Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що з 17.04.2012 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, від якого мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки фактично припинені. [PERSON] мешкає на території Російської Федерації, матеріальної допомоги синам не надає. Діти проживають з матір'ю, знаходяться на її повному утриманні. З урахуванням того, що відповідач має обов'язок надавати матеріальну допомогу на утримання синів, однак у добровільному порядку від надання такої допомоги ухиляється, а позивач знаходиться скрутному матеріальному становищі, вона вимушена звертатися до суду та просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подачі позову і до досягнення синами повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про слухання справи за її відсутності. Згідно заяви, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає (а.с.29). Відповідач є громадянином Російської Федерації, мешкає на її території, у зв'язку з чим Нікопольським міськрайонним судом було направлене доручення компетентному суду Російської Федерації для вручення документів та виконання окремих процесуальних дій відносно [PERSON] Проте, зазначене доручення повернулося без виконання у зв'язку з тим, що відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації та на виклик Льговського районного суду Курської області не з'явився (а.с.24-52). З урахуванням того, що судом були використані передбачені Законом способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, а також зважаючи на згоду позивача на заочний розгляд справи та відсутність відзиву відповідача на позов, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає, що у даному випадку не будуть порушені процесуальні права відповідача, оскільки заочне судове рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, у порядку ст. 284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2,3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як встановлено судом, з 17.04.2012 року сторони перебувають у шлюбі, від якого є малолітні сини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.11-16). На даний час шлюбні стосунки фактично припинені. Діти проживають з матір'ю, знаходяться на її утриманні (а.с.7-8). [PERSON] матеріальної допомоги на утримання синів не надає, тому позивач просить суд стягнути з нього аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що [PERSON] має обов'язок і можливість надавати допомогу на утримання своєї дитини, однак у добровільному порядку від надання такої допомоги ухиляється. За таких обставин суд вважає доцільним стягнути аліменти в примусовому порядку. Проте, зважаючи на принципи розумності, співмірності та справедливості, суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршим сином повноліття. У позові [PERSON] зазначає, що вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, проте доказів цього не надає. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлена можливості звернутися з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Витрат відповідача, що перевищують його заробіток (дохід) у розумінні ч. 3 ст. 182 СК України, судом не встановлено. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави. За таких обставин,

Outcome: approved