Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Посягвівської сільської ради Гощанського району, [PERSON] про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позивач посилається на те, що рішенням Гощанського районного суду від 03.12.2014 року визнано за [PERSON]право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарським будівлями, що знаходиться в с. Олексіїївка Гощанського району вулиця Радянська, 26а. Насправді це становить 1/2 частину будинку під № 26 по вулиці Радянська в с. Олексіївка Гощанського району. Інша частина будинку належала [PERSON], а після її смерті, вона перейшла як спадкове майно до її сина [PERSON], відповідача по справі. Крім зазначеної вище частини будинку [PERSON] за рішенням Посягвівської сільської ради Гощанського району від 16 листопада 1994 року № 43, передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.4869 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку площею 0.25 га. Після смерті [PERSON] до будинку поселився її син [PERSON] - відповідач по справі, який захватив майже всю земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку: не допускає позивача до користування земельною ділянкою, що перешкоджає [PERSON]П.в обслуговуванні своєї частину будинку. У березні цього року позивач звернулася до Посягвівської сільської ради Гощанського району із заявою про розподіл земельної ділянки розміром 0.25 га, для обслуговування житлового будинку, між [PERSON]та [PERSON] в рівних частинах, так як 1/2 частина цього будинку належить [PERSON] за рішенням суду. За рішенням постійної комісії з питань земельних ресурсів, екології, охорони навколишнього середовища та благоустрою села Посягвівської сільської ради від 11.03.2015 року позивачці рекомендовано звернутися для вирішення земельного спору до суду. Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Посягвівської сільської ради Гощанського району від 16 листопада 1994 року № 43 в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд розміром 0,25 га, визнати незаконним Державний акт на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства, серії РВ № 00735 та зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою для обслуговування належного їй житлового будинку. В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому, просять його задовольнити. [PERSON] показала, що її покійна свекруха та її покійна сестра [PERSON] мати відповідача, багато років тому почали спільно будувати житловий будинок двоян на одній земельній ділянці. Пізніше [PERSON] звернулася в сільську раду з приводу надання їй земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. На даний час їй на праві власності належить спадщина після смерті свекрухи - фактично ? частина двохквартирного будинку, яким присвоєно окремі адреси, однак земельна ділянка для обслуговування житлового будинку рішенням сільської ради не була розділена на дві, тому вважає рішення сільської ради незаконним, просить позов задовольнити в повному обємі. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду заперечення, в якому вказав, що позивач не має права на спірну земельну ділянку, оскільки межі земельної ділянки погоджені з живим на той час співвласником будинку [PERSON], який помер в 2004 році та [PERSON]. Спірна земельна ділянка належала мамі відповідача [PERSON], так як вона була колгоспницею і земельна ділянка була їй виділена як колгоспнику, а її сестра [PERSON] була робітником на будівництві в м. Рівне, а тому не мала права на земельну ділянку. Позивач не має права на земельну ділянку, оскільки вона використала своє право на забудову і одержала земельну ділянку в м. Рівне на пільгових умовах по місцю реєстрації. В клопотанні про прийняття доказів від 02.07.2015 року [PERSON] просить суд додати до матеріалів справи витяг із погосподарської книги, справу розглядати без його участі, в задоволенні позову відмовити, направити на його адресу копію рішення суду. Представник Посягвівської сільської ради Гощанського районув судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, направив на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Допитаний в судовому засіданні представник Управління Держгеокадастру в Гощанському районі [PERSON] вказав, що в установі відсутня технічна документація з приводу видачі оскаржуваного акта, оскільки фактично будинок двоян, на дві квартири, відповідно сільська рада повинна була врахувати дану обставину при прийнятті рішення та надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, надавши її у рівних частках для двох співвласників. Тому прийняте рішення не відповідає вимогам земельного законодавства та порушує права іншого співвласника (власника) частини житлового будинку. Суд, заслухавши сторін по справі, представника Управління Держгеокадастру у Гощанському районі, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 119, 125, 126, 140, 149, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України. Правовідносини на час прийняття рішення сільської ради та видачі державного акта регулюються ЗК України в редакції від 18.12.1990. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 цього Кодексу. Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ). Встановлено, що рішенням Гощанського районного суду від 03.12.2014 року визнано за [PERSON]право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарським будівлями, що знаходиться в с. Олексіїївка Гощанського району вулиця Радянська, 26а. Інша частина будинку належала [PERSON], а після її смерті, вона перейшла як спадкове майно до її сина [PERSON], відповідача по справі. За рішенням Посягвівської сільської ради Гощанського району від 16 листопада 1994 року № 43, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.4869 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку площею 0.25 га. Після смерті [PERSON] до будинку поселився її син [PERSON] Встановлено, що згідно довідки № 892 від 01.10.2015 року, виданої виконкомом Посягвівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON]. Згідно протоколу обстеження і погодження меж земельної ділянки, було обстежено та погоджено межі земельної ділянки, яка надавалася [PERSON], у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно витягу із погосподарської книги № 214 [PERSON] належав жилий будинок площею 35 кв.м. та земля 0,40 га в тому числі під будівлями, чагарниками, лісами, ярами 0,01 га. Відповідно до листа Рівненської міської ради № 05-3067 від 14.07.2015 року, відомості про надання та приватизацію земельної ділянки в с. Олексіївка Гощанського району [PERSON] у Рівненській міській раді відсутні. Відповідно до довідки № Г-15-3216/02 виданої управлінням Держземагенства у м. Рівне Рівненської області про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки у межах норм приватної приватизації за певним видом її цільового призначення за [PERSON] земельних ділянок на території Рівненської міської ради не зареєстровано. Згідно пункту 2 статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно п.4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Так, згідно з частини другої статті 78 ЗК України 2001 року право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в субєктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 27 п. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ЗК України від\~18.12.1990\~№\~561-XII ( в редакції, чинній на момент прийняття рішення сільської ради та видачі державного акта): відповідно до ст. 6 ЗК України, - г ромадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: - ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державнимиактами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст. 30 цього Кодексу, - Перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду - п ри переході права власності на будівлю і споруду разом зцими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67цього Кодексу, і право власності або право користування земельноюділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разізміни цільового призначення надання земельної ділянки у власністьабо користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок ігосподарські будівлі та споруди до кількох власників, а також припереході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільнекористування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціямибудівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціямразом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі таспоруди. Право власності або право користування земельною ділянкою уперелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. При прийнятті рішення про надання земельної ділянки для [PERSON] в розмірі, який не є пропорційним до розміру частки її будинку, сільська рада вказані вимоги земельного законодавства не врахувала, та в порушення вимог закону прийняла рішення про надання земельної ділянки для [PERSON] Тому суд прийшов до висновку, що сільська рада винесла спірне рішення всупереч вище наведених вимог закону. Враховуючи, що представник сільської ради позов визнав повністю, суд прийшов до висновку, що оскільки при прийнятті рішення сільської ради допущено порушення вимог земельного законодавства, чинного на час прийняття рішення та видачі державного акта, в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства для [PERSON], суд прийшов до висновку, що вказане рішення підлягає скасуванню у цій частині.Оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі рішення сесії сільської ради, яке не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому він підлягає скасуванню. За таких обставин рішення Посягвівської сільської ради Гощанського району від 16 листопада 1994 року № 43 в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд розміром 0,25 га,не може залишатися чинними і підлягає скасуванню. Державний акт на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства, серії РВ № 00735, виданий [PERSON] 14.01.1998 року Посягвівською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення Посягвівської сільської ради народних депутатів № 43 від 16.11.1994 рокутакож не може залишатися чинним та підлягає скасуванню та виключенню з державної реєстрації. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд розяснює сторонам, що у випадку усунення зазначених в рішенні порушень чи зміні обставин, які мали місце при вирішенні спору, вони можуть повторно звернутися з приводу даного питання та оформити право власності на належні їм земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки рішення сільської ради та державний акт на земельну ділянку визнано незаконними та підлягають скасуванню, тому похідні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою також підлягають до задоволенню.

Outcome: approved