overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що вона з 1991 року по 20.05.2013 року працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді ткалі 5 розряду ткацького виробництва. На день звільнення адміністрація ВАТ «ХБК» з позивачем не розраховувалась та на теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 5063,86 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5158 гривень. Позивач у судовому засіданні уточнила позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованості по заробітній платі в сумі 5063,86 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5158 гривень. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у зв'язку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, які повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій трудової книжці позивач з 1991 року по 20.05.2013 року працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді ткалі 5 розряду ткацького виробництва. Згідно довідки № 4/34/25-5-582 від 20.05.2013 року, виданої ВАТ «ХБК», заборгованість по заробітній платі позивачу на день звільнення з підприємства складає: 5063,86 гривень. Згідно довідки № 4/34/25-5-490 виданої ВАТ «ХБК» позивачу нарахована заробітна плата за березень 2013р. в сумі 1020,62 грн. та за квітень 2013р. в сумі 1145,70 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 14.01.2014 року по 05.06.2014 року становить 5158 гривень 00 копійок. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 5063 гривень 86 копійок та 5158 гривень 00 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.01.2014 року по 05.06.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, які складаються із суми судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що вона з 2003 року по 27.08.2013 року працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електроустаткування 3 розряду ВГЕ комбінату. На день звільнення адміністрація ВАТ «ХБК» з позивачем не розраховувалась та на теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 14045,96 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 13950 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у зв'язку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, які повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій трудової книжці позивач з 2003 року по 27.08.2013 року працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електроустаткування 3 розряду ВГЕ комбінату. 27.08.2013 року позивач звільнилася за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки № 4/34/25-18-536 від 20.05.2013 року, виданої ВАТ «ХБК», заборгованість по заробітній платі позивачу на день звільнення з підприємства складає: 9735,25 гривень. Згідно довідки № 4/34/25-18-1019 від 28.08.2013 року, виданої ВАТ «ХБК», заборгованість по заробітній платі позивачу на день звільнення з підприємства складає: 4310,71 гривень. Тобто всього заборгованість по заробітній платі складає 14045,96 гривень. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені станом на 31.03.2014 року становить 13950 гривень 00 копійок. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13950 гривень 00 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.08.2013 року по 31.03.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, які складаються із суми судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що вона з 2005 року по 20.05.2013 року працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді комірника відділу відгрузки і експедиції. На день звільнення адміністрація ВАТ «ХБК» з позивачем не розраховувалась та на теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 19096 гривень 33 копійки. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7423 гривні 33 копійки. Позивач у судовому засіданні уточнила позовні вимоги просила суд Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» на її користь 7423 гривні 33 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20.11.2013 року по 15.07.2014 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у зв'язку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, які повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій трудової книжці позивач з 2005 року по 20.05.2013 року працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді комірника відділу відгрузки і експедиції. Згідно довідки № 4/34/25-14-674 від 20.05.2013 року, виданої ВАТ «ХБК», заборгованість по заробітній платі позивачу на день звільнення з підприємства складає: 19096 гривень 33 копійки. Згідно довідки № 4/34/25-14-451 виданої ВАТ «ХБК» позивачу нарахована заробітна плата за березень 2013р. в сумі 944,89 грн. та за квітень 2013р. в сумі 944,89 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 20.11.2013 року по 15.07.2014 року становить 7423 гривні 33 копійки. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7423 гривні 33 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20.11.2013 року по 15.07.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. В даному будинку з 09.03.2013 року зареєстрована її невістка [PERSON]. Відповідач з березня 2016 року не проживає у вказаному будинковолодінні, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, що позбавляє її права на оформлення державної соціальної допомоги, а тому втратила право на користування даним житловим приміщенням. Просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно, відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ч.4 ст.169 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 09.02.1998 року. В даному будинку з 09.03.2013 року зареєстрована її колишня невістка [PERSON]. Рішенням Городоцького районного суду від 07.03.2017 року шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Відповідач з березня 2016 року не проживає у вказаному будинковолодінні, оскільки добровільно його залишила, знятись з реєстраційного обліку не бажає, що позбавляє права позивача на оформлення державної соціальної допомоги, тому втратила право на користування даним житловим приміщенням. Факт відсутності відповідача з березня 2016 року в зазначеному будинку підтверджується висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з якого вбачається факт відсутності відповідача за місцем реєстрації з березня 2016 року та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON]. Таким чином, відповідач залишаючись зареєстрованою у житловому будинку [ADDRESS], в порушення ч.1 ст. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, - чинить перешкоди власнику, обмежує її в праві на оформлення державної соціальної допомоги. Дані правовідносини врегульовані ч.2 ст.405 ЦК України, де вказано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі - сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн. та 1200 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку по вул.Залізнична, 8 в м.Городок Хмельницької області. 27 листопада 2007 року на прохання сина позивач зареєструвала у своєму будинку [PERSON], який на той час являвся його другом та не мав зареєстрованого місця проживання. Відповідач з моменту реєстрації та по даний час в зазначеному будинку не проживає, між тим він не бажає у добровільному порядку знятись з вказаного місця реєстрації, тому позивач звернувся до суду та просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Залізнична, 8 в м.Городок Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.03.1990 року та витягом про реєстрацію права власності №19945728 від 19.08.2008 року. Згідно довідки виконкому Городоцької міської ради від 11.04.2018 року за №2717 у вказаному будинку, крім позивача, з 27.11.2007 року зареєстрований [PERSON]. Відповідач не бажає у добровільному порядку знятись з вказаного місця реєстрації, хоча з моменту реєстрації та по даний час в зазначеному будинку не проживає, що підтверджується показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON], а також актом обстеження житлового будинку по вул.Залізнична, 8 в м.Городок Хмельницької області від 12.04.2018 року, складеним відповідною комісією Городоцької міської ради Хмельницької області. Дані правовідносини врегульовані частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України, де передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч.1 ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судові витрати стягнути з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку по провул.Перемоги, 5 в с.Клинове Городоцького району Хмельницької області. В даному будинку зареєстрований її співмешканець [PERSON]. Відповідач з 2005 року не проживає у вказаному домоволодінні, тому втратив право на користування даним житловим приміщенням. Просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення в газеті «Подільські вісті» №34 від 28.03.2017 року. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння, що знаходиться по провул.Перемоги, 5 в с.Клинове Городоцького району Хмельницької області та підтверджується витягами про державну реєстрацію прав від 15.10.2012 року №35851950 та №35851379. В даному будинку зареєстрований співмешканець позивача [PERSON]. Відповідач з 2005 року не проживає у вказаному домоволодінні, тому втратив право на користування даним житловим приміщенням. Факт відсутності відповідача з 2005 року в зазначеному будинку підтверджується показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON], а також актом обстеження домоволодіння щодо проживання зареєстрованих осіб від 16.01.2017 року, довідкою та витягом з погосподарських книг Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області від 27.01.2017 року. Дані правовідносини врегульовані ч.2 ст.405 ЦК України, де вказано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Судові витрати стягнути з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка у справі стала власником будинку [ADDRESS] [PERSON] - колишній чоловік [PERSON] зареєстрований на зазначеній житловій площі, однак з березня 2008 року там не мешкає та з реєстраційного обліку до теперішнього часу не знявся, тому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею у будинку [ADDRESS] У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день розгляду справи сповіщений належним чином та своєчасно за останнім відомим місцем проживання, відповідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України суд розглядає справу в його відсутність. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги підлягаючими задоволенню, оскільки відповідач у справі [PERSON] не проживає в [ADDRESS], що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг з березня 2008р.. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2002 року [PERSON] успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] після смерті [PERSON], і, таким чином [PERSON], позивачка у справі є власницею зазначеної квартири. Як вбачається зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, а також відповідно до ст. 167 ч. 2 ЖК України, відповідач [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] оскільки не проживає в зазначеному будинку. Враховуючи висловлене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі права приватної спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає в ньому. За вказаних обставин просила визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник позивача на позові наполягає, відповідач з позовом згоден. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2005 року належить будинок [ADDRESS] (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, разом з позивачем у його житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], але не проживає в ньому, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 25.06.2018 року, виданою Малокаховською сільською радою Каховського району Херсонської області та актом обстеження за місцем проживання від 25.06.2018 року (а.с. 11, 12). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач [PERSON], але за вищевказаною адресою не проживає більше встановленого чинним законодавством строку за місцем реєстраційного обліку без поважних причини, тому є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 12, 13. 81, 263-265, 273 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування належить будинок № 6 по вул. Г.Зюзя у смт. Любимівка Каховського району Херсонської області. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає в ньому. За вказаних обставин просила визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим будинком № 6 по вул. Г.Зюзя у смт. Любимівка Каховського району Херсонської області. В судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник позивача на позові наполягає, відповідач з позовом згоден, третя особа проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування належить будинок № 6 по вул. Г.Зюзя у смт. Любимівка Каховського району Херсонської області (а.с. 7, 8). Як вбачається з матеріалів справи, разом з позивачем у його житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], але не проживає в ньому, що підтверджується довідкою № 3539, виданою Любимівською селищною радою Каховського району Херсонської області 12.12.2018 року (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні\~ ним права користування та розпорядження своїм\~ майном. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування належить будинок № 6 по вул. Г.Зюзя у смт. Любимівка Каховського району Херсонської області, у якому зареєстрований відповідач [PERSON], але за вищевказаною адресою не проживає більше встановленого чинним законодавством строку за місцем реєстраційного обліку без поважних причини, тому є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі\~ ст.ст. 12, 13. 81, 263-265, 273 ЦПК України,

Outcome: approved