Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області про позбавлення батьківських прав, в якому просила: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що з 02.09.2009 вона перебувала у шлюбі із відповідачем по справі. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2011 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.09.2011 з відповідача мають стягуватися аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 300 гривень щомісячно, починаючи з 25.07.2011. Син [PERSON] на даний час постійно проживає із нею. Починаючи з моменту розірвання шлюбу та по сьогоднішній день батько малолітнього [PERSON] жодного батьківського обов`язку не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідач не бачив його з серпня 2011 року, ніякої зацікавленості в зустрічі з дитиною не проявляв та самоусунувся від піклування про дитину. Питання щодо виховання та утримання сина [PERSON] вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син [PERSON] знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості, тому дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та навчання. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] через те, що на підставі ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області оголошувався в розшук. На сьогоднішній день [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Крім цього, позивач зазначила, що з серпня 2011 року відповідач не надавав будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , а навпаки має велику заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Зазначила, що вказані факти як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання її малолітнього сина, батьком, свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Головенко В.В., який діє на підставі Довіреності від 16.01.2020 у судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву за вхід.№2150 від 27.03.2020 в якій просили справу розглянути у їх відсутність у зв`язку із карантином та надзвичайною ситуацією в країні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу органу опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви, клопотання: клопотання позивача про долучення письмових доказів від 19.02.2020 вхід.№1138; заява позивача та її представника про розгляд справи у їх відсутність від 27.03.2020 вхід.№2150. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання на 20 січня 2020 (а.с.22-24); відкладення підготовчого засідання на 19.02.2020 (а.с.35-36); відкладення підготовчого засідання у зв`язку із відпусткою головуючого судді (а.с.59); закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 30.03.2020 на 14 годину 00 хвилин, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.4) судом встановлено, що позивач народилася [INFO] у місті Тюмень Росія, зареєстрована по [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 02.09.2009 (а.с.6) та копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.08.2011 №2-600/11, яке набрало законної сили 17 серпня 2011 року (а.с.8) судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2009 року по 17 серпня 2011 року. Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.05.2010 (а.с.7) судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.09.2011№2-647/11, яке набрало законної сили 14 вересня 2011 року (а.с.9) судом встановлено, що з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 300 гривень щомісячно, починаючи з 25.07.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Також з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на її утримання 100 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку. Із копії постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП №38792850 від 28.08.2013 (а.с.10) судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ямпільським районним судом Вінницької області у справі №2-647/11 від 05.09.2011 закінчено. Із довідки №1016 від 21.10.2019 (а.с.11) та довідки №02-09-811 від 23.10.2019 (а.с.12), які видані виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , 2009 року народження. Відповідач тривалий час у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області не проживає. Із акту обстеження домогосподарства [PERSON] , 1990 року народження, від 21.10.2019 (а.с.13) судом встановлено, що у домогосподарстві [PERSON] зареєстрований відповідач, який тривалий час не проживає у селі Дзигівка та не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини - [PERSON] , який проживає з мамою. Із характеристики №82 від 21.10.2019 виданої ОНЗ ЗЗСО села Дзигівка Ямпільського району Вінницької області (а.с.14) судом встановлено, що [PERSON] навчається у школі з 1 класу. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, навчається на достатньому рівні. Учень вміє висловлювати власну думку та доводити її, виявляє логічне мислення. Школу відвідує постійно, пропусків уроків без поважних причин немає. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у житті школи та класу. Постійний учасник шкільних спортивних змагань. [PERSON] веселий, товариський, розсудливий. Підтримує дружні стосунки з усіма учнями класу, поважає старших. Виховується мамою, яка приділяє належну увагу вихованню дитини. Постійно підтримує зв`язок із школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Батько не бере участі у вихованні хлопчика, не цікавиться навчанням і взагалі з ним не спілкується. З батьком взагалі зв`язку немає. Про місце знаходження і проживання його не відомо. Із довідки про неотримання аліментів №12563/15.4-26/1 від 31.10.2019 виданої Гайсинським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с.15) судом встановлено, що позивачка дійсно не отримувала аліменти від відповідача у період з 25.07.2011 по 31.10.2019 згідно з виконавчим листом №2-647/11, який виданий Ямпільським районним судом Вінницької області. Із Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №01-01.11/64 від 14.01.2020 (а.с.38) судом встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із постанов головного державного виконавця серії ВП №40097308 від 15.02.2018 (а.с.51-58) судом встановлено, що на відповідача було встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві керування транспортними засобами; у праві виїзду за межі України; у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі відповідно до виконавчого листа №2-647 виданого 28.09.2011. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20.11.2013 №153/2092/13-ц, яке набрало законної сили 02.12.2013 (а.с.71-73) судом встановлено, що відповідач попереджався про необхідність змінити ставлення до виховання та матеріального утримання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідачем [PERSON] відносно його сина. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що знайшло своє підтвердження. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітньої дитини, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить не надання будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявом інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям, іграшками, розвиваючими матеріалами та засобами, відвідування шкільних та позашкільних програм сина, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, у той же час відповідачем не приймається будь-яких дій (навіть мізерних) щодо забезпечення та виховання сина. Окрім того, відповідачеві надавався шанс змінити ставлення до виховання та матеріального утримання його неповнолітнього сина - рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2013 року, однак він позитивних результатів не приніс. Суд приймає до уваги те, що будь-яких дій щодо інтересу своєї дитини, її розвитку чи забезпечення, відповідачем не приймається. Що є неприпустимим у демократичному суспільстві. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його долею, участі в його вихованні та розвитку не приймає, матеріально йому не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, тобто відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дитини, тому суд приходить до висновку, що він свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, так як таке вже до останнього застосовувалося, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, його свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №21 від 08.11.2019, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 768 гривень 40 копійок, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок, який був сплачений на момент подання позову.

Outcome: approved