Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики від 20 березня 2014 р. в сумі 200 Євро, а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4,92 Євро. В ході розгляду справи [PERSON] свої позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених позовній заяві, та пояснив, що працює керівником дитячого хореографічного колективу і при організації поїздки колективу на змагання в Болгарію позичила [PERSON], матері однієї з своїх учениць, 200 Євро на поїздку її дитини на змагання. Позивач зазначила, що, незважаючи на зазначення суми позики 350 Євро, фактично особисто позичила 200 Євро, тому на решту 150 Євро не претендує. Після закінчення строку повернення позичальниця коштів не повернула, незважаючи на неодноразові нагадування, лише в жовтні 2014 р. повернула частину боргу в сумі 700 грн., тому свої позовні вимоги зменшує на цю суму. Представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнав, та пояснив, що, згідно пояснень [PERSON], вона не отримувала коштів від [PERSON], з тексту самої розписки не вбачається, що кошти були передані [PERSON] [PERSON] Також представник відповідача зазначив, що при підготовці поїздки дітей на змагання в Болгарію потрібна була сума в 350 Євро на кожну дитину, однак пізніше відповідач стала вимагати звіт і дійшла висновку, що ця сума є дуже великою для такої поїздки, оскільки з пояснень туристичного агентства аналогічна поїздка може коштувати близько 100 Євро. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики, відповідно до ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13 та, в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України. 10 березня 2014 р. між позивачем та відповідачем укладений договір позики шляхом надання відповідачем розписки позивачу, згідно якого [PERSON] позичила гроші в сумі 350 Євро в [PERSON] і зобовязується погашати частково, кінцевий термін погашення 20 липня 2014 р. В судовому засіданні судом був досліджений оригінал розписки відповідача, наданий позивачем, а тому вбачається, що заборгованість за ними не повернена, оскільки, виходячи з положень ст. 545 ЦК України, наявність у позикодавця розписки боржника свідчить про невиконання позичальником свого обовязку повернути позику. Доказів на спростування отримання позики або її повернення представником відповідача не надано, зокрема, розписки позивача про отримання коштів на погашення боргу. Крім того, суд враховує, що представник відповідача в ході судового розгляду визнав, що відповідач частково, в сумі 700 грн., повернула позивачу борг в жовтні 2014 року. За таких обставин, позовна вимога стягнення суми позики підлягає задоволенню з урахуванням часткового повернення в сумі 700 грн., що становить 42,74 Євро, виходячи з офіційного НБУ у 1637,9147 грн. за 100 Євро станом на середину жовтня 15 жовтня 2014 р., оскільки жодна із сторін не назвала точної дати сплати цієї суми. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони у договорах позики не передбачили більший розмір процентів, задоволенню підлягає вимога стягнути передбачену частиною 2 статті 625 ЦК України санкцію у 3 % річних від простроченої суми. Сума 3 % річних за договором позики виходячи з боргу у 200 Євро з 21 липня 2014 р. по 14 жовтня 2014 р. впродовж 87 днів становить 1,43 Євро, та з боргу у 157,26 Євро з 15 жовтня 2014 р. по 14 травня 2015 р. впродовж 211 днів становить 2,73 Євро, які і підлягають стягненню. У звязку зі зменшенням своїх позовних вимог пропорційна сума сплаченого судового збору (21,23 %) підлягає поверненню позивачу, решта стягненню з відповідача.

Outcome: approved