Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 1 рік, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме: заборонити наближення на 300 м. до місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до місця навчання дітей СШ №124, за адресою: [ADDRESS] , заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги обґрунтовані тим, що заявник із зацікавленою особою [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2003 року по 16.09.2013 року, та мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають разом із заявником та її чоловіком за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживає у місті Бровари разом зі своєю сім`єю, під виглядом того, що заявник начебто чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, постійно тероризує її та дітей, здійснює моральний та психологічний тиск, чим створює реальну небезпеку їх здоров`ю. В судовому засіданні заявник та її представник свою заяву підтримали та просили її задовольнити. В судовому засіданні заінтересована особа та його представник заперечували проти задоволення заяви у повному обсязі. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши показання сторін, експертів, свідків, постраждалих, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі і мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом із матір`ю після розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2013 р. Після розірвання шлюбу [PERSON] утворив сім`ю з іншою жінкою, разом із якою вони проживають у м.Києві, а [PERSON] утворила сім`ю з іншим чоловіком, і разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] вони проживають у м.Харкові. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2013 р. з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 850 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 02.10.2013 р. і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу між сторонами не досягнено згоди щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей, в зв`язку з чим за його зверненням Департаментом служб дітей Харківської міської ради як представником органу опіки та піклування складений Висновок № 518 від 30.07.2018 р. щодо визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , визначено час для спілкування: кожна перша, третя субота місяця з 10-00 до 18-00; кожна перша, третя неділя місяця з 10-00 до 18-00. Через відсутність узгодженості дій по виконанню рекомендацій Висновку Департаменту служб дітей Харківської міської ради [PERSON] звернувся у березні 2018 р. до Московського районного суду м.Харкова із позовом про визначення способів, порядку й часу участі у вихованні дітей і спілкування з ними батька. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що звернулася до суду із даною заявою, оскільки вона та діти постійно відчувають психологічне насильство із боку [PERSON] Фактами психологічного насильства з боку [PERSON] [PERSON] називає наступні обставини: - [PERSON] вимагає надавати регулярно детальні звіти про всі витрати на дітей, пов`язані з виплатою ним аліментних зобов`язань, чим викликає у неї стан психологічної пригніченості і стрессу; - [PERSON] не довіряє медичним висновкам лікарів щодо стану здоров`я дітей та звинувачує її у підкупу посадових осіб, до яких вона звертається за наданням медичної допомоги та медичних висновків про стан здоров`я дітей, погрожує посадити її до в`язниці за підробку медичних документів; - [PERSON] здійснює психологічний тиск на [PERSON] , оскільки повідомив їй, що він ініцював судовий процес проти [PERSON] щодо участі у спілкуванні з дітьми, а під час перебування [PERSON] у лікарні у травні 2018 р. ( під час розгляду справи щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей) [PERSON] разом із своєю матір`ю чинив тиск на дитину, оскільки під відеофіксацію намагався почути від неї відповідь чи бажає вона спілкуватися із батьком і приїжджати до нього додому, після такого відвідування у [PERSON] стався нервовий зрив і вона боїться, що батько її з братиком увезе; - [PERSON] 02.09.2019 р. приїхав разом із своєю матір`ю та адвокатом на свято Першого дзвінка до школи, де навчаються діти, та намагався без її дозволу забрати дітей на прогулянку, незважаючи на той факт, що у [PERSON] була кровотеча з носу, внаслідок чого це переросло у конфлікт, дана ситуація викликала стрес у [PERSON] , через що він не відвідує школу і переведений на домашнє навчання. Також на обгрунтування своїх доводів [PERSON] повідомила, що між нею та [PERSON] не встановлюються нормальні відносини, вони не можуть порозумітися в питаннях виховання дітей та спілкування з ними, так як батько, коли бере дітей, не дотримується режиму та якості харчування дітей, нехтує рекомендаціями лікарів стосовно вживання їжі та дозвілля дітей, а діти мають ряд захворювань, не приділяє достатньої їм уваги, а перекладає опікування дітьми на свою мати та на нову дружину, і замість особистого спілкування із дітьми, відводить сина грати в відеоігри «стрілялки», які перенапружують нервову систему дитини. Діти мають побоювання, що батько їх силоміць забере до себе, так як у жовтні 2013 року мав місце інцидент, коли [PERSON] проти її волі забрав дітей із будинку її батьків. В період літніх канікул, коли батько не відвідував дітей з червня по 2 вересня 2019 р., стан дітей значно поліпшився, вони стали значно спокійнішими і почувалися значно краще. За висновками лікарів гематолога і невролога потрібно виключати будь-які емоційно-травмуючі ситуації, а [PERSON] на протязі двох з половиною років постійно травмує дитячу психіку, бо в момент зустрічей користується аудіо та відео зйомками, втягуючи дітей у судові справи, чинить тиск на дітей, переконуючи їх, що згідно із законом вони повинні з ним зустрічатися, тому діти самі не хочуть з ним спілкуватися. Додатково зазначила, що також побоюється фізичного насилля із боку [PERSON] , так як останній після розірвання шлюбу неодноразово домагався її, і декілька разів намагався зґвалтувати її. В судовому засіданні [PERSON] спростовує доводи [PERSON] щодо вчинення психологічного тиску на неї та дітей і пояснює, що всі його дії викликані лише бажанням спілкуватися із дітьми, приймати участь у їх вихованні і якщо необхідно то і у їх лікуванні, але [PERSON] після розірвання шлюбних стосунків і утворення нової сім`ї всілякими способами намагається обмежити його у такому спілкуванні, перешкодає йому бачити дітей і спілкуватися навіть по телефону під усілякими надуманими поводами, створює у дітей негативне уявлення про нього як батька. Вважає, що справжньою метою подачі заяви про видачу обмежувального припису є формування його негативного образу як батька та примушення його відмовитися від спілкування з дітьми та зведення його участь у вихованні дітей виключно до сплати аліментів та додаткових платежів. Пояснив, що він дійсно вимагає у [PERSON] документального підтвердження витрат по грошовим коштам, які він сплачує на утримання дітей, але це викликано бажанням розуміти чи вистачає цих коштів на утримання дітей, і що саме на ці цілі вони спрямовуються, оскільки він сплачує суму аліментів більшу ніж передбачено рішенням суду про стягнення аліментів. Медичні висновки про стан здоров`я дітей у нього дійсно викликають сумніви, тому він і просить провести додаткові медичні дослідження, щоб виключити можливість помилок, і з цього приводу він спілкувався у травні 2018 р. з лікарем, який проводив медичне обстеження [PERSON] , і яка повідомила йому, що у [PERSON] відсутні серйозні діагнози. Тому у нього складається враження, що проблеми із станом здоров`я дітей перебільшується, щоб за позовом, в якому він просить встановити йому часи побачення із дітьми за місцем його проживання у м.Києві, був врахований стан їх здоров`я і було відмовлено у даних вимогах. Тому недовіра до медичної документації, яку збирає [PERSON] є спробою встановити реальний стан речей, і не є психологічним тиском. Теж саме стосується недовіри і до звернень [PERSON] до відповідних органів. У лікарню і на святкові заходи у школі він приходив зі своєї матір`ю і адвокатом та здійснював відеозапис, щоб не було відносно нього звинувачень з боку [PERSON] у неправомірних діях, оскільки остання всілякими способами намагається це довести. 02.09.2019 р. він приїхав з Києва у Харків, щоб побачити дітей і поспілкуватися з ними, і просив [PERSON] дозволити погуляти з дітьми після школи, але вона не дозволила, оскільки у [PERSON] була перед цим носова кровотеча. Але на час їх спілкування кровотеча була вже відсутня, а оскільки це генетичне захворювання, яке він має сам, то не вважає, що це є перешкодою у спілкуванні, тому наполягав на короткочасній прогулянці із сином. Допитана в судовому засіданні в якості свідка директор школи [PERSON] , показала, що вона спілкувалася із обома батьками дітей, які навчаються у школі, яку вона очолює, і із спілкування з батьками зрозуміла, що ситуація між батьками непроста, батько має бажання спілкуватися з дітьми і має рішення органу опіки та піклування про встановлення часів побачення. 02.09.2019 р. батько просив короткочасне побачення із дітьми, але мати не погоджувалася, через що виник конфлікт, в ході якого вона пропонувала батькам розійтися, щоб не травмувати психіку [PERSON] , але батько наполягав на своїх правах і викликав поліцію, щоб за допомогою органів поліції розібратися у даній ситуації. Наступного дня при спілкуванні із [PERSON] їй стало відомо, що мати раніше давала можливість батьку бачитися із дітьми, але на даний час вона не погоджується, щоб батько брав дітей до себе, так як він залишає дітей із бабою або новою дружиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , повідомив суду, що поведінка [PERSON] створює психологічну напругу у їх сім`ї. Так, через вимоги [PERSON] надавати регулярні звіти про витрати на дітей, дзвінки дітям, в яких він повідомив, що звернувся із позовом до суду, та інші його дії, які свідчать, що він не бажає враховувати їх побажання щодо участі у вихованні дітей, викликають нервові стреси у дружини і через це діти також нервують. В судовому засіданні у присутності психологів були опитані діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після засідання психологами були складені висновки щодо проведеного опитування, які за клопотанням сторін, приєднані до матеріалів справи. З висновку практичного психолога [PERSON] вбачається, що згідно теорії прив`язаності, коли батьки розлучаються та демонструють конфліктну поведінку один до одного, у дітей порушується базова потреба в безпеці, діти починають сприймати навколишній світ як небезпечний. Тому у дітей можуть формуватися страхи, тривога, недовіра до одного або до обох батьків. Часто в конфліктних ситуаціях між батьками діти можуть ставати на бік одного з батьків, що в свою чергу може впливати на свідчення дитини. Взагалі, на судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони мають бажання спілкуватися з батьком за умови вирішення конфлікту між батьками та поліпшенні житлово-побутових умов. Рекомендації: 1. Вирішення конфлікту батьків за допомогою відповідних фахівців (психологи, медіатори), досягнення взаємної згоди щодо спілкування батька з дітьми, демонстрація батьками взаємної поваги. 2. Ретельне обстеження [PERSON] з боку фахівців - невролога, психіатра, психолога та логопеда-дефектолога. 3. Обстеження [PERSON] лікарем педіатром, психологом та при необхідності проведення психологічної корекції. З висновку протоколу групової психологічної діагностики ХЗОШ І-ІІІ ступенів №124 ХМР від 21.10.2019 р. вих. №495, складеного практичним психологом [PERSON] , вбачається, що першим відповідав на запитання [PERSON] . При співбесіді він легко пішов на контакт, почував себе досить впевнено, на всі запитання давав відповіді. Під час відповідей на запитання був спокійний та врівноважений. Поведінка хлопчика була досить розкута. Наступною відповідала [PERSON] . Психофізичний стан дівчинки був на достатньому рівні, вона легко пішла на контакт. На поставлені запитання давала повну відповідь, думки виражала зв`язно та чітко. Спілкування активне. Емоційний фон під час бесіди врівноважений. Було висловлено дітьми почуття тривоги по відношенню до батька, природа цього почуття не встановлена. Для визначення причин природи виникнення тривоги необхідне додаткове діагностичне дослідження, яке може бути проведено за згодою обох батьків або ухвали суду. Під час відповідей на запитання діти були відвертими. Рекомендації: Для зниження рівня тривожності у дітей в зв`язку з розпадом сім`ї та порушенням емоційного контакту між її членами, рекомендується обмежити негативні прояви всіх членів сім`ї по відношенню один до одного. Для нормування стабільної життєвої позиції дітей, спрямованої на становлення повноцінної особистості рекомендується батькам вибрати такий стиль спілкування один з одним, який був би заснований на повазі і толерантності, прояву терпіння один до одного. Такі висновки практичних психологів у сукупності із інформацією, яку суд безпосередньо сприймав при опитуванні дітей, дозволяє зробити висновок, що діти мають бажання спілкуватися із батьком, побоювання викликані перш за все поведінкою обох батьків, які не можуть вирішити конфлікт між собою, і проявляють свої емоції та психологічні реакції у присутності дітей, що викликає у дітей страхи, тривоги та недовіру. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р. та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Сексуальне насильство - це форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Частиною 1 статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 р. зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН №50/155 від 21 грудня 1995 року (далі Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що при розгляді справи не встановлено підстав для вжиття до [PERSON] обмежувальних заходів, так як в суді не доведено, що [PERSON] вчинив домашнє насильство у будь-якій формі, у тому числі, психологічне насильство, яке може виражатися у формі словесних образ, погроз, приниженні, переслідуванні, залякуванні, або інших діяннях, спрямованих на обмеження волевиявлення особи. Доводи та докази, наведені та надані суду сторонами, свідчать про бажання батька дітей бачитися із дітьми, приймати участь у їх вихованні, а його вимоги щодо звітності по витратам на утримання дітей і його незгода із позицією матері дітей щодо побачень із ними не є, на думку суду, психологічним насильством як до самої [PERSON] так і до дітей. Доказів застосування сексуального або фізичного насильства у відношенні заявника із боку [PERSON] суду не надано. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви. На підставі викладенного,

Outcome: dismissed