26.06.2015р. відповідач в період з липня 2012 року по грудень 2012 року сплачував аліменти на утримання дитини добровільно, за відсутності рішення суду з цього приводу (прийняте 11 грудня 2012 року), у суму 1500 гривен щомісячно, а в липні 2012 року - в сумі 3000 гривень. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 7 до 18 років складав: з 1 липня - 917 гривень, з 1 жовтня - 930 гривень, з 1 грудня - 961 гривня. Таким чином, сплачуючи щомісячно аліменти в сумі 1500 гривень, відповідач сплачував аліменти у розмірі, що істотно перевищував мінімальний розмір, визначений законом. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як вбачається з тексту заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року по справі №1522/15683/12, протягом розгляду справи, відповідач просив стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно. Таким чином, в період з липня по листопад 2012 року відповідач реалізовував своє право на судовий захист в ході розгляду судом справи, у якій вирішувався спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Тобто, у цей період відповідач в силу приписів ст.180 СК України був зобовязаний утримувати свого сина, але конкретний розмір витрат на це утримання наразі не був визначений. Згідно із ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, обовязковою умовою стягнення з платника аліментів неустойки (пені) на підставі ч.1 ст.196 СК України, є наявність вини, а також наявність порушення обовязку сплачувати ці аліменти на підставі рішення суду. Враховуючи добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини сторін по справі в період, коли відповідне рішення суду з цього приводу було відсутнє, з огляду на те, що сплачувані відповідачем у цей період суми коштів істотно перевищували мінімальний розмір аліментів, вини відповідача у невиконанні обовязку «сплачувати аліменти за рішенням суду» - нема. Також суд враховує, що у вказаний період відповідач реалізовував своє право на судовий захист та відстоював свою правову позицію щодо визначення розміру аліментів у твердій сумі, в розмірі 1500 гривень на місяць. При цьому суд не сприймає доводи позивача про те, що в цей період відповідач достовірно знав про те, що згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року він зобовязаний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), приховав від неї розмір отриманих ним прибутків на протязі часу з 04 липня по 31 грудня 2012. Так, з огляду на дату прийняття вказаного рішення (11 грудня 2012 року), в липні-листопаді 2012 року відповідач не міг знати про вказане рішення, адже воно не було ще прийняте. З приводу неустойки (пені) за грудень 2012 року, суд зазначає, що у вказаний період рішення суду про стягнення аліментів було прийнято лише 11 числа цього місяця, в подальшому воно було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку, тобто, в силу приписів ст.223 ЦПК України, було таким, що не набрало законної сили. Таким чином, Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року, набрало законної сили лише 09 липня 2013 року, та, відповідно, стало обовязковим до виконання саме з другої дати. Таким чином, нарахування пені за період з липня 2012 року по 09 липня 2013 року є безпідставним. Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 26.06.2015р., в серпні 2013 року відповідач сплатив 1200 гривень аліментів (квитанція від.08.08.2013р. №2125), водночас, до сплати підлягала сума у розмірі 1320,84 грн. Таким чином, сума боргу з аліментів склала 1320,84 1200 гривень = 120 гривень 84 копійки. Відповідно, сума неустойки на вказану суму складає: 120 гривень 84 копійки: 100 ? 31 (кількість днів в серпні місяці 2013 року) = 37 гривень 47 копійок. Доводи позивача щодо стану здоровя дитини та повязані з цим докази суд не сприймає, оскільки ч.1 ст.196 СК України не повязує право на стягнення неустойки (пені) на суму заборгованості з аліментів зі станом здоровя дитини. Також, стан здоровя дитини не впливає й на розмір цієї неустойки (пені). Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 37,47 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial