Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами [ADDRESS]. [PERSON] ще за життя склав заповіт, яким усе належне йому майно, в тому числі вказаний житловий будинок, заповів їй. Оскільки вона фактом спільного проживання із спадкодавцем одноосібно прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, питання розподілу понесених нею судових витрат не вирішувати. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області [INFO] року (а. с. 7-8, 9, 10, 13). Також встановлено, що [PERSON] згідно договору дарування № 850 від 15 липня 1970 року та свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] від 19 червня 1970 року належало відповідно 5/6 та 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 18-19, 20, 21, 22, 23). Рішенням виконкому Перечинської селищної Ради депутатів трудящих № 40 від 10 липня 1970 року [PERSON] було дано дозвіл на знесення старого дерев'яного будинку, на його місці побудований новий (а. с. 24, 25-37). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті все належне йому майно, в тому числі житловий будинок [ADDRESS], заповів [PERSON], про що свідчить заповіт від 10 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1358 (а. с. 11, 15). Згідно довідки Перечинської міської ради Закарпатської області № 1276 від 06 червня 2018 року на момент смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] була зареєстрована, зокрема, його донька [PERSON], 1964 року народження (а. с. 17). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52569948 від 11 липня 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року, відсутня (а. с. 16). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 78/01-16 від 11 липня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS], відсутній (а. с. 14, 38). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 16, 17, 38), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0611620072 від 16 серпня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 2 265 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved