Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, мотивувавши його тим, що 12 квітня 2016 року водій ТОВ «СК-АГРО» [PERSON], керуючи автомобілем марки САЗ та перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп'яніння порушив Правила дорожнього руху та спричинив зіткнення з транспортним засобом марки Samand, за кермом якого перебував син позивача [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Вироком Липоводолинського районного суду від 11 жовтня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджений до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ «СК-АГРО». Позивач просила стягнути з відповідача спричинені їй матеріальні збитки у розмірі 3732 грн. - витрати на ритуальні послуги, 9800 грн. - витрати на поминальні обіди, 27600 грн. - витрати на спорудження надгробного пам'ятника, 142730 грн. - вартість належного позивачу автомобіля марки Samand, який повністю знищений і не підлягає відновленню. Крім того зазначає про спричинення їй моральної шкоди, що полягає у фізичних стражданнях, сильних головних болях, стражданнях та муках, яких вона зазнала у зв'язку з втратою сина. Моральну шкоду оцінила в 120 000 грн., а всього просила стягнути з відповідача 303 862 грн. матеріальної та моральної шкоди. Відповідач у поданих до суду письмових запереченнях вважав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що загиблий син позивача [PERSON], згідно проведених в рамках кримінального провадження експертних досліджень в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в стані алкогольного сп'яніння а також порушив Правила дорожнього руху. У зв'язку з цим розмір шкоди має бути зменшений або у його відшкодуванні має бути відмовлено. Цивільно-правова відповідальність ТОВ «СК-АГРО» - власника транспортного засобу САЗ була застрахована, позивач не пред'являє вимог до страховика, а це є підставою для відмови в позову до завдавача позову. Не погоджується відповідач із заявленою позивачем сумою 27600 грн. витрат на спорудження надгробного пам'ятника, яка перевищує граничну вартість стандартних пам'ятників. Сума 9800 грн. за поминальні обіди так само є вкрай завищеною і такою, що не відповідає засадам цивільного судочинства. Щодо заподіяної моральної шкоди, то позивачем не наведено жодного доказу в обґрунтування заявленого до відшкодування розміру шкоди, не наведено з яких міркувань виходив позивач, заявляючи до відшкодування суму моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Фещенко В.В. заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Представник третьої особи Страхової компанії «АХА Страхування» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, суд приходить до наступних висновків. 15 березня 2016 року [PERSON] прийнятий на роботу до ТОВ «СК-АГРО» водієм автотранспортного засобу (а.с. 84). 12 квітня 2016 року [PERSON] керував у стані алкогольного сп'яніння належним ТОВ «СК-АГРО» автомобілем марки САЗ 3502, державний номер [NUMBER], по автодорозі Ромни - Липова Долина - Тростянець - Мезенівка в напрямку с. Синівка Липоводолинського району Сумської області. Рухаючись в районі 37 км + 538 м вказаної дороги в порушення вимог п. 10.1, 10.4. Правил дорожнього руху, виконуючи маневр не надав перевагу в русі автомобілю Samand LX, державний номер [NUMBER], на якому також перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння рухався син позивача [PERSON], який в порушення вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, рухався по вищевказаній дорозі в напрямку селище Липова Долина, в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки SAMAND LX, державний номер [NUMBER], [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області (а.с. 6-8), який набрав законної сили, [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. Крім того, цим вироком встановлено обопільну вину [PERSON] та потерпілого [PERSON] в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Вина потерпілого також була визнана учасниками під час розгляду справи. Власником автомобіля марки САЗ 3502, державний номер [NUMBER], є ТОВ «СК-АГРО», з яким водій [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8947894 (а.с. 31) на момент пригоди шкода, заподіяна з участю автомобіля САЗ 3502, державний номер [NUMBER], була застрахована власником - ТОВ «СК-АГРО» в Страховій компанії «АХА Страхування». В ході судового розгляду справи встановлено, що ТОВ «СК-АГРО» з повідомленням про настання страхового випадку до Страхової компанії «АХА Страхування» не зверталось. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки SAMAND LX, державний номер [NUMBER], є позивач по справі [PERSON] (а.с. 16). У відповідності до висновку автотоварознавчої експертизи №661 від 21 вересня 2016 року Сумського відділення Харківського НДІСЕ ім. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки SAMAND LX, державний номер [NUMBER], спричиненого у результаті ДТП на час його скоєння складає 142730 грн. (а.с. 9-11). Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. (ч. 1, 4 ст. 61 ЦПК України). У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 квітня 2016 року, внаслідок зіткнення двох транспортних засобів - автомобіля САЗ 3502, державний номер [NUMBER], належного відповідачу ТОВ «СК-АГРО» під керуванням [PERSON], який перебував у трудових відносинах з ТОВ «СК АГРО», та автомобіля марки SAMAND LX, державний номер [NUMBER], під керуванням сина позивача [PERSON], останній помер на місці пригоди. Вина водіїв у скоєнні пригоди є обопільною. Позивач [PERSON] понесла матеріальні збитки, пов'язані із здійсненням витрат на поховання сина, пошкодженням транспортного засобу, та їй була спричинена моральна шкода, пов'язана із втратою сина, які мають бути відшкодовані відповідачем - власником джерела підвищеної небезпеки на підставі ст. 1166, 1187, 1188, 1201 ЦК України. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на поховання суд зазначає, що під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, що передбачено ст. 2 Закону «Про поховання та похоронну справу». Зазначення в абзацах 8-10 сполучення слів «поховання та поминання» свідчить про те, що ці церемонії є різними стадіями процесу, пов'язаного зі смертю особи. Верховний Суд України в ухвалі від 29 вересня 2010 року по справі № 6-35316св10 зазначив, що витрати, понесені на організацію поминального обіду, не відносяться до витрат з поховання. Тому вимоги позивача про стягнення коштів на організацію поминального обіду не підлягають задоволенню. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника вартістю 27600 грн., оскільки відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, судам потрібно врахувати, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Сторонами не надано відомостей про граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож на території Липоводолинського району. Вказана у позові вартість пам'ятника є вищою ніж гранична вартість стандартних пам'ятників у відповідній місцевості, визначеної у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» №45 від 3 жовтня 2008 року, яка для Сумської області складає 2 400 грн. Саме ця сума є обґрунтованою. В той же час обґрунтованими є вимоги про стягнення 3732 грн., сплачених на ритуальні послуги. Вказана сума відповідає розмірам витрат на ритуальні послуги, визначеним вищевказаною постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. При цьому суд відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України не враховує вину потерпілого [PERSON] при вирішенні питання про відшкодування витрат на поховання. З урахуванням тих обставин, що дії обох водіїв знаходяться у причинному зв'язку з настанням наслідків цієї дорожньо-транспортної пригоди (наявність їх обопільної вини), питання про відповідальність за шкоду, заподіяну володільцем джерела підвищеної небезпеки, має вирішуватися відповідно до ч. 2 ст. 1193 та п. З ч. 1 ст. 1188 ЦК України, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, та роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного). Виходячи з обставин справи та викладеного, суд вважає за необхідне визначити ступінь вини водія [PERSON] в еквіваленті 60%, а ступінь вини водія [PERSON] - 40%. Виходячи із вказаних часток з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 85 638 грн. - вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу як власнику пошкодженого автомобіля марки SAMAND LX, державний номер [NUMBER]. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд приходить до висновку про доведеність факту спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій [PERSON] у зв'язку із загибеллю її сина, а з урахуванням характеру та тривалості завданих позивачу переживань та душевних страждань, засад розумності та справедливості з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 60 000 грн. моральної шкоди. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про необхідність відмови в позові у зв'язку з необхідністю пред'явлення вимог до страховика - Страхової компанії «АХА Страхування», оскільки відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. ТОВ «СК-АГРО» до Страхової компанії «АХА Страхування» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду не звертався, а отже немає підстав для стягнення коштів з страхової компанії на користь позивача тому, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладеного договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Таким чином, з відповідача ТОВ «СК-АГРО» на користь [PERSON] підлягає стягненню 91 770 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, з яких 2 400 грн. - витрати на спорудження надгробного пам'ятника, 3732 грн. - витрати на ритуальні послуги, 85 638 грн. матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, та 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 151 770 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволений частково на 50%, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави 1519,31 грн. (303 862 грн. - 100%, 151 770 грн. - 50%).

Outcome: partial