Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Житловий кооператив «Олексіївський-4» про визнання права власності на ? частину квартири, у якій зазначає, що квартира за адресою: [ADDRESS] була набута нею у період її шлюбу із [PERSON], а за таких обставин вона є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та проси суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не сповістив. Заяв про перенесення розгляду справи на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 16.11.1968 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано 23.05.1989 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія ІІ-ВЛ №404239 від 23.05.1989 року, виданого Дзержинським відділом ЗАЦС. Загалом у шлюбі [PERSON] та [PERSON] перебували у період з 16.11.1968 року по 23.05.1989 року. 22.12.1982 року на імя [PERSON] було видано виконкомом Комінтернівської районної Ради народних депутатів міста Харкова ордер №1623 серія А на право зайняття квартири [ADDRESS]. Зазначений ордер було одержано на підставі жеребкувального талону. Відповідно до наданого ЖСК «Олексіївський 4» розрахунку повна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] складає 8616 радянських рублів, а перший пайовий внесок складає 3447 радянських рублів. 30.10.1981 року [PERSON] було сплачено до ЖСК «Олексіївський 4» пайовий внесок в розмірі 3450 радянських рублів. Вартість квартири за адресою: [ADDRESS] було сплачено [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується довідкою ЖК «Олексіївський - 4» за №107. Згідно витягу з протоколу загальних зборів членів ЖК «Олексіївський - 4» №21 від 10.09.2012 року встановлено, що [PERSON] дійсно був членом кооперативу під №210. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», введеного в дію з 15.04.1991 року Постановою ВРУ від 26.03.1991 року №885-ХІІ (який втратив чинність згідно із Законом України від 27.04.2007 року №997-V), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, наданій йому в користування, набуває права власності на це майно. 24.07.2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ №041932, виданим 20.01.2008 року МВ РАЦС №4 Харківського обласного управління юстиції. За померлим [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 року по справі №638/22542/14-ц було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS], після смерті батька [PERSON] 01.04.2016 року позивач через свого представника звернулася до Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій просила зареєструвати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] як на її частину у спільному сумісному майні подружжя. 07.04.2016 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для винесення рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень було те, що під час розгляду заяви було здійснено консолідовані пошуки в Державному реєстрі речових прав та встановлено, що право власності на ? частину квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (дочка [PERSON] та [PERSON]В.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про порушення прав власності позивача та вбачає всі правові підстави для їх поновлення. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, введеного в дію з 01.01.1970 року Законом Української РСР від 20.06.1969 року №2006-VII (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Квартиру за адресою: [ADDRESS] було одержано [PERSON] в період шлюбу із [PERSON] та виплачена її вартість (вартість паю) із коштів, що також були спільною власністю подружжя. Таким чином, зазначена квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За таких обставин, ? частина квартири [ADDRESS] є власністю [PERSON] На підставі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти користуватися та розпоряджатися майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~- правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі\~ст. 319 ЦК України\~право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. На підставі ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі вимог\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved