Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею власним майном, шляхом перенесення на безпечну відстань спорудженого тину та навісу по межі земельних ділянок, між власним житловим будинком та житловим будинком [PERSON], відповідно до вимог ДБН 360-92 та схеми забудови земельної ділянки, виданої відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Городищенської райдержадміністрації від 19.11.2012 року. У судовому засіданні, позивач позов підтримала частково, просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном, шляхом перенесення на безпечну відстань навісу по межі земельних ділянок, між власним житловим будинком та житловим будинком [PERSON]. Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позову, зазначивши, що споруджений відповідачем навіс, ніяким чином не перешкоджає позивачеві вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Представник третьої особи - Городищенської міської ради Черкаської області, на розгляд справи не з'явився, надавши заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами та приватизованою земельною ділянкою, розміром 0,60 га, розташованих по [ADDRESS] (а.с. 4, 5, 14). Відповідач по справі [PERSON], проживає по [ADDRESS] та являється сусідом позивача. Земельні ділянки позивача та відповідача мають спільну межу, на якій [PERSON] встановив дерев'яний паркан. Поряд із парканом, відповідач побудував навіс, який складається із: односкатного даху із метало профілю, з нахилом у бік власної земельної ділянки, металевого каркасу із металевими стійками, що змонтовані від будинку відповідача і до паркану, та горизонтального жолобу для стоку води, який виведений за межі подвір'я. Рішенням виконкому Городищенської міської ради № 204 від 27.11.2012 року, [PERSON] надано дозвіл на легалізацію самовільно збудованих сараю, навісу, вбиральні та літнього душу, а також, реконструкцію житлового будинку та будівництво господарських будівель по [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», на який посилається позивач у позовній заяві, - «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.». Збудований же [PERSON] навіс є тимчасовою спорудою, у зв'язку з чим, не підпадає під п. 3.25 ДБН 360-92**, який визначає мінімально допустиму відстань між межею та конструкцією стіни об'єкту нерухомого майна. Щодо посилань позивача на те, що вказаний навіс перешкоджає у вільному користуванні та розпорядженні її майном, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частина 2 статті 152 ЗК України передбачає, що землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частиною 3 цієї ж статті передбачено способи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, а саме, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Позивач у своїх доводах та допитаний судом свідок [PERSON] (який є сином позивача) зазначають, що споруджений [PERSON] навіс затіняє частину земельної ділянки позивача, внаслідок чого, на ній погано зростають дерева та кущі малини. Дані обставини не підтверджені позивачем жодними доказами та повністю спростовуються наданими відповідачем фотокартками, з яких вбачається зростання дерев та сільськогосподарських культур на земельній ділянці позивача поряд із парканом. Крім цього, затінення земельної ділянки в певний період доби є природною умовою, яка не пов'язана із правом позивача на володіння та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд вважає безпідставними і доводи позивача та свідка [PERSON] про те, що «в тіні навісу відбувається повільніше танення снігу у весняний період». Крім цього, як не заперечується сторонами та підтверджено наданими відповідачем фотокартками, впродовж тильної сторони навісу, що межує між земельними ділянками, розташований жолоб для збору води, який виведений за межі подвір'я на відстань близько 30-40 см., що також узгоджується із вимогами п. 3.25 ДБН 360-92** «…повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок». Таким чином, доводи позивача про те, що природні опади із навісу [PERSON] потрапляють до домоволодіння [PERSON] є безпідставними. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не довела обставин, що навіс, який розташований на території домоволодіння відповідача, перешкоджає позивачеві у здійсненні права користування та розпорядження її майном, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed