Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, їм на праві спільної сумісної власності належав будинок по [ADDRESS] . Відповідно до рішення П`ятихатського районного суду Дніпрпетровської області від 13.06.1994 року за нею було визнано право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Вироком Дніпропетровського обласного суду від 13.02.1994 року [PERSON] було засуджено до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна в тому числі і 1/2 частини зазначеного житлового будинку по [ADDRESS] . Проте конфіскована частина будинку на даний час не передана ні в державну ні в комунальну власність. [INFO] [PERSON] помер, а вона разом з дітьми продовжує проживати у спірному будинку. У зв`язку з тим, що вона з 1989 року по теперішній час проживає у вказаному будинку, користується ним і продовжує відкрито, добросовісно та безперервно володіти та користуватись будинком, доглядає та утримує його, просить визнати за нею право власності на 1/ частину будинку [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і на підставах викладених позовній заяві. Відповідач виконавчий комітет Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду листа з проханням справу розглядати без участі їх представника/а.с.40/. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської обалсті від 13 червня 1994 року будинок по [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння по [ADDRESS] /а.с.7/. Відповідно до копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.1994 року позов [PERSON] до [PERSON] , П`ятихатської податкової інспекції про виключення майна з акту опису задоволено, виключено з акту опису Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] /а.с.8-9/. Згідно з копією реєстраційного посвідчення Ѕ частина домоволодіння розташованого по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] /а.с.10/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.11/. Згідно довідки виконавчого комітету Вишнівської селищної ради від 02.07.2020 року [PERSON] , 1972 року народження дійсно проживає та зареєстрована з 1989 року по [ADDRESS] /а.с.18/. Відповідно до листа Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 04.01.2019 року, станом на 01.01.2019 року в ГУ ДФС у Дніпропетровській області 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] не перебуває на обліку безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави/а.с.12/. Згідно інформаційної довідки від 10.07.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна відсутні відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] /а.с.13/. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17. Встановлені судом обставини, свідчать про те, що позивач з 1989 року по теперішній час проживає у будинку [ADDRESS] , користується ним і продовжує відкрито, добросовісно та безперервно володіти та користуватись будинком, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved