Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Ленінським РВВС УМВС України в м. Полтаві 06.06.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], без згоди та супроводу батька - [PERSON], за межі України на період з 15 червня по 31 серпня 2018 року до Республік Туреччини, Болгарії, Хорватії, Чорногорії, Тунісу та з 01 жовтня по 30 листопада цього ж року до Арабської Республіки Єгипет, Об'єднаних Арабських Еміратів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон, яка потребує відпочинку та оздоровлення. Позивачка має намір та реальну можливість надати повноцінний відпочинок дитині в країнах близького та далекого зарубіжжя, не лише для покращення стану її здоров'я, а й для підвищення рівня світогляду дитини та забезпечення якомога кращого фізичного, духовного та морального розвитку. Вважає, що відмова відповідача про надання нотаріально посвідченої згоди на вивезення дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, є безпідставною, оскільки обмежує права та інтереси дитини щодо оздоровлення, відпочинку, дозвілля, культурного розвитку, розширення світогляду. До судового засідання позивачем було надано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Ленінським РВВС УМВС України в місті Полтаві 06.06.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], без згоди та супроводу батька [PERSON], за межі України до Республіки Туреччина на період часу з 01.08.2018 року по 01.09.2018 року. Учасники справи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 54-58). У судовому засіданні [PERSON] та представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди на представництво інтересів у цивільній справі №3 від 02.02.2018 року, ордеру ПТ №033436 від 02.02.2018 року (а.с. 45, 46), позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.08.2015 року (а.с. 59), в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України, представнику відповідача відомі та зрозумілі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради у судове засідання не зявився, від третьої особи до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надійшло (а.с.42). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 20.11.2015 року справа №553/3450/15-ц, рішення набрало законної сили 01.12.2015 року (а.с. 16). Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 17.09.2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с. 15). Відповідно до довідки ТОВ «Управлінська житлова компанія» від 21.02.2018 року №147, неповнолітня донька [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно з наданою інформацією Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Полтава» за №239 від 13.02.2018 року, [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Полтава» з народження. Дитина знаходиться на диспансерному обліку з приводу д/з: транзиторної недостатності імунітету, хронічного аденотонзиліту (а.с. 21). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено. що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини та її оздоровленню. При цьому суд вважає, що тимчасовий одноразовий виїзд за кордон на конкретний період з визначенням країни, його початку та закінчення у супроводі матері без згоди та супроводу батька не порушує рівність його прав та обов'язків відносно виховання дитини, та не призведе до позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участі у вихованні дитини та можливості спілкуватися з нею. Визнання представником відповідача пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України представнику відповідача відомі та зрозумілі. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved