Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , який належить їй згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2004 року. Син заявника [PERSON] систематично вчиняє крадіжки, виносить з будинку побутові речі, неодноразово відбирає її пенсію. Вже більше 10 разів [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та 27.05.2020 року визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Всі її звернення до поліції стосовно вчинення кривдником домашнього насильства зареєстровані до ЄО та на них їй надано відповіді. [PERSON] зловживає спиртними напоями, крім того навіть в тверезому стані постійно систематично вчиняє стосовно неї психологічне, фізичне, економічне насильство. Постійно погрожує розправами та вбивством. На даний час, вона турбується за своє життя, вимушена знімати квартиру. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, про що свідчить повідомлення, яке містяться в матеріалах справи, в зв`язку з чим згідно ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України суд розглянув справу про видачу обмежувального припису у відсутності заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи та її вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за однією адресою не проживають. Заявниця стверджує, що на даний час [PERSON] вчиняє психологічне насильство в сім`ї проти неї. З даного приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів (поліції). Заявник також стверджує, що наявні усі передбачені законом підстави для вжиття відносно нього обмежувального припису. Як наголошує п. п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. За змістом ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Проте, суду заявником не надано належних і допустимих доказів, що [PERSON] проявляє насильство стосовно неї, тобто докази, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. Посилання заявника на заяви та рапорти про реєстрацію її заяв у відділі поліції, не можна вважати доказом того, що по відношенню до неї вчиняється насильство і є вірогідність його повторення. Згідно відомостей, які додані до заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що [PERSON] 27.05.2020 року притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 185 ч. 3 КК України та 15.05.2021 року відносно нього було винесено терміновий заборонний припис строком на 5 діб. Інших доказів того, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, які б свідчили про систематичність вчинення насильства, немає. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що доводи заявника не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , а тому у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed