Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, який в подальшому уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що в травні 2017 року до неї звернулась відповідачка з проханням надати в борг грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, які їй були необхідні для купівлі житлового будинку. 25.05.2017 року вона позичила відповідачці грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 208640 грн. 80 коп. Договір позики був укладений у простій письмовій формі, що підтверджується розпискою від 25.05.2017 року. Відповідно до розписки відповідач зобов'язалась повернути грошові кошти не пізніше 31.10.2017 року. Після спливу строку сплати боргу, зазначеного в розписці, [PERSON] грошові кошти не повернула, ухиляється від виконання свого зобов'язання. Зазначила, що оскільки офіційний курс гривні до іноземної валюти - долар США станом на день подачі позову становить 26,4764 грн. за 1 долар США, тому сума боргу за договором позики становить 211811,20 грн. Просила стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 25.05.2017 року у розмірі 211811 грн. 20 коп. та понесені судові витрати. До початку розгляду справи представник позивача - адвокат [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка, сповіщена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей Так, 25 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000 доларів США та зобов'язалася повернути зазначені кошти по курсу НБУ в національній валюті - гривні не пізніше 31 жовтня 2017 року, що підтверджується розпискою (а.с. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи сума боргу по договору позики відповідачем повернута позивачу не була. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс доларів США до гривні, встановлений Національним банком України станом на день звернення з позовом до суду - 23.11.2017 року становив 26,6476 грн. за 1 долар США. Зазначені обставини визнані судом загальновідомими, оскільки публікуються на офіційному сайті НБУ (http://www.bank.gov.ua/), та відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України не потребують доказування. За таких обставин судом встановлено, що сума боргу за зазначеним договором позики станом на день подачі позову (23.11.2017 року) складає 213180,80 грн. (26,6476 х 8000). Проте при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог з огляду на ч. 2 ст. 264 ЦПК України. Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача визначену ним конкретну суму боргу за договором позики в розмірі 211811,20 грн., тому з відповідача підлягає стягненню саме ця сума боргу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2118,11 грн. (квитанція №0.0.904441281.1 від 28.11.2017р.). На підставі викладеного та

Outcome: approved