Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відібрання дитини. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, [INFO] в них народився син [PERSON] . На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 23 вересня 2009 року шлюб між сторонами був розірваний та визначено місце проживання дитини разом із матір`ю. На даний час вона працевлаштувалася на роботу на завод «Кромберг енд Шуберт», працює по змінно, у зв`язку з цим залишала сина вдома самого. Зазначила, що 07 червня 2019року працівники служби в справах дітей Ратнівської РДА незаконно відібрали у неї дитину та передали на проживання до відповідача, всупереч рішенню суду. Ухвалою суду від 5 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Ухвалою суду від 3 вересня 2019 року прийнято зустрічний позов [PERSON] \~\~до\~\~ [PERSON] про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом\~\~ [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини, та об`єднано первісний позов з зустрічним позовом в одне провадження; постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Крім того, на підставі цієї ухвали суду залучено до участі в справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметів спору у первісному позові та на стороні позивача у зустрічному позові Службу у справах дітей Луцької міської ради. Ухвалою суду від 29 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Додатково суду пояснили, що дитина була відібрана у матері всупереч законну, а її особисте бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для задоволення зустрічного позову. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити в первісному позові та задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи - служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні заперечив щодо задоволення первісного позову, та підтримав підставність зустрічних позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд встановив таке. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 23 вересня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (сторонами по справі) розірвано, Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено на проживанні з [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі ј частини від заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 червня 2009 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5, 6). За змістом\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частин 1, 2, 3\~статті 160 СК України\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків.\~Місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини.\~Якщо батьки\~проживають окремо,\~місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~чотирнадцяти років,\~визначається нею\~самою. З дослідженого в судовому засіданні рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів, не можна зробити висновку про наявність у сторін в даній справі спору щодо визначення місця проживання дитини, оскільки така вимога не була заявлена позивачем, служба у справах дітей не залучалася до участі в розгляді даної справи та не було зроблено відповідного висновку про доцільність проживання дитини одним із батьків, а зазначення в резолютивній частині рішення про залишення дитини на проживанні з матірю здійснено з урахуванням згоди батьків. Отже, в силу частини першої статті 160 СК, малолітній [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю за згодою батьків. Позивач вважаючи, що оскільки судом було визначено місце проживання дитини на підставі рішення суду, просить відібрати дитину в батька та повернути їй. Відповідно до ч.1 ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Таким чином, оскільки спір щодо визначення місця проживання дитини не був предметом розгляду в суді, вимога позивача про відібрання дитини не підлягає до задоволення в силу наведених вище підстав, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне. Тлумачення ч. 1\~ст. 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. З матеріалів справи вбачається, що дитина сторін проживала в м. Ратно до червня 2019 року за згодою батьків. З наявного в матеріалах справи попередження служби у справах дітей Ратнівської районної державної адміністрації видно, що - 07 червня 2019 року тимчасово неповнолітній [PERSON] в цілях безпеки був поміщений в лікарню, а [PERSON] [PERSON] запрошено в службу у справах дітей на 10 червня 2019 року, для з`ясування обставин, виявлених під час відвідування дитини за місцем проживання (а.с. 10). Так, з пояснень позивача встановлено, що [INFO] померла її мама, [INFO] помер її чоловік [PERSON] , тому вона опинилася в тяжких життєвих обставинах і змушена була працевлаштуватися і 25 березня 2019 року вона була прийнята на роботу на завод «Кромберг енд Шуберт», де працювала позмінно, а тому приходилося неповнолітнього сина залишати одного вдома, однак нагляд над ним здійснював її свекор. Разом із тим, на час розгляду справи, судом установлено, що [PERSON] звільнилася з роботи в місті Луцьку, на даний час ніде не працює, знята за місцем реєстрації, ніде не зареєстрована, а фактично проживає у місті Луцьку, позитивно характеризується за колишнім місцем роботи. Справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП відносно позивача щодо неналежного виховання дитини була закрита на підставі постанови Ратнівського районного суду від 11 липня 2019 року за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.90-91). Однак у вказаній постанові встановлені обставини щодо обстеження житлово побутових умов позивача, які є незадовільними, залишення дитини на декілька днів, а саме з 03.06.- 07.06. 2019р., однак суд вважав дії останньої вимушеними в силу тяжких обставин. Батько дитини є пенсіонером-військовослужбовцем, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, став інвалідом війни ІІ групи, має нагороди, стан його здоров`я задовільний, він здійснив купівлю будинку в місці Луцьку, має на утриманні дружину та дітей. Суд зауважує, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції,\~консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З аналізу вище наведених норм, судом було задоволено клопотання про допит неповнолітнього [PERSON] , який в силу свого віку, міг висловити думку щодо свого місця проживання та повідомлення обставин, за яких він проживав із матірю та пізніше почав проживати разом із батьком. Так, із показів неповнолітнього [PERSON] , встановлено, що він любить обох батьків, любить дідуся і бабусю(по батьківській лінії), які також беруть активну участь у його піклуванні. Проживаючи в місті Ратно, за місцем проживання мами, він почував себе самотнім, оскільки дуже часто мама залишала його одного вдома на декілька днів. Він сам був змушений доглядати господарство, яке складалося із курей, гусей, кролів та кіз, через це не мав змоги гуляти з друзями, вони від нього відвернулися та бувало таке, що не відвідував школу, коли мами не було більше трьох - п`яти днів, харчувався він бутербродами (хліб і ковбаса). На ніч з 23 години до нього приходив свекор мами, який дуже рано прокидався і відразу їхав до свого господарства, залишаючи його знову на одинці на цілий день. На початку червня мама в черговий раз його залишила і поїхала у місто Луцьк на роботу, її не було декілька днів, він став хвилюватися, був голодним, тому зателефонував дідусю та повідомив, що йому дуже страшно і попросив, щоб тато його забрав. Працівники служби у справах дітей на початку червня 2019 року прибули до нього додому, з мамою не могли поспілкуватися, а тому в цілях безпеки забрали та помістили його у лікарню, звідки його забрав тато. З того часу він проживає разом із татом, влаштований у школу №2 міста Луцька, де у нього зявилися друзі та подобається навчатися. Чітко та з проханням до суду висловив своє бажання проживати разом із татом, але не заперечив щодо зустрічей із мамою, оскільки він її також любить і поважає, однак вказав про те, що мама уникає спілкування з ним, в школу не приходить, по телефону не спілкується. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є дідусем неповнолітнього [PERSON] . Ніколи спору щодо виховання [PERSON] у сторін не виникало, позивач завжди дозволяла дитині бачитися, як з батьком так і з дідусем і бабусею. На початку червня 2019 року [PERSON] передзвонив йому та повідомив, що уже декілька днів він вдома один, йому страшно і попросив, щоб тато приїхав і його забрав. Внаслідок того, що повідомив онук, він порадив [PERSON] батькові дитини, звернутися в службу у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації, для швидкої перевірки вказаних обставин онуком. 07 червня 2019 року він разом із батьком дитини забирали онука з лікарні, при цьому мати не приїхала. Із висновку служби у справа дітей Луцької міської ради від 26 листопада 2019 року №226 вбачається, що на даний час [PERSON] проживає з батьком та бажає і надалі з ним проживати. Хлопчик навчається у шостому класі Луцької ЗОШ №2, має друзів, спілкується з дідом та бабою по батьковій лінії. У висновку вказано, що проживаючи з матір`ю, хлопчик до шкоди не ходив, матір часто залишала його на довгий час самого без нагляду. З врахуванням усіх обставин справи та інтересів дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.187). Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved