Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], зареєстрованого 27 листопада 2007 року виконавчим комітетом Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області (актовий запис №15), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося через постійні сварки, конфлікти, діаметрально різні погляди на сімейне життя та виховання дітей. Намагання позивачки зберегти сімю виявилися безрезультатними. Тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Після розірвання шлюбу бажає зберегти прізвище [PERSON]. Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримала. Відповідач в останньому судовому засіданні висловив згоду на розірвання шлюбу, пояснив, що дійсно між ним та позивачем складні відносини, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №198063, виданого повторно 13.09.2017 року Більмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 27 листопада 2007 року виконавчим комітетом Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №15) (а.с. 5). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження 1-ЖС №098230 від 09 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Також сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №245018 від 03.03.2014 (а.с. 7). Виходячи з пояснень сторін, судом встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно частин 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом було надано сторонам строк для примирення у два місяці, проте ці заходи не призвели до примирення сторін. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки неодноразові намагання зберегти шлюб та врегулювати сімейні відносини виявилися безрезультатними, що негативно впливає на стан їх здоровя, їх емоційний та психологічний стан, що має істотне значення. Судом було надано сторонам строк для примирення у два місяці, проте протягом зазначеного строку сторони не примирилися і остаточно впевнилися у намірі розірвати шлюб. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved