Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатною свою дочку [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що остання перебуває на «Д»-обліку у лікаря-психіатра, є інвалідом 2 групи, постійно потребує стороннього догляду, не усвідомлює значення своїх дій та не контролює їх, потребує постійного догляду з боку родини. Просить суд визнати дочку [PERSON] недієздатною та встановити над нею опіку. В судовому засіданні,04 лютого 2020 року, заявник [PERSON] та її представник - адвокат Музика-Дубравський В.А. заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник органу опіки та піклування Млинівської селищної ради в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без їх представника, заяву [PERSON] просить задоволити в повному обсязі. (а.с.96) Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Уїздецькою сільською радою Млинівського району Рівненської області 01 лютого 1989 року підтверджується, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , являється [PERSON] . (а.с.6) Як вбачається з копії довідки про склад сім`ї виданої Млинівською селищною радою 10 грудня 2018 року [PERSON] зареєстрована в с.Довгошиї Млинівського району Рівненської області та до складу сім`ї її входять: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . (а.с.8) Копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією МСЕК від 15 лютого 2018 року серії АВ №0948134 підтверджується, що [PERSON] являється інвалідом 2 групи з дитинства. (а.с.9) Згідно копії висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №700 від 15 вересня 2015 року, [PERSON] , інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду. (а.с.10) Відповідно до копій виписок з історії хвороби №1367, 1382, 65 від 16 грудня 2015 року, 19 грудня 2012 року, 22 лютого 2007 року Рівненського центру психічного здоров`я населення [PERSON] хворіє на деменцію легкого ступеню внаслідок симптоматичної епілепсії з генералізованимим судомними нападами середньої частоти, сутінковими розладами свідомості. (а.с.11) Згідно копії консультативного заключення №5890 від 06 грудня 1999 року діагноз [PERSON] - вроджений нейротаксоплазмоз, епісиндром з частими (статусними) генералізованими приступами з затримкою психічного розвитку, рекомендовано оформити пенсійне забезпечення як інваліду з дитинства. (а.с.18) Висновком судово-психіатричного експерта КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення «Рівненської обласної ради №138/19 від 20 червня 2019 року підтверджується, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад - виражений психоорганічний синдром з психотичними включеннями внаслідок перенесеної нейроінфекції (нейротаксоплазмоз), симптоматичної епілепсії. [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.53-56) Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Млинівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Млинівської селищної ради №202 від 14 листопада 2019 року, [PERSON] виконувати обов`язки опікуна у випадку визнання Млинівським районним судом недієздатною [PERSON] , [INFO] , інваліда другої групи з дитинства. (а.с.98-99) За правовою нормою ч. 1 ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги., що визначено частиною третьою ст. 296 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За наданими роз`ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з ч.1 статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року (із змінами, внесеними згідно із Законами № 2249-VIII від 19.12.2017), діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Відтак суд приходить до висновку, що втручання у приватне життя [PERSON] , про яке йдеться, не суперечить національному законодавству та відповідає вимогам законності, передбачених статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , , недієздатною. У відповідності до частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 вказаної статті Кодексу. На підставі наведеного,

Outcome: approved