Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , проте останнім часом, з квітня 2018 року, їх стосунки погіршились, вони проживають окремо, мають різні бюджети. Відповідач неодноразово наголошувала що має намір розлучитись та подати до суду заяву про стягнення з позивача аліментів на утримання сина. За час спільного проживання сторони за спільні кошти придбали: квартиру [ADDRESS] (яка оформлена на відповідача, проте була придбана за спільні кошти); цегляний гараж з оглядовою ямою, площею 23,4 кв.м., що розташований в м [ADDRESS] в автокооперативі «Прогресс», 222; будинок [ADDRESS] з [ADDRESS] ; автомобіль марки SKODA RAPID 2017 р.в., об`єм двигуна 1598 см.куб., дата реєстрації 10.03.2018р.; автомобіль RENAULT KANGOO, 2007р.в., об`єм двигуна 1461 см.куб., дата реєстрації 03.09.2013р.; автомобільний причіп марки ПВА У5, 2010 р.в., д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 03.09.2010р. Однак автомобільний причіп у травні 2016 року було викрадено та за даним фактом відкрите кримінальне провадження 12016251010004469 від 21.05.2016р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Крім цього майна, на праві власності на підставі рішення Худяківської сільської ради від 10.08.2004р. позивачу належить земельна ділянка площею 0,2492га, яка розташована по [ADDRESS] і має цільове призначення ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка була набута позивачем за час шлюбу внаслідок приватизації, безкоштовно. Гроші сім`ї на її придбання не витрачалися, ніяке будівництво на цій землі не проводилось. Вважає, що це майно є його особистою власністю і поділу не підлягає. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив визнати спільним майном подружжя, яке підлягає поділу, саме: квартиру [ADDRESS] (яка оформлена на відповідача, проте була придбана за спільні кошти); цегляний гараж з оглядовою ямою, площею 23,4 кв.м., що розташований в [ADDRESS] в [ADDRESS] Прогресс», 22; будинок [ADDRESS] з надвірними [ADDRESS] ; автомобіль марки SKODA RAPID 2017 р.в., об`єм двигуна 1598 см.куб., дата реєстрації 10.03.2018р.; автомобіль RENAULT KANGOO, 2007р.в., об`єм двигуна 1461 см.куб., дата реєстрації 03.09.2013р. та поділити його між сторонами відділивши в натурі позивачу - будинок [ADDRESS] ; автомобіль марки SKODA RAPID 2017 р.в., об`єм двигуна 1598 см.куб., дата реєстрації 10.03.2018р.; автомобіль RENAULT KANGOO, 2007р.в., об`єм двигуна 1461 см.куб., а відповідачу [PERSON] - квартиру [ADDRESS] (яка оформлена на відповідача, проте була придбана за спільні кошти); цегляний гараж з оглядовою ямою, площею 23,4 кв.м., що розташований в [ADDRESS] та визнати земельну ділянку площею 0,2492га, яка розташована по [ADDRESS] і має цільове призначення ведення особистого селянського господарства особистим майном позивача [PERSON] Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацької Н.М. від 22 квітня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання з розгляду даної справи з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Проте надав суду письмову заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач також в судове засідання не з`явилась, проте 31.05.2019р. відповідачем надано відзив на позовну заяву з якої вбачається, що вона позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Підтвердила всі фактичні обставини викладені позивачем у позовній заяві зазначила що додати їй більше нічого, Враховуючи визнання нею позовних вимог просила суд ухвалити рішення про задоволення позову відповідно до п.6 ст. 263 ЦПК України. Вважає, що таке визнання позову відповідає закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому не суперечить вимогам статті 206 ЦПК України. Також зазначила, що їй відомі наслідки визнання нею позову, і що вона їх розуміє і підтримує. Просила вирішити суд питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, а також провести судовий розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999 року (а.с. 11). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Під час перебування у шлюбі, сторонами було набуто наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; цегляний гараж з оглядовою ямою, площею 23,4 кв.м., що розташований в м. [ADDRESS] в автокооперативі «Прогресс», 222; будинок [ADDRESS] з надвірними [ADDRESS] ; автомобіль марки SKODA RAPID 2017 р.в., об`єм двигуна 1598 см.куб., дата реєстрації 10.03.2018р.; автомобіль RENAULT KANGOO, 2007р.в., об`єм двигуна 1461 см.куб., дата реєстрації 03.09.2013р.; автомобільний причіп марки ПВА У5, 2010 р.в., д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 03.09.2010р.; земельну ділянку площею 0,2492га, яка розташована по [ADDRESS] і має цільове призначення ведення особистого селянського господарства. Набуття вище переліченого майна визнається сторонами, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини доказуванню не підлягають. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що автомобільний причіп марки ПВА У5, 2010 р.в., д.н.з. [NUMBER] , дата реєстрації 03.09.2010р. було викрадено, у зв`язку із цим 21.05.02016р. було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате розслідування у кримінальному провадженні №12016251010004469 від 21.05.2016р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Крім того, сторони визнають, що земельна ділянка площею 0,2492га, яка розташована по [ADDRESS] і має цільове призначення ведення особистого селянського господарства була набута позивачем внаслідок приватизації на підставі рішення Худяківської сільської ради від 10.08.2004р.. З огляду на зазначене, сторони погодили, що автомобільний причіп марки ПВА У5, 2010 р.в., д.н.з. [NUMBER] не підлягає поділу, оскільки вибув із володіння подружжя, а земельна ділянка площею 0,2492га є особистою власністю позивача [PERSON] .. Крім того, відповідач визнала позовні вимоги та підтвердила, що набуде за час шлюбу майно у вигляді: квартири [ADDRESS] ; цегляний гараж з оглядовою ямою, площею 23,4 кв.м., що розташований в м [ADDRESS] в автокооперативі «Прогресс», 222; будинок [ADDRESS] з [ADDRESS] ; автомобіль марки SKODA RAPID 2017 р.в., об`єм двигуна 1598 см.куб., дата реєстрації 10.03.2018р.; автомобіль RENAULT KANGOO, 2007р.в., об`єм двигуна 1461 см.куб., дата реєстрації 03.09.2013р. є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами. Також відповідач погодилась із запропонованим позивачем варіантом поділу спільного майна, а саме відділивши в натурі позивачу - будинок [ADDRESS] ; автомобіль марки SKODA RAPID 2017 р.в., об`єм двигуна 1598 см.куб., дата реєстрації 10.03.2018р.; автомобіль RENAULT KANGOO, 2007р.в., об`єм двигуна 1461 см.куб., а відповідачу [PERSON] - квартиру [ADDRESS] (яка оформлена на відповідача, проте була придбана за спільні кошти); цегляний гараж з оглядовою ямою, площею 23,4 кв.м., що розташований в [ADDRESS] Прогресс», 222. З огляду на вищевикладене, з урахуванням думки сторін, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем відповідає закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому не суперечить вимогам статті 206 ЦПК України, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають до задоволення. Крім того, за приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач, як інвалід 2 групи, від сплати судового збору звільнений, а тому при зверненні до суду з позовною заявою позивачем не сплачувався судовий збір. За таких обставин питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову судом не розглядається, оскільки судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.364,\~ 368, 370, 372 ЦК України, та

Outcome: approved