Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та Кобеляцької ДНК ГУЮ у Полтавській області про визнання заповіту недійсним, зазначивши, що 25 червня 2013 року помер її батько, [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, спадщину на яке прийняла позивач, як донька померлого 2/3 частки та дружина [PERSON] 1/3 частка. 30 вересня 2013 року померла [PERSON]. На випадок своєї смерті, [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON]. Даний заповіт позивач вважає недійсним з таких підстав: 1) [PERSON] склала заповіт раніше смерті чоловіка [PERSON]; 2) заповіт складено за зловмисної домовленості [PERSON], [PERSON] та державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори. Враховуючи вище викладене, [PERSON] прохає суд визнати заповіт [PERSON] від 24 травня 2013 року недійсним та визнати за нею право на спадкування майна після смерті [PERSON] Також прохає суд зобовязати Кобеляцьку державну нотаріальну контору Головного управління юстиції у Полтавській області закрити спадкову справу за заповітом [PERSON] та оформити нову спадкову справу з спадкування майна [PERSON] за законом [PERSON] Понесені судові витрати прохає стягнути із відповідачів в рівних частинах. 19.07.2016 року [PERSON] надала суду доповнення до позовної заяви, в якій вказала, що [PERSON] склала заповіт ще за життя [PERSON], а державний нотаріус не довів останнього до відому про існування такого заповіту, що свідчить про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, а тому прохала суд визнати заповіт [PERSON]Є недійсним на підставі п.2 ст. 1257 ЦК України. Крім цього прохала суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане на ім`я [PERSON] Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала та прохала його задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача, Кобеляцької державної нотаріальної контори ГУЮ у Полтавській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі. Проти задоволення позову заперечував. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, знаходить , що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що, 30.09.2013 року померла [PERSON] (а.с.23). На випадок своєї смерті, [PERSON] 24 травня 2013 року залишила заповіт, яким все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла повністю [PERSON],[INFO] (а.с.153). Протягом передбаченого законом шестимісячного строку, із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] (а.с.139) та [PERSON] (а.с.145). 06 червня 2014 року Кобеляцька державна нотаріальна контора за вих. № 615/02-14 направила [PERSON] запит із проханням надати докази, що вона являється спадкоємцем на обовязку частку у спадщині, а також було повідомлено, що після померлої [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась [PERSON] (а.с.147). 15 липня 2014 року [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 2-1086 та № 2-1088 (а.с.204,205). 08.10.2014 року та 20.10.2014 року [PERSON] подала до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяви про часткову відмову від спадщини (а.с.31,37), однак дані заяви не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такі заяви подані за межами строку, передбаченого ч.5 ст. 1269 ЦК України, для відкликання заяви про прийняття спадщини. На час подачі таких заяв [PERSON] отримала свідоцтва про прийняття спадщини на спадкове майно. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1257 ЦК України передбачені підстави недійсності заповіту, відповідно до якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пунктах цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Виходячи з положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Судом встановлено, що при оформленні [PERSON] заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту. Даний заповіт записаний державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори та до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] після чого власноручно нею підписаний в присутності нотаріуса (а.с.153). Судом також встановлено, що [PERSON] зверталась до Кобеляцького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] та Кобеляцької державної нотаріальної контори Полтавської області про визнання права на обовязкову частку у спадщині, яка залишилась після смерті [PERSON]. Рішенням суду від 19 квітня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Дане рішення Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області залишено без змін. Твердження позивача, [PERSON], що заповіт складено під впливом і за допомогою державного нотаріуса, а також зловмисної домовленості [PERSON] та [PERSON] не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки суду не надано доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, суд вважає, що заповіт, складений [PERSON] 24 травня 2013 року є дійсним, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Всі інші вимоги [PERSON] є повязаними із вимогою про визнання заповіту недійсним, є похідними від даної вимоги, а тому враховуючи, що у визнанні заповіту недійсним позивачу відмовлено, то не підлягають задоволенню й інші вимоги [PERSON]

Outcome: dismissed