Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , та просила суд визначити її наступний спосіб участі у особистому вихованні онуки [PERSON] : особисті зустрічі (побачення) кожної другої та четвертої середи місяця, з 16 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин, та кожної першої та третьої неділі місяця, з 12 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин, поблизу місця проживання/знаходженням матері, зареєстрованим у встановленому законом та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованим у встановленому законом порядку в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля, без присутності матері - [PERSON] та/або інших членів сім`ї дитини зі сторони матері дитини, до досягнення дитиною десятирічного віку. Також, позивачка просить визначити наступний порядок виконання рішення суду, а саме зобов`язати [PERSON] забезпечувати побачення [PERSON] з онукою [PERSON] (шляхом передачі малолітньої дитини) кожної другої та четвертої середи місяця, з 16 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин, та кожної першої та третьої неділі місяця, з 12 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин, поблизу місця проживання/знаходженням матері, зареєстрованим у встановленому законом та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованим у встановленому законом порядку в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля, до досягнення дитиною десятирічного віку. В обґрунтування вимог посилається на те, що із відповідачкою регулярно виникає спір щодо спілкування та виховання баби зі своєю онукою, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти встановлення зустрічей позивачки з онукою у присутності матері. Представники відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, пояснили суду про те, що відповідачка не заперечує проти спілкування бабусі з неповнолітньою дитиною, однак вона проти встановлення порядку спілкування, у зв`язку з тим, що позивачка звернулася до суду з цим позовом. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Представники третіх осіб органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, надали до суду заяви в яких просили розглядати справу у їх відсутність (а.с.203 т.1, а.с.113 т.2). Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надав до суду висновок, щодо побачень баби із неповнолітньою онукою (а.с.24-27 т.2). Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17 т.1). Позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а отже є рідною бабою неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.18 т.1). Відповідно до довідки серії ААА №0440905, яка видана Департаментом інформатизації МВС України, позивачка [PERSON] , [INFO] станом на 10.10.2018 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.20 т.1). З приводу перешкод у побаченнях з онукою [PERSON] , [INFO] , позивачка [PERSON] зверталася з відповідною заявою до Голосіївського управління поліції ГУ НПУ, у зв`язку з чим позивачці рекомендовано звернутися до суду (а.с.158 т.1). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-8/1158вх(20) від 12.02.2021 року, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає недоцільним визначення участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] (а.с.24-27 т.2). Відповідно до консультативного висновку №01/21-к за результатами психологічного обстеження дитини від 23.01.2021 року, неповнолітня [PERSON] , [INFO] не виявляє прихильність до баби [PERSON] , вона не є для дитини близькою людиною та не бажає з нею бачитися (а.с.58-64 т.2) Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.15Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. За змістом статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що право баби на особисте спілкування з онукою презюмується законом, отже той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати її спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Верховний суд у постанові від 19.09.2018 у справі №756/7995/15-ц зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. А право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що взаємозв`язок сторін та доньки/онучки носить сімейний характер (див. пункт 17), такі особи відносяться до учасників сімейних відносин (стаття 2 СК) і являються «родичами» та зв`язок між сторонами та дитиною має важливе значення для підтримання між ними відносин, як «близьких осіб», що сприяє реалізації їх права на сімейне життя та сприяє нормальному «розквіту людини в суспільстві», що не безпідставно знайшло відображення і в нормах СК (див. пункт 19). У такому випадку право дитини на сімейне виховання буде включати і право на спілкування з іншими членами сім`ї: батьком, дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. У даних правовідносинах спілкування позивачки із дитиною і бажання позивачки підтримувати зв`язок з дитиною є адекватною реакцією людини у життєдіяльності і сприяє розвитку особистості дитини будучи важливим елементом в її вихованні. Єдиною перешкодою для цього може стати наявність «негативного впливу» позивачки на свою онуку і її дії всупереч інтересам дитини, проте матеріали справи не свідчать про існування такого впливу і відповідачкою не надано доказів цього. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. За розглядом справи судом встановлено, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи дійсно наявний спір про порядок участі позивачки та матері дитини у спілкуванні та вихованні дитини, адже позивачка бажає спілкуватися зі своєю онукою, в той час як відповідачка (мати дитини) не погоджується із цим. Відповідно до п.п.100,136 рішення ЄСПЛ «Мамчур проти України», від 16.07.2015, Європейський суд зауважив про те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х., зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». Приймаючи до уваги та застосовуючи практику ЄСПЛ, наведену вище, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-8/1158вх(20) від 12.02.2021 року, відповідно з яким Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає недоцільним визначення участі [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] (а.с.24-27 т.2), оскільки у висновку зазначено про те, що позивачка [PERSON] не переконала орган опіки та піклування у щирості своїх намірів стосовно онуки та не надала доказів щодо створення її перешкод у спілкуванні з малолітньою онукою. В судовому засіданні встановлено, про те, що дійсно між сторонами регулярно виникає спір щодо спілкування та виховання баби зі своєю онукою, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом. Крім того, судом не встановлено жодного негативного впливу позивачки на свою онуку і її дій всупереч інтересам дитини, матеріали справи не свідчать про існування такого впливу і відповідачкою не надано доказів цього. Крім того, судом не приймається до уваги, наданий відповідачкою консультативний висновок №01/21-к за результатами психологічного обстеження дитини від 23.01.2021 року, відповідно з яким неповнолітня [PERSON] , [INFO] не виявляє прихильність до баби [PERSON] , вона не є для дитини близькою людиною та не бажає з нею бачитися (а.с.58-64 т.2), оскільки вказаний висновок не впливає на обсяг прав баби на спілкування з онукою, так як жодного негативного впливу позивачки на свою онуку не встановлено. Більш того, вищевказаний консультативний висновок в більшої частині наданий зі слів матері - відповідачки по справі. З висновку вбачається певні непорозуміння, які виникли у відносинах між дитиною та батьком, які обумовлені неприязними стосунками між матір`ю та батьком дитини. Визначаючи конкретний порядок участі позивачки у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання та розвитку дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (ст. 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26квітня 2001року та прийняв до уваги те, що позивачка бажає брати участь у вихованні дитини і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При встановленні способу спілкування позивачів із дитиною, суд дотримується розумного балансу на участь всіх родичів у вихованні та доцільність прийняття баби участі у спілкуванні з дитиною, зважаючи на вік малолітньої дитини, ураховуючи розпорядок дня, вважає за доцільне визначити наступний порядок спілкування: особисті зустрічі (побачення) кожну четверту неділю місяця, з 11 годин 00 хвилин до 13 годин 00 хвилин, поблизу місця проживання/знаходженням матері, зареєстрованим у встановленому законом та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованим у встановленому законом порядку в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля, у присутності матері - [PERSON] та/або інших членів сім`ї дитини зі сторони матері дитини, до досягнення дитиною десятирічного віку. При таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням найвищих інтересів дитини, і лише в другу чергу з урахуванням прав та інтересів батьків та баби. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в розмірі 768,40 гривень. На підставі ст.ст. 159, 257, 258, 263 СК України,

Outcome: partial