Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 23 жовтня 2009 року укладено шлюб, який рішенням Харківського районного суду Харківської області суду від 11 квітня 2019 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку аліменти на утримання дітей не сплачує. Позивач зазначає, що їй важко самостійно забезпечувати дітей, тому просила суд стягнути аліменти з відповідача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, зазначив, що офіційно не працює, проте має стабільний дохід, який є достатнім для виплати аліментів у розмірі, зазначеному позивачем. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 23 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом №1795. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 21 травня 2010 року Пономаренківською сільською радою Харківського району Харківської області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24 липня 2015 року виконавчим комітетом Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2019 року по справі №635/550/19 шлюб між сторонами розірвано. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у встановленому законом порядку та фактично проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. В матеріалах справи відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного, регулярного доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи, малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем. Відповідач в ході розгляду справи позов визнав, зазначив, що він офіційно не працевлаштований, проте має постійний, регулярний дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, крім того, відомостей щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків суду не надав. Враховуючи всі вищевикладені обставини, факт визнання позову відповідачем, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей та прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком до 6 років, який станом на 23 січня 2019 року становить 1779 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 23 січня 2019 року становить 2218 гривень, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. При цьому суд враховує, що такий розмір аліментів в ході судового розгляду повністю визнаний відповідачем. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісяця на кожну дитину, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме 14 листопада 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved