Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 80347,76 грн та 3% річних з простроченої суми розміром 9815,25 грн, а також 90000 грн в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди та понесених по справі судових витрат у розмірі 3337,23 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.03.2001 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] надала [PERSON] безпроцентну позику у розмірі 4652 доларів США, які той зобов'язався повернути до 06.06.2001 року, однак у вказаний строк суму боргу позивачці не повернув, не виконавши взяті на себе боргові зобов'язання у добровільному порядку. У звязку з цим позивачка змушена була звертатися до суду з позовом про повернення їй вказаного боргу і рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 29.07.2005 року з відповідача на користь позивачки його було стягнуто у національній валюті в розмірі 23492,60 грн, оскільки на день розгляду справи офіційний курс НБУ гривні до долара США становив 5,05 грн. Однак і після винесеного рішення суду відповідач все-одно не виконував своїх зобовязань по поверненню боргу і лише завдяки постанові про накладення арешту на 1/6 частину належної відповідачеві квартири, винесеній Державною виконавчою службою, [PERSON] в період з 02.04.2015 року по 18.03.2016 року відшкодував позивачці борг у сумі 23492,60 грн та 248,88 грн сплаченого держмита, але на момент повернення боргу офіційний курс НБУ гривні до долара США становив вже 26,69 грн, саме тому позивачка вважає, що сума боргу повернута їй відповідачем не в повному обсязі, що і змусило її звертатися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка просила поновити строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не заперечувала проти заочного розгляду справи, заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, вказуючи на те, що присвятила поверненню спірного боргу майже 15 років свого життя, постійно розшукуючи відповідача, звертаючись у різноманітні державні установи з цього приводу та наймаючи фахових юристів для консультацій, через що безпосередньо розпалася і її сім'я, а вона перебувала у постійному емоційному та психологічному стресі, внаслідок якого зазнала значних моральних втрат, які оцінює у 90000 грн. Відповідач до суду не з'явився, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно шляхом розміщення оголошення про розгляд даної справи у пресі (а.с.25, 35), заперечень від останнього проти позову не надходило. За таких обставин суд на підставі ст.224 ЦПК України визнав можливим розглядати справу заочно у відсутності [PERSON], оскільки в справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору позики (а.с.4) вбачається, що 06.03.2001 року [PERSON] взяв у [PERSON] безпроцентну позику в розмірі 4652 доларів США, які зобов'язався повернути до 06.06.2001 року. Як вбачається з копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 29.07.2005 року з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто суму вказаного боргу у національній валюті розміром 23492,60 грн, оскільки на день розгляду справи офіційний курс НБУ гривні до долара США становив 5,05 грн, а також 248,88 грн в рахунок відшкодування державного мита (а.с.5), що також підтверджується виконавчим листом №3-80/06 від 03.03.2006 року Ханти-Мансійського окружного суду Ханти-Мансійського автономного округу-Югри про дозвіл примусового виконання на території РФ рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області України від 29.07.2005 року (а.с.6). Згідно зі сформованою 18.12.2015 року роздруківкою АО «Сбербанк России» (російською мовою) присуджену позивачці за вказаним вище рішенням суду суму боргу було частково повернуто їй у період з 01.01.2015 року по 18.12.2015 року (а.с.39-40), а остаточно лише 18.03.2016 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності дійсно належить 1/6 частина квартири [ADDRESS] (а.с.15-17). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданій йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки на день останнього платежу по стягнутій судом сумі боргу на користь позивачки 18.03.2016 року офіційний курс НБУ гривні до долара США становив вже 26,69 грн (а.с.41), то відповідач, віддавши [PERSON] суму боргу, визначену ще за курсом НБУ гривні до долара 5,05 грн, не виконав належним чином взяте на себе грошове зобовязання, тому відповідно до ч.2 ст.625, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України він зобовязаний повернути недоплачену позивачці суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом до суду, за мінусом вже сплаченої суми (23492,60 грн), становить 97924,60 грн. Тож, для визначення індексу інфляції за період з липня 2001 року по квітень 2016 року перемножуємо індекси інфляції за відповідні періоди : 98,3 х 99,8 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 101,6 х 99,4 х 108,2 х 112,3 х 110,3 х 111,6 х 116,6 х 122,3 х 112,3 х 109,1 х 104,6 х 99,8 х 100,5 х 124,9 х 103,1 х 105,3 х 110,8 = 412,60%. На дату повернення боргу за договором позики (06.06.2001 року) офіційний курс НБУ до долару США становив 5,41 грн, тобто сума у гривнях на той момент становила 25167,32 грн. 25167,32 грн х 412,6% = 103840,36 грн 23492,60 грн (відшкодована сума боргу) = 80347,76 грн. Розрахунок 3% річних: 25167,32 грн х 3 х 4747 днів ? 365 ? 100 = 9815,25 грн. Загальна сума складає: 80347,76 грн + 9815,25 грн = 90163,01 грн. Відповідно до п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної шкоди (немайнової шкоди). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; завдання моральної шкоди полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаються судом з урахуванням вимог розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки заявлену нею моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн, оскільки позивачка дійсно зазнала безліч переживань та душевних страждань за період не повернення їй боргу відповідачем, тобто з червня 2001 року по теперішній час, а також витратила багато часу, нервових зусиль та грошових коштів як для розшуку відповідача, так і для звернення до нього з позовами до судів за межами України. Оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що 06.03.2001 року [PERSON] дійсно брав у [PERSON] в борг 4652 доларів США до 06.06.2001 року, які у визначений договором строк не повернув, а повернув лише на підставі рішення суду, зі спливом майже 15 років та за умови збільшення курсу долара до гривні більше, ніж у 5 разів, зважаючи на те, що позивачка наполягає на задоволенні позову, а відповідач не надав заперечень проти такого, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та ст.16, 611, 625, 1046, 1049, 1050, 1167 ЦК України,

Outcome: approved