Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Профспілка Оперативно-диспетчерської служби КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради, в якому просила: 1. Визнати незаконним та скасувати наказ № 57/01-06 «Про розірвання трудового договору» від 04.03.2019 року, яким звільнено [PERSON] з посади сестри медичної станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України; 2. Поновити на роботі [PERSON] на посаді сестри медичної станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР, код ЄДРПОУ 38563265 (69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 6); 3. Стягнути з КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради, код ЄДРПОУ 38563265 (69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 6) на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; 4. Судові витрати покласти на відповідача; 5. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді сестри медичної станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 01.12.1994 року працювала на посадах: медичної сестри з приймання викликів центральної спеціалізованої станції швидкої допомоги; фельдшера-диспетчера по прийому викликів підстанції спеціалізованих бригад швидкої медичної допомоги. 01.01.2014 року вона, згідно з наказом № 162-о від 31.12.2013 року, була прийнята на посаду сестри медичної - диспетчера з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно - диспетчерського управління КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР у порядку переводу з КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги». Наказом від 07.03.2018 року № 38-1/01-06 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани» її було притягнено до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Наказом від 02.11.2018 року № 203/01-06 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани» позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Цей наказ нею нині оскаржується в судовому порядку. Наказом від 04.03.2019 року № 57/01-06 «Про розірвання трудового договору» вона була звільнена з посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зі змісту наказу вбачається, що позивача звільнено з посади з 06.03.2019 року як раніше притягнуту до дисциплінарної відповідальності: - за наказом від 07.03.2018 року № 38-1/01-0606 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани», - наказом від 02.11.2018 року № 203/01-06 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани», рішенням трудового колективу про оголошення їй громадського стягнення у вигляді товариського зауваження, за вказане порушення, оскільки вона начебто при обробці звернення № 1556 від 16.01.2019 року необґрунтовано відмовила у прийнятті екстреного виклику, не оформила письмову відмову в прийомі виклику та не надала рекомендації щодо звернення у відповідний лікувально-профілактичний заклад (поліклініку, пункт невідкладної медичної допомоги або інші лікувально-профілактичні заклади), вказавши його адресу та телефон, тим самим не виконала без поважних причин обов`язків, покладених на неї пунктами 1.4., 4.1., 4.5. посадової інструкції. Позивач вважає оскаржуваний наказ незаконним, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення необґрунтованим та безпідставним, що мотивує тим, що її було звільнено за наявності обґрунтованого рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору, членом якого вона є, чим порушено вимоги ч. ч. 1, 7 ст. 43 КЗпП України; дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано до неї після спливу строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності в один місяць, чим порушено приписи ст. 148 КЗпП України; під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем в порушення вимог статті 149 КЗпП України не було досліджено обставини того чи мало місце неналежне виконання нею функціональних обов`язків або невиконання приписів чинного законодавства України, не було враховано ступінь тяжкості її бездіяльності і заподіяну нею шкоду, обставини, за яких нею було вчинено бездіяльність, і її попередню роботу, тобто притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неповним з`ясуванням обставин, за відсутності провини, та без наявності шкоди інтересам та правам будь-яких осіб; позивачка фактично не відмовляла у прийомі виклику 16.01.2019 року; жодного звернення від громадянки, яка звернулась до неї, як диспетчера 16.01.2019 року щодо неправомірності дій позивача та/або завдання їй шкоди до відповідача не надходило, не зазначено жодних фактів заподіяння шкоди, ані власнику, ані уповноваженому ним органу, ані іншим особам і в наказі про розірвання трудового договору, оскільки такої шкоди жодній особі її діями завдано не було. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважає їх незаконними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у п. 3 ст. 40 КЗпП України, має бути належним чином зафіксовано факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового договору, невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер, до працівника протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення, власником або уповноваженим ним органом дотримано вимог, передбачених статтями 147-152 КЗпП України. 17.01.2019 року при здійсненні щоденного контролю за організацією прийому та обробки викликів і звернень від населення начальником оперативно-диспетчерського управління [PERSON] було перевірено 406 електронних звернень за період з 6 години 16.01.2019 року до 6 години 17.01.2019 року та виявлено порушення в роботі диспетчера [PERSON] , а саме: необґрунтовано відмовила у прийнятті виклику з приводу травми руки (електронне звернення № 1556 від 16.01.2019 року), який відповідно до п. 1.2 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2012 року № 1119, є екстреним, в порушення п. 11 Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 370 від 01.09. 2009 року «Про єдину систему надання екстреної медичної допомоги» не оформила письмову відмову в прийомі виклику та не надала рекомендації щодо звернення у відповідний лікувально-профілактичний заклад (поліклініку, пункт невідкладної медичної допомоги або інші лікувально-профілактичні заклади), вказавши його адресу та телефон. 17.01.2019 року наказом відповідача № 23/01-06 з метою об`єктивної перевірки фактів та з`ясування всіх обставин, викладених у рапорті начальника оперативно-диспетчерського управління [PERSON] щодо необґрунтованої відмови у прийнятті виклику з приводу травми руки (електронне звернення № 1556 від 16.01.2019 року) [PERSON] сестрою медичною-диспетчером з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління відповідача, призначена службова перевірка. Під час службової перевірки, згідно з аудіофайлом мовного реєстратора встановлено, що 16.01.2019 року о 19 год. 22 хв. на диспетчерський пульт «103» оперативно-диспетчерської служби КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР надійшов виклик від жінки, яка повідомила диспетчера № 5 з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР про наступне: «Абонент: Здравствуйте, я упала, кажется поломала руку, так больно, вы бы не могли меня в больницу отвезти? Диспетчер № 5: Вы где живете? Абонент: Новгородская, 22. Диспетчер № 5: Но вообще мы рекомендуем с рукой ехать самим, если чесно, или кто-то вас отвезет или такси вызвать. У нас много вызовов, вы будете долго ждать. У нас и с детками сами ездят, а с ногами мы возим, а с рукой Вы можете и сами. Абонент: Просто я упала, думаю сейчас еще раз упаду пока доеду. Диспетчер № 5 Не придумывайте, женщина. Начинаете, вот честное слово, какие-то не самостоятельные». Станом на 19 год. 22 хв. 16.01.2019 року на підстанції швидкої медичної допомоги Хортицького району м. Запоріжжя були вільними 6 із 8 бригад швидкої медичної допомоги. З огляду на встановлене, позивачем порушено вимоги ст. ст. 3-5, 8.2 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», п. 1.2 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 21.11. 2012 року № 1119, яким визначено, що до категорії екстрених належать звернення зумовлені усіма видами травм, п. 11 Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 370 від 01.09.2009 року «Про єдину систему надання екстреної медичної допомоги», в порушення якого позивач не оформила письмову відмову в прийомі виклику та не надала рекомендації щодо звернення у відповідний лікувально-профілактичний заклад (поліклініку, пункт невідкладної медичної допомоги або інші лікувально-профілактичні заклади), вказавши його адресу та телефон, наказу Міністерства охорони здоров`я № 34 від 15.01.2014 року « Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації екстреної медичної допомоги», яким затверджено Уніфікований клінічний протокол екстреної медичної допомоги «Травма кінцівок» (п. 1.19) та п. 1.4, 4.1, 4.5 посадової інструкції сестри медичної станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР, яка затверджена наказом директора КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР від 03.07.2017 року за № 99/01-06. Твердження позивача про те, що в протоколі засідання комісії по проведенню службової перевірки від 21.01. 2019 року безпідставно вказано на порушення нею наказу Міністерства охорони здоров`я № 34 від 15.01.2014 року «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації екстреної медичної допомоги», яким затверджено Уніфікований клінічний протокол екстреної медичної допомоги «Травма кінцівок» (п. 1.19), оскільки наказ не містить такого пункту, не відповідає дійсності. Вищевказаними наказом затверджено уніфіковані клінічні протоколи, у тому числі п. 1.19 Уніфікований клінічний протокол екстреної медичної допомоги «Травма кінцівок». Як вбачається із наказу № 57/01-06 від 04.03.2019 року до позивача застосовано один із передбачених законом заходів стягнення - звільнення, що відповідає як вимогам ч. 1 ст. 147 КЗпП України, так і ч. 2 ст. 149 КЗпП України. На виконання вказаної вимоги закону позивачеві було запропоновано надати письмове пояснення, що підтверджується розпорядженням директора установи від 21.01.2019 року № 01/01-21, від ознайомлення з яким позивач відмовилася. Вказане підтверджується актом про відмову від 21.01.2019 року. 24.01.2019 року позивачеві повторно надано для ознайомлення розпорядження директора установи від 21.01.2019 року № 01/01-21, від ознайомлення з яким позивач відмовилася. Вказане підтверджується актом про відмову від 24.01.2019 року. Проте 24.01.2019 року позивач надала письмову пояснювальну записку, у якій свої дії при прийманні та обробці виклику № 1556 від 16.01.2019 року пояснила тим, що при прийнятті вказаного виклику жінка, що звернулася на диспетчерський пульт зі скаргою на травму руки, на сильний біль не скаржилася. У бесіді з постраждалою вона запропонувала звернутися до травмпункту, на що жінка відразу погодилася. Свої дії пояснила усними рекомендаціями адміністрації та великою кількістю викликів. У виклику швидкої медичної допомоги хворій не відмовляла та зазначила, що у подальшому не буде рекомендувати хворим звертатися до медичних установ самостійно. Вказані пояснення суперечать аудіофайлу мовного реєстратора, доповідним запискам начальника оперативно-диспетчерського управління [PERSON] та старшого лікаря з медицини невідкладних станів [PERSON] . Позивач від ознайомлення з протоколом засідання комісії про проведенню службової перевірки стосовно необґрунтованої відмови у прийнятті виклику з приводу травми руки (електронне звернення № 1556 від 16.01.2019 року) від 25.01.2019 року та довідкою про службову перевірку вказаного факту від 25.01.2019 року відмовилася, що підтверджується актами про відмову від 25.01.2019 року та від 29.01.2019 року. При обранні виду стягнення відповідачем враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, попередню роботу позивача, застосування до неї дисциплінарних стягнень: 1) у вигляді догани, яка оголошена наказом відповідача від 07.03.2018 року № 38-1/01-06 за грубе порушення норм медичної етики та деонтології. Наказ позивачем не оскаржувався. 2) у вигляді догани, яка оголошена наказом відповідача № 203/01-06 від 02.11.2018 року, що на теперішній час оскаржується позивачем у суді. З наказом №57/01-06 від 04.03.2019 року позивач була ознайомлена 06.03.2019 року, тобто у триденний строк. Вищевказаний дисциплінарний проступок було виявлено відповідачем 17.01.2019 року, наказ № 57/01-06 від 04.03.2019 року про розірвання трудового договору у зв`язку з систематичним невиконанням позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором (п. 3 ст. 40 КЗпП України) видано 04.03.2019 року. Проте, оскільки позивач з 01.02.2019 року по 17.02.2019 року перебувала у щорічній відпустці, а з 23.02.2019 року по 25.02.2019 року була відсутня на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відповідачем вимоги ст. 148 КЗпП України не порушено, а твердження позивача щодо застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення після спливу строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності є безпідставним. Відповідач звернувся до профкому профспілки оперативно-диспетчерської служби КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР з поданням про розірвання трудового договору з позивачем у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на неї трудовим договором (п. 3 ст. 40 КЗпП України), яке отримано головою профспілки [PERSON] 09.02.2019 року. Профком профспілки розглянув подання про розірвання трудового договору з позивачем у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором (п. 3 ст. 40 КЗпП України) та повідомив про відмову у наданні згоди на звільнення [PERSON] за відсутності підстав та вбачає в діях адміністрації систематичне переслідування виборного члена профспілки за профспілкову належність. З огляду на викладене, застосування до позивача дисциплінарного стягнення без врахування думки профспілки, не є порушенням закону. Ревізійна комісія не є виборним органом профспілки чи організації профспілки, а тому твердження профспілки про те, що позивач є членом виборного органу профспілки оперативно-диспетчерської служби відповідача не відповідає дійсності. Безпідставним є і твердження позивача про те, що дії адміністрації є виключно переслідуванням та дискримінацією її за профспілковою приналежністю, бо жодного доказу на підтвердження цього позивачем не надано. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору надала суду письмові пояснення, в яких повністю підтримує позовні вимоги позивача та просить суд задовольнити їх в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач звертався до Профспілки ОДС КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР для отримання згоди на розірвання трудового договору, отримав вмотивовану відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, проігнорував зазначену відмову, тому рішення в даній справі може вплинути на права та інтереси Профспілки ОДС КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР. Після розгляду подання, підписаного керівником установи, профком Профспілки відмовив у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем з наступних мотивів: - Відмови у прийманні виклику не було. Диспетчер (сестра медична станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги) [PERSON] рекомендувала абоненту звернутись самостійно, до медичного закладу, на виконання усного розпорядження старшого лікаря [PERSON] яке полягало в «домовленостях з абонентами щодо їх самостійних звернень до лікувальних закладів з незначними травмами, підвищеного температурою, головним болем тощо». Розпорядження старший лікар пояснила складними епідобставинами (епідемія грипу) та великою кількістю звернень на ШМД травмованих осіб внаслідок ожеледиці. Абонент претензій до [PERSON] не має, на виклику не наполягала, у телефонній розмові з членами профкому підтвердила відсутність претензій, повідомила, що після надання допомоги в травмпункті міської лікарні № 9, відправлена додому на амбулаторне лікування.; - Представники виборного органу Профспілки не залучались до проведення службової перевірки стосовно начебто відмови у виклику сестрою медичною - диспетчером [PERSON] , чим роботодавцем грубо порушено ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відсторонення Профспілки від участі в роботі комісії підтверджує факт упередженого ставлення директора установи [PERSON] та переслідування за профспілкову належність виборного члена [PERSON] , що є порушенням ст. 5 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». [PERSON] є членом виборного органу Профспілки, про що адміністрації установи відомо та всупереч Закону та отриманої вмотивованої відмови в наданні згоди Профспілки на розірвання трудового договору директор [PERSON] підписав наказ про звільнення позивача. Про факти дискримінації за належність до Профспілки свідчить системне, методичне переслідування [PERSON] адміністрацією установи, а саме: оголошення доган за останній рік роботи, щозмінні виклики позивача до начальника оперативно -диспетчерського управління [PERSON], де в присутності та за участі заступника директора [PERSON] позивачу висувались необґрунтовані претензії щодо реєстрації звернень абонентів, вищевказані особи примушували позивача і інших членів Профспілки до співпраці з ритуальними службами, про що свідки подій готові дати покази в розгляді справи. За заявою Профспілки про вчинення кримінального правопорушення директором КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР [PERSON] (перешкоджання законній діяльності професійних спілок, політичних партій, громадських організацій, передбачене ст. 170 КПК України) та згідно з ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому що переслідування позивача - один випадок з цілої низки незаконних переслідувань працівників установи саме за профспілкову належність та відмову сприяння співпраці з ритуальною службою. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні представник третьої особи позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмових поясненнях. Судом встановлено наступні обставини справи. З 01.12.1994 року позивач працювала на посадах: медичної сестри з приймання викликів центральної спеціалізованої станції швидкої допомоги; фельдшера-диспетчера по прийому викликів підстанції спеціалізованих бригад швидкої медичної допомоги. 01.01.2014 року вона, згідно з наказом № 162-о від 31.12.2013 року, була прийнята на посаду сестри медичної - диспетчера з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно - диспетчерського управління КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР у порядку переводу з КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги». Наказом від 07.03.2018 року № 38-1/01-06 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани» [PERSON] було притягнено до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Наказом від 02.11.2018 року № 203/01-06 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани» позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Цей наказ нею нині оскаржується в судовому порядку. Наказом від 04.03.2019 року № 57/01-06 «Про розірвання трудового договору» [PERSON] була звільнена з посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зі змісту наказу вбачається, що позивача звільнено з посади з 06.03.2019 року як раніше притягнуту до дисциплінарної відповідальності: - за наказом від 07.03.2018 року № 38-1/01-0606 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани», - наказом від 02.11.2018 року № 203/01-06 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани», рішенням трудового колективу про оголошення їй громадського стягнення у вигляді товариського зауваження, за вказане порушення, оскільки вона при обробці звернення № 1556 від 16.01.2019 року необґрунтовано відмовила у прийнятті екстреного виклику, не оформила письмову відмову в прийомі виклику та не надала рекомендації щодо звернення у відповідний лікувально-профілактичний заклад (поліклініку, пункт невідкладної медичної допомоги або інші лікувально-профілактичні заклади), вказавши його адресу та телефон, тим самим не виконала без поважних причин обов`язків, покладених на неї пунктами 1.4, 4.1, 4.5. посадової інструкції. При винесенні судового рішення суд керується наступними нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Частиною 1 ст. 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою працездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1 - 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: - порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Згідно з ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин - обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання з працівником трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу (профкому, профспілкового представника, далі - профкому) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, в тому числі у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п. 3 ст. 40 КЗпП України). Згідно зі ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічні положення щодо обґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником містяться і в частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу чинне законодавство України не розкриває, однак з цього приводу заслуговує на увагу правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 25.01.2018 року у справі № 569/18201/14ц. Верховний Суд у вказаному своєму рішенні роз`яснив, що обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України). Суд визнав такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідача, що рішення профспілкового органу є необґрунтованим, оскільки в рішенні зазначено підстави відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, з відповідним обґрунтуванням порушення відповідачем прав при звільненні. Верховний Суд зауважив, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не у зв`язку з мотивами відмови. Відповідно до приписів пункту 11 Правил виклику бригад швидкої медичної допомоги, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.09.2009 року за № 370 (далі - Правила), диспетчер з прийому викликів,

Outcome: approved