Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Воскодавської сільської ради Гощанського району та [PERSON], про скасування рішення сільської ради, визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивачка посилається на те, що вона проживає за адресою - [ADDRESS], більше 20 років. Земельну ділянку для забудови отримував [PERSON]. Згідно документів, за ними значиться земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0.1272 га - по довідці управління Держкомзему № 832 від 12.06.2012 року та 0.11 га - за довідкою Воскодавської сільської ради № 201 від 13.06.2012 року. Весь цей час межа земельної ділянки між її господарством та господарством [PERSON] проходить і проходила по старій огорожі, яка доходить від дороги до краю стіни сараю відповідачки та задній стіні сараю, побудованого відповідачкою на своїй земельній ділянці і аналогічно далі. Вказаною земельною ділянкою вона користується більше 20 років, з моменту побудови житлового будинку. 20 жовтня 2010 року комісією сільської ради було складено відповідний акт про уточнення межі земельної ділянки ними. Встановлено, що є існуюча межа, з якою сторони не згідні і рекомендовано звернутися до суду. Однак до реального вирішення проблеми не доходило. В 2012 році син відповідачки, мотивуючи тим, що у його матері є виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами серії ЯК № 206577, виданий Воскодавською сільською радою 24 грудня 2011 року, за яким їй належить частина земельної ділянки, якою користується позивачка самовільно, частково розібрав огорожу і відступивши від старої межі земельної ділянки на її територію приблизно на 0.3 м, почав будувати нову огорожу. На будь-які зауваження не реагує. Вказане захоплення земельної ділянки має місце по всій довжині, що межує з відповідачем - приблизно біля 70 м. Про вилучення частини земельної ділянки з користування позивачки та її сім'ї вона взнала фактично тільки при знесенні старої огорожі в травні-червні 2012 року. Фактично захоплено її земельної ділянки більше 0.02 га і видано на неї Державний акт на ім'я відповідача. Сільська рада ніякого рішення про вилучення частини земельної ділянки з її користування та передачу її відповідачці не приймала, їх до відома про це не ставила. Відповідно до ст.ст.81, 119 ЗК України, якщо особа користується земельною ділянкою, має право на її приватизацію , а також якщо вона користується нею без належних документів протягом 15 років, вона має право звернутися до органу місцевого самоврядування для передачі цієї земельної ділянки у власність, що нею і було зроблено. При виготовленні технічної документації на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель члени сім'ї відповідачки навмисно невірно вказали межу земельної ділянки, яка виходила за стару огорожу на її сторону представникам організації, яка її виготовляла. Сільська рада, не перевіривши достовірність викладеної в технічній документації даних, підписала протокол погодження меж та акт встановлення межових знаків, від 25 червня 2001 року та 09 листопада 2011 року відповідно, які суперечать документам позивачки, та видала рішення від 07 листопада 2011 року № 92 про затвердження технічної документації по складанню Державних актів на право власності на землю для [PERSON] та видачу державних актів. Позивачка вважає, що таке рішення є частково недійсним і підлягає скасуванню в частині п.2 і 3 щодо затвердження технічної документації та видачі державного акту на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд. Просить позов задовольнити, визнати рішення Воскодавської сільської ради № 92 від 07 листопада 2011 року в частині затвердження технічної документації на складання державного акту на право власності на землю [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд - п.2 та в частині видачі державних актів на право власності на землю та передачі у власність земельної ділянки розміром 0.2062 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд недійсним та скасувати його; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 206577, виданий Воскодавською сільською радою 24 грудня 2011 року; - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні позивачки та поновити огорожу по старій межі; стягнути з відповідачів понесені витрати: сплачений судовий збір в розмірі 107,50 грн. та 107,50 грн. за подачу заяви про забезпечення позову та витрати на послуги адвоката в розмірі 2 500.00 гривень. В запереченні проти позову відповідачка [PERSON] вважає, що позовні вимоги безпідставні, задоволенню не підлягають, оскільки звертаючись до суду з даним позовом, позивач не представив суду доказів про перебування у її власності або користуванні спірної земельної ділянки. У відповідача відсутні будь-які докази належності їй земельної ділянки, про яку виник спір. Посилання позивача на вимоги ст. 119 ЗК України про те, що вона набула право власності на земельну ділянку за давністю користування, не заслуговують на увагу в зв'язку з тим, що за вимогами цієї норми права громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, повинні звернутися до сільської ради про передачу її у власність або користування і тільки після прийняття відповідного рішення вони набувають таке право. Позивач з подібним зверненням до сільської ради не зверталась. Дана земельна ділянка належить відповідачці на праві власності відповідно до державного акту. Не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що Воскодавська сільська рада Гощанського району стала на сторону відповідача. Так, сільська рада, вирішуючи спір між ними, складаючи акт визначення межі землекористування, встановила та визначила межі землекористування, з якими не згідна позивачка. Посилаючись в акті на вимоги ст. 107 ЗК України, вона запропонувала вирішити даний спір за згодою сторін, якої не досягнуто. Згідно вимог ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Позивачем не представлено доказів, що згідно такої документації спірну земельну ділянку було відмежовано за нею. У відповідності до вимог ст. 106 ЗК України тільки власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж. Так як позивач не є власником своєї земельної ділянки, то даний спір судом вирішено бути не може. Межі її земельної ділянки визначено Державним актом серії ЯК № 206577, виданого Воскодавською сільською радою Гощанського району 24.12.2011 року. Його видано у відповідності до вимог закону без порушень, на які посилається позивач в позовній заяві, ставлячи питання про його скасування. Позивачем не представлено документів, на підставі яких видано довідку управління Держкомзему за № 832 від 12.06.2012 року про те, що за нею значиться земельна ділянка в розмірі 0, 1272 га. Згідно шнурової книги Воскодавської сільської ради Гощанського району, за нею значиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,11 га. 24.10.2012 року [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвалою суду від 08.11.2012 року зустрічний позов прийнято до розгляду. В зустрічному позові [PERSON] посилається на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка розміром 0,2062 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована на території Воскодавської сільської ради Гощанського району, що підтверджується Державним актом серії ЯК № 206577, виданим Воскодавською сільською радою 24.12.2011 року. Під час облаштування огорожі по своїй земельній ділянці, що межує із земельною ділянкою відповідачки, остання чинить їй перешкоди, мотивуючи це тим, що [PERSON] встановлюється огорожа на її земельній ділянці, при цьому в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою, вона не може довести це. Крім того, вона облаштувала металевий паркан, який виходить на земельну ділянку [PERSON] і упирається до стіни її хліва, таким чином, [PERSON] не може доступитися до нього. [PERSON] просила [PERSON] відступити від хліва на 0,30 м, але вона з лайками та прокльонами не бажає цього зробити. У відповідності до вимог ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. [PERSON] вважає, що незаконними діями [PERSON] порушується її право власності та користування земельною ділянкою. Просить суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом демонтажу металевої огорожі, зведеною нею на її земельній ділянці, надавши цим їй можливість в обслуговуванні хліва, стягнути з [PERSON] на її користь витрати по справі. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом - [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, зазначених у ньому, просить його задовольнити. Показала, що її чоловік, а після його смерті - і вона, відкрито користувалася наданою її чоловіку земельною ділянкою, [PERSON] порушує правила добросусідства, а не вона. Просить позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом - адвокат [PERSON] позов підтримав повністю, вважає його таким, що підлягає до задоволення, враховуючи положення ст.ст. 119, 140, 149 ЗК України, як вбачається з висновку експерта, є фактичне накладання земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] Просить позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] заперечував щодо первісного позову, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що підстав для скасування державного акта немає, водночас [PERSON] чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зустрічний позов просить задовольнити. В судовому засіданні представник Воскодавської сільської ради - Ющук О.А. заперечувала щодо задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримала, пояснила, що рішення щодо надання [PERSON] земельної ділянки приймалося на сесії сільської ради - 15 депутатів, земельна ділянка надавалася в розмірі, вказаному в земельно-шнуровій книзі, тому підстав для задоволення первісного позову немає. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечував щодо задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що заявлений первісний позов є безпідставним, оскільки [PERSON] не має права власності чи користування саме спірною земельною ділянкою, саме у фактичних межах - 0,1272 га, оскільки згідно земельно-шнурової книги її чоловіку надавалась земельна ділянка в розмірі 0.11 га, позивачка не довела належними та допустимими доказами свої вимоги. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечував щодо задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що заявлений первісний позов є безпідставним, оскільки [PERSON] не має права власності чи користування саме спірною земельною ділянкою, рішення сільської ради прийнято відповідно до вимог закону. [PERSON] є власником земельної ділянки, державний акт видано в порядку, встановленому законом, сторона позивача не довела, що існують підстави для його скасування. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є рідним сином [PERSON], постійно проживав в даному будинку, там народився, все життя пам'ятає, що паркан був по тій межі, що і зараз - до хліва впритул. В 90 роках сусід замінив на металевий, але по тій самій межі. Мати на даний час виготовляє документи на земельну ділянку, однак не може виготовити, поки існує спір з сусідами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є родичкою [PERSON], постійно проживає в с. Воскодави, давно знає родини [PERSON] та [PERSON]. Спочатку паркан між їх господарствами був огороджений жердинами, пізніше - штахетами, а потім металевою сіткою, [PERSON] ставили паркан самі. За хлівом була стежка, а за нею - паркан в сторону [PERSON]. Пізніше, коли ставили металевий паркан, його поставили в притул до стіни хліва. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є зятем [PERSON], постійно проживає в с. Воскодави. З 2002 року він проживає в будинку [PERSON] Металевий паркан постійно, коли він почав проживати в даному будинку, примикав до хліва сусіда з обох сторін. Спір виник із-за того, що сусід - [PERSON] почав переносити паркан на територію господарства його тещі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою обох сторін. Як вона себе пам'ятає, коли побудували хлів [PERSON], за хлівом була стежка, через яку люди ходили до озера, шириною приблизно пів-метра, а потім стояв паркан, який побудували [PERSON]. Пізніше [PERSON] попросила в неї з її сторони трохи землі, щоб було більше біля будинку, а потім так само у [PERSON], на що вони погодилися і перенесли паркан до хліва. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює в ТОВ «Земля Плюс», на замовлення [PERSON] виготовляла технічну документацію із землеустрою, виконано геодезичні роботи, 12.04.2012 року виготовлено документацію. Площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON], становить 0,1272 га, хоча за її чоловіком рахувалася площа 0.11 га. Межі вимірювалися по фактичній межі користування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у 2010 році вона була в земельній комісії, яка виїжджала до господарства [PERSON] та [PERSON] з приводу спору із-за межі, відміряли межу між льохом та хлівом, оглянули двір [PERSON], [PERSON] у свій двір не пустила. На городі за хлівом межа трошки в сторону [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є дочкою [PERSON], постійно проживає в с. Воскодави, постійно межа між їх господарствами проходила по нині існуючому паркану, спору з приводу межі не було ніякого, до 2010 року, коли [PERSON] не почав ремонтувати свого хліва та зносити паркан. Раніше були деревяні штахети, а зараз сітка, постійно проходила, як зараз. Однак [PERSON] з даною межею не згідний, вважає, що має бути паркан зміщено на їх сторону на 30 см. Знає, що для батька чи матері було виділено земельну ділянку приблизно 0.11 га, що зазначено і в шнуровій книзі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона до 1960 року проживала в [ADDRESS], є родичкою [PERSON] Як вона себе пам'ятає, коли побудували хлів [PERSON], спочатку дерев'яний, пізніше - той, що стоїть зараз, за хлівом була стежка, через яку люди ходили до річки, шириною приблизно пів-метра, а потім стояв паркан, який побудували [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у 2010 році він як депутат сільської ради був у складі земельної комісії, яка виїжджала до господарства [PERSON] та [PERSON] з приводу спору із-за межі, оглянули двір [PERSON], [PERSON] у свій двір не пустила. На городі за хлівом межа трошки в сторону [PERSON] Заміри не фіксували, оскільки не було точки відліку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у 2010 році він як голова сільської ради був у складі земельної комісії, яка виїжджала до господарства [PERSON] та [PERSON] з приводу спору із-за межі, оглянули двір [PERSON], [PERSON] у свій двір не пустила. На городі за хлівом межа трошки в сторону [PERSON] Питання щодо самозахвату земельних ділянок не ставилося. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги первісного позову необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зустрічний позов - таким, що підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 119, 125, 126, 140, 149, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 155 ЗК України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 цього Кодексу. Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ст.118 ЗК України, відповідно до вимог якої сільська рада розглядає клопотання громадян про надання їм безоплатно у власність земельних ділянок для певного цільового використання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ) Встановлено, що рішенням Гощанського районного суду від 03.09.2004 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] (а.с.22). 07.11.2011 року Воскодавською сільською радою було винесено рішення № 92, яким затверджено технічну документацію по складанню державного акта на землю громадянці [PERSON], видати державні акти на право власності на землю та передати у власність [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0.4417 га, з них: 0.2062 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; 0.2355 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.21). Як вбачається з довідки Воскодавської сільської ради № 02-24/281 від 03.09.2012 року, згідно запису № 325 Земельно-кадастрової книги за [PERSON] рахуються земельні ділянки загальною площею 0.4417 га, з них: 0.0812 га під будинками та дворами; 0.02 га під садами; 0.3405 га рілля (а.с.72). [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] - витяг № 5448335 від 16.11.2004 року серії СВН № 331305 (а.с.79), отримано державні акти на земельні ділянки серії ЯК №20657 від 24.12.2011 року; ЯК №206575 від 24.12.2011 року; ЯК №206576 від 24.12.2011 року (а.с.73-75). Позивачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка - [PERSON] - свідоцтво [NUMBER], в тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] - свідоцтво ВСО № 539740 (а.с.147-150), та зареєструвала право власності на даний будинок - витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10026330 від 07.03.2006 року (а.с.151). Підстави та порядок примусового припинення права власності на земельну ділянку з 1 січня 2002 року визначені в главі 22 ЗК України 2001 року. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та за відсутності вини власників і землекористувачів. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений у статті 140 ЗК України 2001 року і є вичерпним: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи право користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України 2001 року. Аналіз статті 140 ЗК України 2001 року дає підстави для висновку про те, що зазначена норма підлягає застосуванню тільки до тих правовідносин, коли право власності на земельну ділянку набуто особою правомірно - із передбачених законом підстав та у передбаченому законом порядку. Такий висновок узгоджується з іншими правовими нормами. Так, згідно з частино другою статті 78 ЗК України 2001 року право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб'єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою. Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов'язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов'язковою юридичною підставою для подальшого оформлення на неї відповідних прав. За таких обставин суд прийшов до висновку, що [PERSON] набула право власності на вказані земельні ділянки в порядку, визначеному законом. Згідно довідки № 201 від 13.06.2012 року, за господарством [PERSON] згідно Земельно-кадастрової книги рахуються земельні ділянки загальною площею 0.52 га, з них для: - будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0.11 га; - ведення особистого селянського господарства - 0.41 га (а.с.30). Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 832 від 12.06.2012 року, вказано - власник (користувач) - [PERSON] - площа земельної ділянки (загальна площа земель) - 1272 кв.м. (а.с.31). Як вбачається з акту уточнення межі земельної ділянки громадянки с. Воскодави [PERSON] від 20.10.2010 року, комісія в складі сільського голови - [PERSON], землевпорядника сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з виїздом на місце провели уточнення межі присадибної земельної ділянки гр.. [PERSON] по [ADDRESS]. Встановлено, що між сусідами [PERSON] та [PERSON] є існуюча межа, з якою вони не згідні, запропоновано - виготовити правовстановлюючі документи на право власності на земельні ділянки та рекомендовано звернутися до суду (а.с.33), самостійно визначити межу шляхом домовленості, переговорів, або згідно ст. 107 ЗК України, розділити спірну частину земельної ділянки навпіл (а.с.68). 25.06.2011 року було обстежено і погоджено межі земельних ділянок, що надаються у власність (а.с.69), згідно протоколу комісії по вирішенню земельних спорів від 09.08.2011 року, земельна ділянка [NUMBER] [PERSON] на плані від Г до А, яка проходить по суходолу у північно-східному напрямку на протязі 85, 40 м. в присутності представника ТОВ «ПО Земельні ресурси» в натурі встановлено вірно. Громадянка [PERSON] від підпису протоколу погодження меж відмовилася безпідставно (а.с.70). 13.10.2012 року було складено акт про визнання відсутності можливості проведення робіт по обслуговуванню надвірної будівлі (хліва), за підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до якого [PERSON] не має можливості проводити ремонт зовнішньої будівлі хліва, її побілку, чистити ринву від бруду, так як її сусідка [PERSON] перегородила входи з торців хліва з обох сторін металевою сіткою і метало профілем висотою не менше 2 метрів. Незважаючи на неодноразові вимоги до неї голови Воскодавської сільської ради Ющук О.А. про зняття метало огорожі на відстань 0.3 м. від хліва [PERSON], на сьогоднішній день огорожа так і не демонтована (а.с. 86). Згідно ухвали суду від 08.11.2012 року по справі було призначено земельно-технічну експертизу, сторонам була надана можливість поставити запитання експерту. Однак на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість виконання експертизи у зв'язку з відсутністю достатньої кількості вихідних даних. Ухвалою суду від 22.08.2013 року провадження по справі було відновлено. 28.11.2013 року було проведено виїзне судове засідання, судом за участю сторін оглянуто господарства [PERSON] та [PERSON], огорожу та земельні ділянки, в тому числі й ту частину, відносно якої у сторін виник спір. Згідно листа Воскодавського сільського голови Ющук О.А., в сільській раді відсутні будь-які документальні підстави, підтверджені актами землевпорядних комісій, виписками з погосподарської книги та іншими документами, які підтверджують, що виділена сільською радою [PERSON] присадибна земельна ділянка становить 12 сот. Будь-які запити в сільську раду для підтвердження розміру земельної ділянки [PERSON] від управління земельних ресурсів не надходило і жодні відомості з цього приводу їм не надавались. За даними сільської ради, в користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка в розмірі 11 сот., а не 12, як вона це стверджує в своїй позовній заяві. Більше того, сама [PERSON] зверталася в сільську раду із заявою про те, щоб узаконити належну їй ділянку в розмірі 11 соток. В сільській раді немає жодних документів і заяв про ті усні домовленості, які були між сусідами, коли будувалась огорожа від дороги до сараю. Жодна із сторін, в т.ч. [PERSON], не зверталась із заявою внести зміни в розміри земельних ділянок і про переміщення межі в бік [PERSON] Згідно з наявними в сільській раді записів, ширина земельної ділянки [PERSON] становить по дорозі: 28 м. Згідно з державним актом: 27,85. Наявні залишки огорожі зміщені від межі [PERSON] в бік [PERSON] згідно з усними домовленостями між покійними [PERSON] і [PERSON], на прохання останнього. Фотографії попередньої огорожі також це підтверджують. Рішення Воскодавської сільської ради приймалось всім депутатським корпусом у відповідності до чинного законодавства, на підставі актів обстеження земельної комісії. Відсутність підпису [PERSON] засвідчено відповідним актом відмови від підпису (5 чол.). Жодних звернень, спростувань з цього приводу від [PERSON] до сільської ради не поступало. Крім того, факт відмови [PERSON] від підпису не є підставою для відмови [PERSON] у дозволі на приватизацію, так як [PERSON] не є власником, а користувачем земельної ділянки. Відстань від межі земельної ділянки [PERSON] до межі земельної ділянки [PERSON] згідно з державним актом [PERSON] не є більшою на 30 см, як це стверджує [PERSON] Ця відстань встановлена посередині існуючої межі, які збереглася до сьогоднішнього дня по всій довжині за сараєм. За повідомленнями дійсних і попередніх членів земельної комісії, відносини добросусідства постійно порушувались з боку [PERSON] Користуючись тим, що огорожі за сараєм [PERSON] не було [PERSON] облаштувала під самим сараєм місце для водопою і купання качок, в зв'язку з чим під сараєм постійно перебувала вода. На неодноразові усні рекомендації з цього приводу від членів земельної комісії про недопущення подібного, [PERSON] не реагувала. Через підтоплення водою в сараї постійно з'являлися тріщини. Члени комісії порадили зробити бетонну відмостку за сараєм. Коли син і зять [PERSON] хотіли це зробити, [PERSON] не допустила їх до виконання таких робіт. Більше того, після повідомлення сільської ради призупинити обом сторонам будь-які роботи, пов'язані з облаштуванням меж, до вирішення справи у суді, [PERSON] знову, в черговий раз, проігнорувала застереження сільської ради і побудувала паркан від своєї хати до самого сараю [PERSON], не дивлячись на те, що знала, що порушує приватну територію. Навіть після виклику дільничного інспектора, якому пообіцяла обрізати паркан за 30 см до сараю, [PERSON] до теперішнього часу цього не зробила і не забезпечила доступ до задньої стіни сараю [PERSON] (а.с.98-99). Як вбачається з копії заяви від 13.02.1995 року, [PERSON], він просив сільську раду безоплатно передати у приватну власність земельну ділянку, виділену йому у 1972 році, під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель в розмірі 0.11 га, а також земельну ділянку в розмірі 0,29 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Хмільники» (а.с.100 зворот). Згідно завіреної копії з поземельної книги (земельно-шнурової книги), земельна ділянка [PERSON] (дописано - [PERSON]) - 0.06 та 0.05 га; на Хмільнику - 0.10 та 0.31 га; загальна площа - 0.52 га (а.с.103 зворот). За клопотанням представника позивачки ухвалою суду від 26.03.2014 року по справі повторно було призначено земельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 09.12.2014 року провадження по справі було відновлено. Згідно висновку експерта № 7495-7496 від 28.11.2014 року: - по першому питанню: - в зв'язку з тим, що надані документи не відображають фактичне землекористування земельною ділянкою гр. [PERSON], тому експерт не має можливості визначити, чи відповідає межа земельної ділянки (фактичне розташування старої огорожі та задньої стіни сараю і далі бетонних стовпчиків), яка належить [PERSON], межам, зазначеним в державному акті, правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування; - по другому питанню: - з проведеного дослідження по шостому питанню встановлено, що земельна ділянка[NUMBER] площею 0,1272 га, якою користується [PERSON], частково накладається на земельну ділянку площею 0,2062га, яка належить [PERSON] відповідно до державного акта серія ЯК № 206577. Площа накладання складає - 20 кв.м. (додаток №2); - по третьому питанню: - з дослідження по першому питанню встановлено, що надана експерту кадастрова зйомка не відображає фактичний порядок користування земельною ділянкою гр. [PERSON], тому встановити, чи відповідає фактичний порядок користування земельною ділянкою, що належить [PERSON], правовстановлюючим документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та користування не надається можливим; - по четвертому питанню: - з проведеного дослідження встановлено, що відповідно до «Технічної документації із землеустрою по складанню Державних актів на право власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON]» гр. [PERSON] фактично користується земельною ділянкою: - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1272, проте згідно рішення Воскодавської сільської ради було виділено 0,11 га; - для ведення особистого селянського господарства площею 0,3945 га, проте відповідно до рішення сільської ради було виділено 0,41 га. В зв'язку з тим, що клопотання експерта про надання поземельної книги Воскодавської сільської ради не задоволено, а в матеріалах цивільної справи наявна розмита фотокопія даної поземельної книги (матеріали цивільної справи, стор.32), тому встановити, чи відповідає фактична площа земельної ділянки [PERSON] площі, зазначеній в поземельній книзі Воскодавської сільської ради, не надається можливим. - по п'ятому питанню: - з проведеного дослідження встановлено, що відповідно до ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., також відповідно до вищезазначеного ДБН відстань від господарських будівель (сараїв) до житлових будинків потрібно приймати не менше ніж 15,0 м.; - по шостому питанню: - при дослідженні даного питання експертом було проведене накладання координат досліджуваних земельних ділянок відповідно до технічних документацій, наявних в матеріалах цивільної справи. З даного накладання встановлено, що земельна ділянка [NUMBER] площею 0,1272 га, якою користується [PERSON] частково накладається на земельну ділянку площею 0,2062 га, яка належить [PERSON] відповідно до державного акта серія ЯК № 206577, площа накладання складає - 20 кв.м. (додаток №2). Таким чином, встановлено, що [PERSON] на даний час користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку більшою площею - 0.1272 га, ніж було виділено її чоловіку згідно заяви - 0.11 га, дана земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, яка на праві власності належить [PERSON] Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивачка за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні не надала суду відповідного документа про право власності або право користування земельною ділянкою, щодо якої ставить питання про скасування державного акту та усунення перешкод в її користуванні. В судовому засіданні позивачка показала, що в сільську раду з приводу надання їй у власність або в користування земельної ділянки, вона не зверталася. Тому суд прийшов до висновку, що [PERSON] не подала суду належних доказів на підтвердження її позовних вимог, в тому числі які б підтверджували її право володіння або користування спірною земельною ділянкою. Також, ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Відповідно до п. 2.14 Наказу Державного комітету України по земельним ресурсам № 43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» державний акт на право приватної власності на земельну ділянку підписується органом, який прийняв рішення про передачу земельної ділянки у власність, та відповідним державним органом земельних ресурсів. Суд прийшов до висновку, що при визначенні та погодженні на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки, межі земельної ділянки [PERSON] погоджені в натурі, однак [PERSON] відмовилася акт підписати, про що було складено та підписано відповідний акт. Між тим, ні в позовній заяві, ні в матеріалах справи немає ніяких доказів стосовно того, що в технічній документації та державних актах, виданих на ім'я [PERSON], є помилки. Крім того, суд вважає посилання [PERSON] на ст. 119 ЗК України безпідставними, оскільки відповідно до ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п'ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування. Земельна ділянка надавалася в користування [PERSON], який помер [INFO]. Тобто на час звернення позивачки до суду та розгляду справи в суді ще не минуло 15 років користування земельною ділянкою позивачкою, крім того, позивачка до сільської ради з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування земельною ділянкою не зверталася. Разом з тим, за змістом п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, таке право в особи може виникнути не раніше 1 січня 2017 року. Позивачка в судових засіданнях вказувала, що у неї відсутні будь-які правовстановлюючі документи на її земельну ділянку, відповідно до яких можливо було б встановити межі цієї земельної ділянки. Успадкувавши після смерті [PERSON] житловий будинок, позивачка будь-яких дій щодо переоформлення на себе права власності чи користування земельної ділянки, яка призначена для обслуговування цього будинку, та встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі не вчинила, тому її позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачка [PERSON] межі земельної ділянки в натурі не виділила, фактично користується більшою земельною ділянкою, ніж була надана в користування її чоловіку. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем по справі за первісним позовом не надано достатніх доказів в підтвердження того, що спірні державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, були видані [PERSON] із порушенням вимог земельного законодавства, а отже, позовні вимоги щодо визнання рішення сільської ради та державних актів недійсними, а також всі похідні позовні вимоги за первісним позовом не підлягають до задоволення за безпідставністю. Разом з тим, суд прийшов до висновку про задоволення вимог зустрічного позову з наступних підстав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] встановила металеву огорожу прямо до країв будівлі хліва [PERSON], чим чинить перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки, що належить на підставі державного акта [PERSON], що призводить до неможливості [PERSON] обслуговувати будівлю хліва, чим порушуються її права як власника земельної ділянки, суд вважає зустрічний позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 114,70 грн. В частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу, дані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В частині відшкодування витрат на правову допомогу адвокату [PERSON] та адвокату [PERSON], суд прийшов до наступних висновків. Мінімальний розмір заробітної плати в 2012 році становив 1073 грн., в 2013 році - 1147 грн., з 2014 року - 1218 грн. Отже, за годину участі особи, що надає правову допомогу, належить до сплати компенсація у розмірі: в 2012 році - 429 грн. 20 коп., в 2013 році - 458,80 грн., в 2014 році - 487, 20 грн. В судове засідання адвокат [PERSON] надав квитанції на суми 700, 800 та 1000 грн. - на загальну суму 2500 грн., адвокат [PERSON] надав квитанції на суми 800 та 500 грн. - на загальну суму 1300 грн., які з врахуванням загальної кількості участі у розгляді справи представника позивачки адвоката [PERSON] ( 1 год. в 2012 році, 1 год. в 2013 році, 6 год. в 2014 році, 2 год. в 2015 році), представника позивачки адвоката [PERSON] (6 год. в 2014 році, 2 год. в 2015 році), не перевищують граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, а тому підлягають стягненню з [PERSON] Оскільки первісний позов задоволенню не підлягає, витрати на правову допомогу та за проведення експертизи несе позивачка [PERSON]

Outcome: approved