Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 22 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис за № 115. Від шлюбу вони (сторони) мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею (позивачем). Подружнє життя з відповідачем не склалося у зв`язку із тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого постійно виникають сварки. Між ними (сторонами) припинено спільне проживання та ведення спільного господарства. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. [PERSON] просила: - розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; - стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття сина. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила залишити їй прізвище, набуте у шлюбі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. З копії свідоцтва про народження (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду доказів про те, що він надає матеріальну допомогу на утримання сина, визнав позов в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення підлягає задоволенню. З відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1). Ураховуючи те, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту стягнути на її користь з відповідача. Крім цього, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved