Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Косоньської сільської ради Берегівського району про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Позов мотивований тим, що мама позивачки [PERSON] померла 31 травня 2012 року, яка до своєї смерті проживала за адресою [INFO]. За своє життя вона 29 вересня у секретаря Косоньської сільської ради залишила заповіт, де спадкоємцем вказала позивачку [PERSON]. Інших спадкоємців не має. З дня смерті мами позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, що згідно ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття нею спадщини, а також про те, що вона стала власником житлового будинку з моменту смерті мами та вступу у володіння спадковим майном, тобто з 31 травня 2012 року. При оформленні спадщини 01 лютого 2016 року позивачка отримала від приватного нотаріуса [PERSON] відмову у видачі свідоцтва про право спадщину за законом у звязку з тим, що будинковолодіння не було зареєстровано в Берегівським БТІ відповідним чином. Позивачка замовила технічну документацію в Берегівському РБТІ, де їй також повідомили, що в звязку з тим, що на будинок не встановлено право власності ні на кого з членів сімї, тому це питання необхідно провести в судовому порядку. У звязку з вищевказаним, вона вимушена звернутися до суду для визнання права власності на спадковий будинок. Позивачка у судове засідання не зявилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач представник виконавчого комітету Косоньської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved