Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 22755грн. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона 10 липня 2018 року передала відповідачу в борг 22400грн. в строк до 15 липня 2018 року, про що була складена розписка. Відповідач борг не повернула, тому позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 22400грн. та три відсотка річних за період з 16 липня 2018 року по 24 січня 2019 року в сумі 355грн. 12коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтвердила, погодилася на винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання викликалася належним чином, але не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що форма договору позики, передбачена ст.1047 ЦК України, сторонами дотримана. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивач 10 липня 2018 року передала відповідачу в борг 22400грн. в строк до 15 липня 2018 року, про що була складена розписка (а.с.5). Відповідач борг не повернула. Форма та зміст розписки між сторонами відповідає вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України. Тому відповідач, відповідно до вимог ст.ст.533, 1049 ЦК України повинен повернути позивачу суму боргу. Відповідно до ст.625 ЦК України відповідач також повинна сплатити три відсотка річних від простроченої суми, що відповідно до позовних вимог складає за період з 16 липня 2018 року по 24 січня 2019 року 355грн. 12коп. (з 16 липня 20918 року по 24 січня 2019 року - 193 дні, 22400х3 відсотка=672грн. / 365 днів = 1грн. 84коп. х 193 дня = 355грн. 12коп. Таким чином сума заборгованості становить 22755грн. 12коп. (22400 + 355,12), тому позовні вимоги підлягають задоволенню саме у вказаних розмірах. Відповідач не надала суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в заперечення позовних вимог. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і повинні бути задоволені у вказаних розмірах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.141 ЦПК України та відносить до них витрати на сплату судового збору в межах задоволених позовних вимог - 802грн. 96коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved