Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 вересня 2012 року [PERSON] отримала у позику від неї грошові кошти в сумі 130 000,00 гривень, які зобов'язався повернути до 01.01.2013 року, що підтверджується розпискою, наданою відповідачем. Від повернення боргу відповідач ухиляється до цього часу, а тому позивач просить стягнути з боржника позичені грошові кошти в сумі 130 000,00 грн. з урахуванням 3 % річних в розмірі 3 250,00 грн. та в користь держави судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, заперечень щодо задоволення позову не має. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ст. 509 ЦК України відповідач взяв на себе зобов'язання на користь позивача вчинити певну дію, тобто повернути суму боргу і згідно ст. 530 ЦК України відповідач мав виконати зобов'язання у встановлений строк з дня позики, що в даному випадку виконано не було. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року [PERSON] отримала у позику від неї грошові кошти в сумі 130 000,00 гривень, які зобов'язався повернути до 01.01.2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт передачі грошових коштів у сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень відповідачу та його обов'язок повернути їх до 01 січня 2013 року підтверджується розпискою відповідача (а.с. 4), наданою позивачем. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписки визначений 01 січня 2013 року. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами, відповідач 01 січня 2013 року суму позики [PERSON] не повернула. Неодноразові нагадування [PERSON] про необхідність повернення грошей результату не дали. [PERSON] грошові кошти на момент подання позовної заяви до суду так і не повернула, пояснюючи це складним матеріальним становищем. При цьому, факт наявності зобов'язання повернути гроші за договором позики [PERSON] не заперечує і постійно обіцяє виконати його пізніше. Станом на час розгляду справи судом позика в повній сумі не повернута. Згідно ч.1 п.3 ст.3 Цивільного кодексу України за суб'єктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем. Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобов'язання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором та згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, відповідач свого зобов'язання не виконала, то суму боргу слід стягнути у примусовому порядку. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки у розписці не зазначено правових наслідків в разі порушення взятого зобов'язання, а сааме: розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до правил ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач свого зобов'язання не виконала повністю, то з відповідача слід стягнути у примусовому порядку суму основного боргу - 130 000,00 грн. та три відсотки річних - 3 250,00 грн., що разом складає 133 250,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1332,50 грн.

Outcome: approved