Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 09 грудня 2016 року померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами №9 по вул. Берег в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області. Оскільки 15 лютого 2017 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечила щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2016 року померла матір позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 219327, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 09 грудня 2016 року (а. с. 6, 7, 13). Також встановлено, що згідно довідок Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON], яка померла 08 грудня 2016 року, була головою дворогосподарства № 9 по вул. Берег в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останньої зареєстрованих осіб не було (а. с. 8, 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 15 лютого 2017 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 7/2017 стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 08 грудня 2016 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 30-41). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу за вих. № 65/01-16 від 22 травня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на житловий будинок № 9 по вул. Берег в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області не було зареєстроване у встановленому законом порядку (а. с. 10). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї (а. с. 30-41), а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], немає, відтак позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved