Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому просить зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради надати позивачу інше благоустроєне житло взамін жилого приміщення квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. Позивач зазначила, що первинно, житловий будинок [ADDRESS] був відомчий і належав Львівському комбінату хлібопродуктів, яке є дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії «Хліб України». Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 06.08.2009 року за №404 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі про технічний стан будинку [ADDRESS] » затверджено висновок міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради (протокол №8§4 від 28.07.2009р.) та визнано будинок [ADDRESS] аварійним, що загрожує обвалом. Окрім того, наказом зобов`язано Львівський комбінат хлібопродуктів вжити заходів щодо виведення будинку з аварійного стану або забезпечити відселення мешканців з цього будинку. Аварійний стан будинку та небезпечність проживання у ньому підтверджено й технічними висновками за результатами повторного обстеження будинку у 2015 році. Ухвалою 22 сесії 6 скликання Львівської міської ради від 27.08.2015р. №5104 житловий будинок [ADDRESS] прийнято у власність територіальної громади м. Львова від ДП ДА «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів». На підставі вказаного рішення за актом приймання-передачі відомчого житлового будинку на [ADDRESS] у власність територіальної громади м. Львова від 03.06.2016 року та наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури №409 від 08.07.2016 року «Про затвердження акту приймання-передачі відомчого житлового будинку [ADDRESS] від ДП «Львівський комбінат хлібопродуктів» ДАК «Хліб України» будинок [ADDRESS] передано на баланс Львівської міської ради. Окрім того, на підставі рішення Львівської міської ради №616 від 08.06.2018 року розроблений детальний план забудови території у районі [ADDRESS] , який був затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1103 від 12.10.2018 року. Даний план передбачає знесення аварійного житлового будинку [ADDRESS] та відселення мешканців згідно норм чинного законодавства. Позивач стверджує, що 16.08.2021 року зверталася із заявою про надання їй іншого благоустроєного житла, однак Управлінням житлового господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради їй було відмовлено у наданні житла, оскільки на даний час вирішити житлове питання позивача немає можливості. Просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 02.11.2021 року представник виконавчого комітету Львівської міської ради Вовк І.В. подала заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що позивач знала про технічний стан будинку, починаючи із 2016 року та мала можливість у строки, визначені законодавством, звернутись до суду за захистом свого права. Окрім того, представник виконавчого комітету Львівської міської ради Вовк І.В. подала відзив на позовну заяву, у якій зазначила, що із вказаним позовом не погоджується, вважає його безпідставним. Стверджує, що Наказ департаменту житлового господарства та інфраструктури від 06.08.2009 р. № 404 не є остаточним документом, який підтверджує аварійний (непридатний для проживання) стан будинку, оскільки процедура визнання такого будинку аварійним не завершена. Представник відповідача покликається на те, що позивачем належним чином не доведено факт аварійності будинку. Просить відмовити у задоволенні позову. 18.11.2021 року представник позивача [PERSON] на електронну адресу Галицького районного суду м.Львова скерувала відповідь на відзив, у якому зазначила, що правовідношення щодо невиконання зобов`язання відповідача про відселення мешканців з аварійного житла є триваючим, відтак позивачем не пропущено строк позовної давності. Просить позов задоволити. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задоволити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири №511 від 23.08.2016 року /а.с.4-5/. Первинно, житловий будинок [ADDRESS] був відомчий і належав Львівському комбінату хлібопродуктів, яке є дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії «Хліб України». Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 06 серпня 2009 року за № 404 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії при виконкомі про технічний стан будинку [ADDRESS] », будинок [ADDRESS] визнано аварійним, що загрожує обвалом /а.с.6/. Вказаним наказом (пункт 3) зобов`язано Львівський комбінат хлібопродуктів вжити заходів щодо виведення будинку з аварійного стану або забезпечити відселення мешканців з цього будинку /а.с.6/. Аварійний стан будинку та небезпечність проживання у ньому підтверджено й технічними висновками за результатами повторного обстеження будинку у 2015 році. Ухвалою 22-ої сесії 6-го скликання Львівської міської ради від 27 серпня 2015 року за № 5104 відомчий житловий будинок [ADDRESS] прийнято у власність територіальної громади м. Львова від дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів» /а.с.12/. 16.08.2021 року [PERSON] зверталася із заявою про надання їй іншого благоустроєного житла, однак Управлінням житлового господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради їй було відмовлено у наданні житла, оскільки на даний час вирішити житлове питання позивача немає можливості /а.с.28-29/. Статтею 110 ЖК України, норма якої є імперативною, передбачено, що громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, зокрема у випадку, якщо: будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. Згідно зі ст.112 ЖК України, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. Статтею 113 ЖК України встановлено вимоги, що пред`являються до благоустроєного жилого приміщення у зв`язку з виселенням. Так, зокрема, нормою цієї статті передбачено, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 ЖК України. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру. Інших норм, які б регулювали порядок відселення громадян із будинків, що загрожують обвалом, з наданням іншого благоустроєного житла, зокрема, для громадян, що проживають у приватизованих квартирах у будинках, які належать до комунальної власності місцевих рад, в ЖК Україні немає. Враховуючи наведені вище норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, й встановлені фактичні обставини справи про те, що будинок, в якому знаходиться квартира позивача, визнано аварійним й таким, що загрожує обвалом, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту забезпечення позивача житлом, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Поряд з тим, стороною по справі було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. У відповідності до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При порушенні суб`єктивного цивільного права особа може звернутися з позовом до суду за захистом. Необхідно розрізняти право на позов у матеріальному розумінні і право на позов у процесуальному розумінні. У матеріальному розумінні право на позов - це право вимагати від суду ухвалення рішення про захист порушеного суб`єктивного права і право отримати такий захист. Закінчення строку позовної давності позбавляє сторону можливості вимагати примусового здійснення права через суд, але не позбавляє права звернутися за захистом до суду взагалі, оскільки для подання позовної заяви до суду про захист порушеного суб`єктивного права законодавець будь-яких строків не встановив. Право на позов у процесуальному розумінні - це право на подання позовної заяви з метою захисту порушеного права, не обмежене строками позовної давності. Вимоги щодо захисту порушеного права розглядаються судом незалежно від позовної давності, але закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що [PERSON] у 2016 року довідалася або могла довідатися про аварійний стан будинку по [ADDRESS] . Тому, з огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду з позовом про надання житла, оскільки такий позивачем не пропущено.

Outcome: approved