Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20.03.1998 року вона придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами у м.Олешки по вул..Чорноморська, 17, що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку. Даний договір було визнано дійсним рішенням суду №2-254/11 від 28.04.2011 року. Житловий будинок було переоформлено, але земельна ділянка так і залишилась у власності [PERSON] Право власності на земельну ділянку підтверджено відповідним актом на право приватної власності на землю. Переоформити право власності на земельну ділянку за участі [PERSON] неможливо, оскільки її місце перебування невідоме. Позивач вважає, якщо житловий будинок було придбано та відповідним чином переоформлено, то відповідно право власності на земельну ділянку також перейшло до неї. Окрім того, позивач користується цією земельною ділянкою протягом тривалого часу (з моменту купівлі будинку 20.03.1998) відкрито та безперервно, не порушуючи права третіх осіб чи безпосередньо законного власника даної земельної ділянки. За таких підстав, позивач просить суд, визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку за набувальною давністю.\~\~ Позивач надала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Наддніпрянська правда» № 57(22841) від 10 серпня 2017 року. Згідно з ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Виходячи з наведеного, відповідно до положень ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що 20.03.1998 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами у м.Олешки по вул..Чорноморська, 17, що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку №16 від 20.03.1998 року, укладеного на Товарній біржі «Олешки». Даний договір було визнано дійсним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області №2-254/11 від 28.04.2011 року. Право власності на вказаний житловий будинок було оформлено належним чином, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 90614522 від 27.06.2017 р., але право власності на земельну ділянку належить [PERSON], що підтверджено актом на право приватної власності на землю IV-ХС № 023674 від 10.12.1997 року. Переоформити право власності на земельну ділянку за участі [PERSON] неможливо, оскільки її місце перебування невідоме. Окрім того, позивач користується цією земельною ділянкою протягом тривалого часу (з моменту купівлі будинку 20.03.1998) відкрито та безперервно, не порушуючи права третіх осіб чи безпосередньо законного власника даної земельної ділянки. Таким чином, право власності на спірну земельну ділянку перейшло до позивача в момент купівлі- продажу житлового будинку і вона є законним власником даного майна. Відповідно до ч.1 ст.30 ЗК України (в редакції станом на момент укладення правочину) При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Аналогічна норма вказана в ст..120 ЗК України (поточна редакція) Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не становлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 44 ЦК України про набувальна давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені аконом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не .впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Оскільки\~ЦК України\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми\~ст. 344 ЦК України\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже право власності за набувальною давністю у позивача виникає з 1 січня 2001 року.\~\~ Згідно п.п. 9,11,14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 1\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За таких підстав, враховуючи, що відповідач не оспорював з'явлені проти нього позовні вимоги, крім того встановлено факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння позивачем вказаною земельною ділянкою та визнано за нею право власності на зазначений житловий будинок, суд, враховуючи норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини вважає за доцільне визнати за [PERSON]Б право власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved