Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] , її рідний син приїхав до неї та оселився на постійне місце проживання в березні 2008 році та став на реєстраційний облік 07 травня 2008 року. В зв`язку з відсутністю роботи у Вовчанську, [PERSON] з вересня 2008 року почав їздити на заробітки до Росії. Деякий час, він часто приїздив до неї, останній раз приїхав восени 2011 року, а у літку 2012 року виїхав, з того часу місце його перебування їй невідоме. Весь цей час він квартирою не користується, не бере участі в утриманні житла, комунальних платежів не сплачує, квартирою не цікавиться, що затрудняє їй, як власнику, виконувати обов`язки пов`язані з утриманням квартири, оплатою комунальних послуг. Просила визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась завчасно та належним чином. Її представник, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, справу розглядати у їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав. Третя особа, представник Вовчанської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася судом завчасно та належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, перевіривши наявні докази, суд приходить до наступного. Відповідно до фотокопії договору купівлі-продажу квартири від 05 червня 2003 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до фотокопії будинкової книги, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с. 10-11). Відповідно фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 04 червня 2002 року батьками [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] .(а.с. 13) Відповідно до письмових пояснень сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] : рідний син [PERSON] - [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 2012 року за вказаною адресою не мешкав. (а.с.14-18). Згідно даних довідки Вовчанської міської ради Харківської області № 02-28/892/7 від 28 березня 2019 року, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що підставою для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є його відсутність протягом року без поважних на це причини.Вказаним слугує свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] як член сім`ї власника квартири, проте він не проживає у вказаній квартирі понад один рік, нею не цікавиться, не несе витрати по її утриманню. Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання [PERSON] в спірній квартирі, суду не надано. Виходячи з того, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2012 року, квартирою не користується, не бере участі в утриманні житла, комунальних платежів не сплачує, квартирою не цікавиться, суд приходить до висновку, що він втратив право користування спірною квартирою. Позивачу, факт реєстрації у зазначеній квартирі відповідача ускладнює оплату комунальних послуг. Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved