Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 20 грудня 2001 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу подружжя неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що під час спільного проживання з [PERSON] , останній чинить відносно неї насильство, застосує фізичну силу та погрожує вбивством, наразі відносно нього порушено кримінальні справи за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.189, 190 та 263 КК України. В зв`язку з цим вона вимушена була залишити місце свого проживання та переїхати жити до Жіночого кризового центру. Зважаючи на те, що вона працює в м. Сміла, про що відомо [PERSON] та зважаючи на його поведінку відносно неї, схильність до вчинення кримінальних правопорушень, звернулася до суду та просить видати відносно [PERSON] обмежувальний припис із відповідними заборонами. У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у задоволенні заяви просив відмовити, посилаючись на те, що жодних протиправних дій відносно дружини не вчиняє, бажає жити з нею та зберегти сім`ю. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 20 грудня 2001 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя має неповнолітню дочку, [PERSON] , [INFO] . Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №467 [PERSON] звернулася із заявою про вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Пунктом 3 ч.1 ст.1 цього Закону встановлено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст. 26 вказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з ч. 1 та ч. 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У поданій заяві [PERSON] посилається на те, що [PERSON] постійно чинить відносно неї насильство, у зв`язку з чим вона зверталась із заявою в поліцію, однак доказів на предмет притягнення [PERSON] за вчинення вказаних діянь до відповідальності, суду не надала. Звернення до поліції із заявою про вчинення відносно неї з 15.03.2021 домашнього насильства не є належним доказом вчинення такого насильства, оскільки інформація про результати розгляду поданої заяви відсутня. Крім того, суду не надано також доказів на предмет того, що в зв`язку з протиправними діями [PERSON] заявник змушена залишити місце свого проживання та переїхати жити до Жіночого кризового центру. Позиція заявника щодо нерозголошення місця її знаходження через загрозу життю є безпідставною та необґрунтованою. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на ту обставину, що заявником в судовому засіданні не надано належних і допустимих доказів, які б підтвердили вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, а також у зв`язку із недоведеністю можливого виникнення ризиків настання тяжких наслідків для заявника у подальшому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви

Outcome: dismissed