Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 13.04.2006 року було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2006 року та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача, утворилась заборгованість. За таких обставин, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 14.04.2006 року по 22.12.2018 року в сумі 80709,38 грн. В судове засідання позивача не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наявність рішення Кодимського районного суду Одеської області від 21.11.2018 року у справі №503/1542/18 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на відсутність заборгованості по виконавчому провадженню за вказаним рішенням. Крім того, просив відмовити у позові, застосувавши спеціальну позовну давність в один рік. В судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 22.04.2009 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , повторно виданим 20.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 13.04.2006 року у справі №2-361/06 з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2006 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати за вказаним рішення суду аліментів по виконавчому провадженню №3204726, що перебуває на виконанні у Кодимському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за період з 14.04.2006 по 22.12.2018 року, сукупний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 68447,64 грн. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 21.11.2018 року у справі №503/1542/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До відзиву відповідачем надано довідку Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), з якої встановлено що по даному рішенню відкрито виконавче провадження №АСВП 58001694 та борг по аліментам відсутній. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів. Частиною першою зазначеної статті передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № № 572/1762/15-ц дійшла правового висновку про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 14.04.2006 по 22.12.2018 року в розмірі 80709,38 грн. Однак, враховуючи, що відповідно до розрахунку заборгованості, проведеним державним виконавцем Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, розмір заборгованості становить 68447,64 грн., а пеня за прострочення сплати аліментів не може бути більшою, ніж 100 відсотків заборгованості, то позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується посилання відповідача на пропущення позивачем строків спеціальної позовної давності, суд зазначає наступне. За приписами ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 СК України, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. З огляду на зазначене, ст.20 СК України є спеціальною нормою, яка регламентує застосування позовної давності саме до вимог, які виникають із сімейних відносин. Статтею 196 СК України визначає порядок та підстави нарахування пені за прострочення сплати аліментів. Таким чином вимога про стягнення пені - це вимога, яка пред`являється відповідно до норм саме Сімейного кодексу України, що свідчить про те, що на зазначені правовідносини поширюється дія ст.20 СК України, яка прямо встановлює винятки, за яких позовна давність застосовується в порядку, який визначено Цивільним кодексом України, якщо інше не передбачено Сімейним Кодексом України (ч.2 ст.20 СК України). Таким чином, для застосування норм Цивільного кодексу України, які регламентують строки та порядок застосування позовної давності, правовідносини повинні підпадати під винятки, які визначені ч.1 ст.20 СК України. Правовідносини, регламентовані ст.196 СК України, не підпадають під винятки, які прямо зазначені у ч.1 ст.20 СК України, тому позовна давність до них не може бути застосована. З огляду на викладене вимоги відповідача [PERSON] щодо застосування позовної давності не ґрунтуються на законі, а тому не приймаються судом до уваги. Стосовно розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з [PERSON] до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial