Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 10 000,00 грн., суми індексу інфляції в розмірі 120,00 грн., трьох процентів річних в сумі 425,00 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач [PERSON] позичила в неї суму в розмірі 10 000,00 грн., на підтвердження чого надала розписку, за умовами якої зобовязувалася повернути заборгованість протягом року. Однак обумовленої суми відповідач у зазначений термін та на день звернення до суду не повернула. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач з позовними вимогами не погодилася, просила у їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що вона грошей у позивача не брала, розписки про повернення боргу у сумі 10 000,00 грн. не давала та не зобовязувалась протягом одного року їх повернути. Розписка, яка міститься в матеріалах справи, нею не писалась та не підписувалась. Хто писав розписку від її імені їй невідомо. Крім того, ніякого договору позики між нею та позивачем не укладалось, про що свідчить відсутність самого договору /а.с. 9 - заперечення/. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 травня 2014 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання: чи виконаний підпис на оригіналі розписки від 25.07.2011 [PERSON], чи іншою особою; чи викладений текст розписки від 25.07.2011 [PERSON], чи іншою особою. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 червня 2014 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання судового експерта начальника сектору ТЕД та ПЕ ВКЕ НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області [PERSON] про надання додаткових матеріалів, необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи у справі. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 червня 2014 року доручено експертам НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області провести судово-почеркознавчу експертизу на підставі наявних матеріалів, оскільки відповідач відмовилася надати документи, необхідні для проведення експертизи. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2014 року провадження в справі поновлено, оскільки від Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Чернігівській області надійшла справа з повідомленням про неможливість проведення експертизи в звязку з ненадання запитуваного матеріалу. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 липня 2011 року [PERSON], шляхом написання боргової розписки уклала договір позики з позивачем та взяла на себе обовязок виплатити [PERSON] заборгованість в розмірі 10 000,00 грн. протягом року /а.с. 4 копія розписки, а.с. 14 її оригінал/. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 620 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1050 ЦК України, встановлюючи наслідки порушення договору позичальником, в частині першій визначає: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку, що шляхом написання боргової розписки між сторонами було укладено договір позики, обовязки за яким відповідачем не виконано, кошти в строк до 25 липня 2012 року відповідачем позивачу не повернуті, тобто, з урахування положень наведених вище статей ЦК України відповідач є таким, що допустив прострочення виконання зобовязання, а позивач таким, у якого виникло право вимоги повернення коштів, з огляду на що суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. Посилання відповідача на той факт, що ніяких договорів з позивачем вона не укладала, оскільки відсутній сам договір, спростовуються тим, що відповідачем на підтвердження факту отримання коштів та зобовязання їх повернути написана розписка, що є підтвердженням укладення договору позики (враховуючи правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, відповідно до якої за своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей). Твердження відповідача про те, що нею не підписувалася розписка та не писався її текст, суд оцінює критично з огляду на наступне. При призначенні судово-почеркознавчої експертизи суд розяснював сторонам наслідки ухилення від її проведення, передбачені статтею 146 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). В судовому засіданні 14 серпня 2014 року судом вкотре було розяснено відповідачу наслідки ухилення від надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, зокрема, ненадання зразків почерку. Відповідач пояснила, що не має змоги надати суду експериментальні зразки почерку, оскільки в неї болить рука і вона не може багато писати. Таким чином, з урахування викладеного та на підставі статті 146 ЦПК України суд дійшов висновку, що відповідачем була написана розписка та під текстом розписки стоїть її підпис. Доказів, які б спростовували висновок суду відповідачем не надані та матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми інфляційного збільшення заборгованості становить додаток сум інфляційної заборгованості за кожен місяць, розрахований за формулою: сума боргу * індекс інфляції за місяць / 100% - сума боргу. Судом при розрахунку беруться ті місяці, в яких мала місце інфляція: вересень 2012 року: 10 000,00 грн. х 100,1% / 100% - 10 000,00 грн. = 10 грн. грудень 2012 року: 10 000,00 грн. х 100,2% / 100% - 10 00,00 грн. = 20 грн. січень 2013 року:10 000,00 грн. х 100,2% / 100% - 10 000,00 грн. = 20 грн. травень 2013 року: 10 000,00 грн. х 100,1% /100% - 10 000,00 грн. = 10 грн. жовтень 2013 року: 10 000,00 грн. х 100,4% /100% - 10 000,00 грн. = 40 грн. листопад 2013 року: 10 000,00 грн. х 100,2% / 100% - 10 000,00 грн. = 20 грн. Таким чином, в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова суми заборгованості в розмірі 120,00 грн., яка виникла за період з 1 вересня 2012 року по 1 грудня 2013 року. Розрахунок 3 % річних здійснюється за наступною формулою: сума боргу ділиться на кількість днів у році x 3 % x на кількість днів прострочення платежу: 3 % за 2012 рік = (10000 /366) * 0, 03 * 122 = 100 грн. 3 % за 2013 рік = (10000 /365) * 0, 03 * 365 = 300 грн. 3 % за 2014 рік = (1000/365) * 0,03 * 31 = 25,5 грн. Таким чином, загальний розмір 3 % річних заборгованісті відповідача з суми 10 000,00 грн. за період з 01 вересня 2012 року по 01 лютого 2014 року складає 425,50 грн. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, натомість відповідач на підтвердження своїх заперечень не надала жодного доказу, з огляду на що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved