Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У вказаному позові позивачка зазначала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2006 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів доходів громадян, щомісячно і до її повноліття, починаючи з 12 січня 2006 року, але мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку. На підставі виконавчого листа №2-892/1-06 від 12.04.2006 року відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2009 року. 10.06.2016 року відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва винесено постанову від 10.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який наданий відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 15.12.2016 року №723/11 визначена сума нарахованих аліментів за період починаючи з 12.01.2006 року по 18.07.2016 року. На підставі вказано довідки - розрахунку заборгованості по аліментах, здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період починаючи з 12.01.2006 року по 18.07.2016 року, що становить в розмірі 1622599,46 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Суду пояснили, що вина відповідача у несплаті аліментів відсутня і заборгованість виникла з поважних, незалежних від нього причин. Так, з 19.01.2005 року по 19.01.2010 року та з 19.01.2010 року по 19.07.2015 року він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Відповідно він не мав можливості сплачувати аліменти, через що й виникла заборгованість. Крім цього йому взагалі не було відомо про наявність відповідного судового рішення щодо стягнення з нього аліментів, оскільки суд відбувався без його участі і в цей час він вже знаходився в установі Державної - кримінально-виконавчої служби. Після виходу на свободу, ним добровільно було погашено всю існуючу заборгованість за останні 10 років та на сьогоднішній день помісячно сплачуються аліменти. Також вказували на те, що відповідач під час відбування покарань, не працював та взагалі жодних коштів не отримував. Представник третьої особи: відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно з ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Відповідно до положень ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду . Вказана норма закону визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. По справі встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2006 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів доходів громадян, щомісячно і до повноліття, починаючи з 12.01.2006 року, але мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку (а.с.11,12). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 15.12.2016 року за період з січня 2006 року по 15.12.2016 року Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві сума заборгованості відповідача [PERSON] за аліментами становить 1957,26 грн. (а.с.14,15). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення, з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів. Згідно ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до довідки Бучанської виправної колонії №85 від 14.09.2017 року за №119 [PERSON], [INFO], до затримання проживав за адресою: м. Київ. [ADDRESS]. З 23.06.2005 року дійсно відбував покарання в Бучанській виправній колонії №85 Київської області за вироком, винесеним Деснянським районним судом м. Києва від 31.03.2005 року за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі. Початок строку покарання: 19.01.2005 року. Кінець строку покарання: 19.01.2009 року. Звільнився 19.01.2006 року по відбуттю строку покарання. Вибув за адресою: [ADDRESS]. З 23.05.2010 року дійсно відбував покарання в Бучанській виправній колонії №85 Київської області за вироком, винесеним Деснянським районним судом м. Києва від 22.04.2010 року за ст. ст.185 ч.2, 186, ч.2, 395, 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку покарання: 19.01.2010 року. Кінець строку покарання: 19.07.2015 року. Звільнився 17.07.2015 року по відбуттю строку покарання. Вибув за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Бучанської виправної колонії №85 за вих. №14/3267 від 14.09.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно відбував покарання в Державній установі БВК №85 та був працевлаштований на основній формі. Заробітна плата [PERSON] за період з 23 червня 2005 року по 19 січень 2009 року становила суму 2941,14 грн. При цьому оплачені аліменти становили суму 632,81 грн. З довідки Бучанської виправної колонії №85 за вих. №14/3267 від 14.09.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно відбував покарання в Державній установі БВК №85 та був працевлаштований на основній формі. Заробітна плата [PERSON] за період з 23 травня 2010 року по 17 липня 2015 року становила суму 1097,45 грн. При цьому оплачені аліменти становили суму 0 грн. Відповідно до довідки №46 від 14.11.2016 року ТОВ «Солодкий замок» вбачається, що [PERSON] дійсно з 19.07.2016 року працює в ТОВ «Солодкий замок» на посаді комірника. Щомісячна заробітна плата, згідно штатного розкладу, складає 1500,00 грн. Загальна сума доходу за період з 19 липня 2016 року по 30 листопада 2016 року за винятком аліментів становить 6642,86 грн. Вказана довідка видана для подання до ВДВС РУЮ Деснянського району м. Києва. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві станом на 15.12.2016 року заборгованість [PERSON] станом на 15.12.2016 року за аліментами становить 1957,26 грн. Отже, у зв'язку з вищевикладеним суд приймає до уваги, що в період з 19.01.2005 року по 19.01.2010 року та з 19.01.2010 року по 19.07.2015 року відповідач відбував покарання у виді позбавлення волі, що підтверджується довідкою Бучанської виправної колонії №85. Отже, на думку суду, він з об'єктивних причин не міг сплачувати аліменти на дитину за рішенням суду, а тому до звільнення з місць позбавлення волі вини у несплаті аліментів відповідача не має. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві після звільнення з місць позбавлення волі відповідачем добровільно погашено заборгованість по аліментах та станом на сьогоднішній день від щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини. Отже, враховуючи розмір заявлених позовних вимог [PERSON] та, приймаючи до уваги матеріальне становище [PERSON], який з об'єктивних причин не міг сплачувати аліменти на дитину за рішенням суду, оскільки знаходився в місцях позбавлення волі, а після відбуття покарання і на даний час вживав заходи щодо сплати аліментів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову має бути відмовлено, у зв'язку з його недоведеністю, безпідставністю та необґрунтованістю. Згідно ч. 3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Отже, оскільки у задоволенні позову було відмовлено, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України скасувати заходи по забезпеченню позову, вжиті ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2017 року

Outcome: dismissed