Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «Сол-Проперті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, повернення у власність квартири. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 15.04.2008 року в забезпечення виконання своїх зобов'язань за укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» договором споживчого кредиту уклала з цим банком договір іпотеки за умовами якого передала в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2008 року. Проте, з витягу із державного реєстру від 26.02.2015 року вона дізналася про те, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 15.04.2008 року та виписки з договру про відступлення права вимоги від 28.10.2014 року. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2015 року, що набрала законної сили, визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на указану квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Разом з цим, 27.04.2015 року ТОВ «Кей-Колект» уклало з ТОВ «Сол-Проперті» договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Оскільки на момент укладення спірного договору ТОВ «Кей-Колект» не мало права на відчуження квартири [ADDRESS], оскільки не було власником цієї нерухомості, а відомості до реєстру речових прав щодо цього товариства внесені без законних на то підстав, [PERSON] просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений 27.04.2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті» недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., номер запису про право власності № 9502812 та застосувати наслідки недійсності правочину та повернути спірну квартиру у її власність. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представники відповідачів ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті» проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неприбуття не повідомила. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 15.04.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11333486000 за умовами якого банківською установою надано [PERSON] кредитні кошти у сумі 160 000 доларів США (а.с. 8-11). За договором купівлі-продажу від 15.04.2008 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Крім того, 15.04.2008 року [PERSON] у забезпечення зобов'язань за договором споживчого кредиту від № 11333486000 укладено з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки № 82964 за умовами якого вона передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 13-14). Відповідно до договору факторингу № 4 та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року до ТОВ «Кей-Колект» перейшло від АКІБ «УкрСиббанк» право вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки, визначеними у додатках до цих договорів (а.с. 15-18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19.02.2015 року зареєстровано право власності за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки № 82964 від 15.04.2008 року та виписки про відступлення права вимоги, номер запису про право власності 8873966 (а.с. 19). Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року, адміністративний позов [PERSON] до Державної реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Міністерства юстиції України та державного реєстратора прав на нерухоме майно Марченко О.А. Державної реєстраційної служби України, треті особи ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «Сол-Проперті», про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Марченко О.А. Державної реєстраційної служби України № 19619255 від 25.02.2015 року, внесене державним реєстратором Сипчук К.М., номер запису про право власності № 8873966. Цими судовими рішеннями установлено та відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню те, що ТОВ «Кей-Колект» при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки квартиру за адресою: [ADDRESS], окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не подав, такий договір не укладався, як то передбачено застереженням у іпотечному договорі, тому рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Марченко О.А. Державної реєстраційної служби України № 19619255 від 25.02.2015 року, внесене державним реєстратором Сипчук К.М., номер запису про право власності № 8873966, є протиправним. 27.04.2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті» укладено договір купівлі-продажу квартири (з відкладною умовою) за яким ТОВ «Кей-Колект» передано у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS] (а.с 21) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 9502812, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. 27.04.2015 року за ТОВ «Сол-Проперті» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2015 року (а.с. 20). За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України учасники цивільних правовідносин зобов'язані дотримуватись принципу добросовісності. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до роз'яснень наданих пленумом Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 постанови від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення у адміністративній справі» із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 10 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 с. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що [PERSON] набуто право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору-купівлі продажу від 15.04.2008 року; ТОВ «Кей-Колект» діючи недобросовісно внаслідок обізнаності про відсутність укладеного з позивачкою договору про задоволення вимог іпотекодержателя, продало указану квартиру ТОВ «Сол-Проперті» за договором купівлі-продажу від 27.04.2015 року не набувши права власності на цю квартиру, оскільки запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений на підставі рішення державного реєстратора, яке скасовано судовим рішенням, як таке, що не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття, суд дійшов висновку про відсутність у ТОВ «Кей-Колект» в момент укладення спірного договору необхідного обсягу цивільної дієздатності, а саме права розпоряджатися проданим за цим договором нерухомим майном. За таких обставин, позов [PERSON] в частині визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним підлягає задоволенню. Крім того підлягає скасуванню запис про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». При цьому вимога позову про застосування реституції та повернення квартири позивачці не підлягає задоволенню, оскільки вона не є стороною недійсного правочину. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial