Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 06 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (актовий запис №25), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося через зловживання останнім спиртними напоями та вчиненням сварок. Намагання позивачки зберегти шлюб виявилися безрезультатними. Тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Зазначила, що спільних дітей у сторін не має. Позивачка у судове засідання не зявилася, завчасно подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги повністю. Також зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Мельник». Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖС №138994, виданого 06.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №25. Виходячи з позиції сторін, судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За розгляд позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved