Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.10.1987 р. позивача на підставі наказу № 140-к від 08.10.1987 р. було прийнято в ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду інженера в ЕВ. 20.01.2015 року її було звільнено за скороченням штатів п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 13 К/ОС від 20.01.2015 р. У звязку з тим, що на підприємстві заробітна плата виплачувалась невчасно та не в повному обсязі на дату звільнення перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі. Враховуючи те, що підприємство не погасило перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі, позивач була вимушена захищати свої права в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя, шляхом подання заяв про видачу судових наказів. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 21.01.2015 р. по 17.03.2017 р. у розмірі 32906,50 грн. Позивач\~ в судове засідання не зявилася,\~ надала\~ суду заяву, якою просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи\~ повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.\~ За клопотанням\~ представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні\~ вимоги підлягають задоволенню,\~ виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.1987 р. на підставі наказу №140-к від 08.10.1987 року [PERSON] було прийнято на роботу до ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на посаду інженера в ЕВ. 20.01.2015 року позивача було звільнено за скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці. Як вбачається з матеріалів справи, підприємство не погасило перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі та не зробило остаточний розрахунок, у звязку з чим позивач звернулася до Жовтневого районного суді м. Запоріжжя з заявами про видачу судових наказів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Так, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано наступні судові накази: № 2-н/331/703/13 на суму 4451,27 грн.; № 2-н/331/928/13 на суму 2124,45 грн.; № 2-н/331/68/14 на суму 2382,76 грн.; № 2-н/331/133/14 на суму 2751,59 грн.; № 2-н/331/682/14 на суму 4722,66 грн.; № 2-н/331/872/14 на суму 1184,26 грн.; № 2-н/331/1046/14 на суму 1414,34 грн.; № 2-н/331/1227/14 на суму 1220,46 грн.; № 2-н/331/1339/14 на суму 1496,46 грн.; № 2-н/331/286/15 на суму 7128,70 грн. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в день звільнення 20.01.2015 р., або на наступний робочий день з позивачем розрахунків не було проведено. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звiльненнi працiвника виплата всіх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звільнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, до даного порядку додається Приклад обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з п. 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат,\~\~що\~\~обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Відповідно до розрахунку середньої заробітної плати [PERSON], наданого позивачем, який суд перевірив та вважає обґрунтованим, середній заробіток за період з 21.01.2015 р. по 17.03.2017 р. складає 32906,50\~ грн. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідач не надав жодного доказу в обґрунтування своєї позиції з приводу позовних вимог позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.01.2015 р. по 17.03.2017 р. у розмірі 32906,50\~ грн. є законними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved