Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. У квартирі на теперішній час зареєстрована вона, донька та відповідач її колишній чоловік. [PERSON] з травня 2011 року разом з нею та донькою у квартирі не проживає. У листопаді 2011 року вони розірвали шлюб і з того часу він проживає за адресою [ADDRESS]. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, але він на її прохання не відповідав. Та обставина, що відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS], перешкоджає їй оформити субсидію на оплату комунальних послуг, накладає на неї додаткові матеріальні зобов'язання по сплаті комунальних платежів за особу, яка не проживає у квартирі. Вважає, що її права як власниці вище вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачем і підлягають захисту. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просила їх задоволити, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяву чи клопотання про перенесення розгляду справи не подавав, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що позивач не заперечує щодо розгляду справи без участі відповідача, прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі - продажу від 20 квітня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №2954, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно копії будинкової книги [PERSON] зареєстрований у квартирі з 05 квітня 2011 року. З травня 2011 року [PERSON] в квартирі не проживає. 01 листопада 2011 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі №2-5288/11, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Однак відповідач, в порушення вимог закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, не знявся з реєстрації у квартирі, що підтверджується відомостями з будинкової книги. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право власності є непорушним. Вказане також викладене у ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Будучи власником вказаної квартири позивач позбавлений свого права на користування та володіння ним. Крім того, реєстрація відповідача в квартирі позивача перешкоджає їй оформити субсидію на оплату комунальних послуг та призводить до додаткових матеріальних витрат, так як відповідно до кількості зареєстрованих в квартирі осіб проводилось та проводиться нарахування платежів з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, зі спливом шестимісячного терміну особа втрачає право користування жилим приміщенням. Статтею 72 ЖК України передбачено що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Враховуючи вище наведене суд вважає, що відповідач втратив право користуватись житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], власником якого є позивач, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved