Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] моральну шкоду завдану злочином у розмірі 30\~000,00 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.09.2014 р. відповідач наніс їй тілесні ушкодження, чим спричинив моральну шкоду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2016 р., яку ухвалою апеляційного суду Львівської області залишено без змін, кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] було закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2018 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не подав суду відзиву на позов відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України. У поданій заяві від 12.11.2018 р. відповідач заперечив проти позовних вимог. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178\~та ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2016р., яку ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08.12.2017 р. залишено без змін, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 п.1 ч.1 КК України, у звязку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №12014140060003233 про обвинувачення [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито. Цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Згідно вказаної ухвали від 23.09.2016 р., в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12014140060003233, відповідно до якого [PERSON] 21.09.2014 року близько 23.00 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись у квартирі №26 на вул. Бр. Міхновських, 5 у м. Львові, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із [PERSON], маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, наніс останній множинні удари руками по різних частинах тіла, спричинивши потерпілій у відповідності до висновку судово-медичного експерта №1750 від 30.09.2014 року тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій медичних документів, позивач [PERSON] зверталася 26.09.2014 р. в міський травматологічний пункт №1 з приводу забою, пришкірних гематом тімяної ділянки, лівого плеча, стегна, поперекової ділянки та лівої кисті, з приводу чого скерована на подальше лікування в поліклініку./а.с.11/ Крім цього, позивач проходила амбулаторне лікування з діагнозом струс головного мозку, забій мяких тканин волосяної частини голови./а.с.12/ Лікування позивач проходила до грудня 2014 р./а.с.13-19/, у звязку з чим перебувала на листку непрацездатності /а.с.17,18/ Відповідно до положень ч.7\~ст.128\~КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Частинами 1-3 статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Згідно роз'яснень, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Як вбачається із матеріалів справи, при постановленні ухвали від 23.09.2016 року про закриття кримінального провадження обвинувачений [PERSON] подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та дав свою згоду на таке звільнення у звязку із закінченням строків давності. Враховуючи, що кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] закрито з нереабілітуючих підстав, [PERSON] звільнено лише від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, суд на підставі ч.6 ст.82\~ЦПК України виходить з того, що мало місце заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з вчиненим відповідачем злочину. Відповідач відзиву або заперечень на позов не подавав, доводи позивача, викладені в позовній заяві не спростував. Відтак, суд приходить до переконання, що відповідач своїми діями, які мали місце 21.09.2014 р. спричинив позивачу моральну шкоду. Однак, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним позивачем та виходить з такого. Згідно п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.\~89\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є підставною, однак, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позову, а тому судовий збір у розмірі 704.80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial