Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі за актовим записом № 177, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.04.2018 р.. Від шлюбних відносин мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач не надає допомоги на утримання дитини, її коштів не вистачає, щоб самостійно утримувати доньку, яка зростає і її утримання потребує значних витрат: харчування, придбання предметів гігієни, одягу, взуття, ліків, оплата участі у конкурсах та фестивалях. Відповідач працездатний, працює неофіційно, отримує заробітну плату, аліменти нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків і повнолітніх дітей не має, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі, що не може бути меншим від розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який становить з грудня 2019 року 2218 гривень. А тому, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2300 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання позивач не з`явилася, однак телефонограмою повідомила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, причину неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся судовими повістками, надісланими йому рекомендованими листами з повідомленням, які повернулися з поштового відділення до суду з зазначенням на конвертах причин повернення - «за закінченням терміну зберігання». Також про розгляд справи відповідач повідомлявся через оголошення, розміщені на офіційному сайті судової влади України. Крім того, про розгляд справи 03.02.2020 р. останній повідомлявся телефонограмою (а. с. № 16, 24, 26, 38, 41, 42, 47). За таких обставин, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України та думку позивача, яка не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 квітня 2013 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі за актовим записом № 177, який рішенням Южнокураїнського міського суду Миколаївської області від 17.04.2018 р. розірвано, [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] , рішення набрало законної сили 18.05.2018 р. (а. с. № 10-11). Від шлюбних відносин сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а. с. № 9). Як стверджує в позовній заяві позивач, після розірвання шлюбу відповідач не надає допомоги на утримання дитини, її коштів не вистачає, щоб самостійно утримувати доньку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідач, як зазначила в позовній заяві позивач, працездатний, працює неофіційно, отримує заробітну плату, аліменти нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків і повнолітніх дітей не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Такого висновку суд приходить з урахуванням того, що відповідач є батьком малолітньої дитини, зобов`язаний виконувати свій обов`язок як батька утримувати доньку до досягнення нею повноліття, встановлений ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє в Україні з 27 вересня 1991 року, «… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей». Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установленоу 2020 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень; з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. На думку суду, з урахуванням вищевикладеного, положень ст. 182 СК України, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність обставин, які унеможливлюють сплату ним аліментів у розмірі визначеному судом. Відровідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд звертає увагу сторін, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 840,80 гривень, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів звільнена.

Outcome: approved