Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначила, що 20.11.2014 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за яким вона передала відповідачу в борг 256 121,85 грн., що на момент укладання угоди було еквівалентно 16850 доларам США зі сплатою 1,952196 % на місяць або 23,426352 % річних. Відповідач порушив умови договору та у визначений строк грошові кошти не повернув, що свідчить про невиконання з боку відповідача взятих на себе грошових зобовязань. Оскільки, відповідач не виконав умови договору позики, просить стягнути з нього заборгованість за договором, яка станом на 15.11.2016 року у загальному розмірі становить 561 591,95грн. та складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 433908,29 грн., відсотків за користування кредитом - 120 000грн., 3% річних - 7683,66 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, проте надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечувала. Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ ч.1 ч.2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення,\~ в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,\~ виконати роботу,\~ надати послугу,\~ сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії,\~а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 11 ЦК, що передбачено, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства,\~ а також із дій осіб,\~ що не передбачені цими актами,\~ але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків,\~ зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. Судом при розгляді справи встановлено, що 16.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір змішаного типу та того ж дня була укладена додаткова угода до договору змішаного типу. Відповідно до умов даної угоди [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 256 121,85 грн., що еквівалентно 16850 дол. США зі сплатою 1,952196 % на місяць або 23,426352 % річних. Відповідач зобов'язався повертати грошові кошти до 16 числа кожного місяця у розмірі 5 000,00грн., починаючи з 16.12.2014 року з кінцевою датою погашення заборгованості 16.11.2015 року. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтю 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п. 2.1 Договору у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України боржник зобовязується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 16 850,00 дол. США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Таким чином, суд вважає, що відповідач відповідно до укладеного договору позики, повинний виконати своє зобов'язання, яке ним порушене, та повернути позивачу позику в сумі 16850 дол. США., що згідно інформації Національного банку України станом на 15.11.2016 року склав 2575,1234 грн. за 100 дол. США, тобто сума основного богу станом на 15.11.2016 року становить 433 908,23 грн. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, як вбачається з наданої розписки відповідач брала грошові кошти під 1,952196 % щомісячно від простроченої суми, тому за період з 16.11.2014 року по 16.11.2016 року заборгованість за відсотками, становить 120 000,00 грн. ( 5 000 грн. х 24 міс.). Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи правовідносини сторін у відповідності з положеннями чинного законодавства та враховуючи практику Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, проценти, що визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним Таким чином, відшкодування відсотків, передбачених ст. 1048 ЦК України і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми є правомірними. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з умов договору, [PERSON] повинен був повернути кошти до 16 листопада 2015 року. Отже, нарахування 3% річних повинно здійснюватись з наступного дня після цієї дати. Проценти у розмірі 3% річних у період з 17.11.2015 року по 16.11.2016 року становлять 7683,66 грн. (сума боргу 256121,85 грн. * 3 % / 100). При вирішенні справи суд також керується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи N 6-39цс13 від 29.05.2013 року. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 433908,23 грн., проценти за користування коштами 120000,00 грн., а також згідно ст.. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 7683,66 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved