Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про визнання недійсним та скасування наказу №6 від 19.05.2017 року Про звільнення [PERSON] арбітражного керуючого [PERSON], як ліквідатора Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості; поновлення на роботі на посаді юристконсульта відділу правового забезпечення Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 19.05.2017 року; стягнення середньомісячного заробітку з час вимушеного прогулу; стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; зобовязання вчинити запис у трудовій книжці про призначення на посаду тимчасово виконуючою обовязки генерального директора Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на підставі наказу №54-к від 23.05.2017 року голови ліквідаційної комісії Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, посилаючись на те, що вона з 01.07.1992 року по даний час працює в Івано-Франківському обласному державному обєднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на різних посадах, а саме: з 01.08.2003 року по 08.10.2007 року директор відокремленого структурного підрозділу ТЦ Спиртовик; з 09.10.2007 року по 17.10.2013 року заступник генерального директора по фірмовій торгівлі; з 01.12.2010 року по 08.09.2011 року виконувала обовязки начальника юридичного відділу по суміщенню; з 18.10.2013 року по 08.12.2014 року юрисконсульт відділу правового забезпечення; 09.12.2014 року була призначена на посаду заступника генерального директора по правовій роботі; з 23.05.2017 року призначена на посаду т.в.о. генерального директора Івано-Франківського ОДОСП, на якій перебуває в даний час. 17.05.2017 року заступник голови ліквідаційної комісії концерну Укрспирт [PERSON] направив на адресу придприємства листа №02/114-к від 16.05.2017 року з проханням прибути [PERSON] до концерну Укрспирт 18.05.2017 року на 16 год. для обговорення питань повязаних з діяльністю Івано-Франківського ОДОСП. Таким чином, в період з 17.05.2017 року по 19.05.2017 року позивачка перебувала у відрядженні, а після повернення потрапити до свого кабінету не мала можливості, оскільки замок було змінено, а [PERSON] пояснив, що вона звільнена на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Копію наказу №6 від 19.05.2017 року позивачка отримала 29.05.2017 року від слідчого Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області [PERSON] під особистий підпис. Позивачка вважає, що звільнення її з роботи вчинено навмисно з корисливих мотивів, оскільки, [PERSON] є особисто заінтересованим в ліквідації Івано-Франківського ОДОСП і з цією метою перешкоджає позивачці вчиняти правомірні дії, спрямовані на захист законних інтересів державного підприємства та трудових прав працівників в процесу ліквідації. Блокування діяльності позивачки, як посадової особи, з боку арбітражного керуючого [PERSON] призвело до того, що до цього часу у її трудовій книжці не вчинено запис про призначення на посаду т.в.о. генерального директора Івано-Франківського ОДОСП, що є грубим порушенням вимог ч.3 ст. 48 КЗпП України. 22.05.2018 року позивачка подала до суду заяву про збільшення та зменшення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на її користь розрахункові виплати, які належали їй від підприємства на день звільнення з роботи, тобто на 19.05.2017 року в розмірі 18 516,77 грн. та 47 094,24 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за мінусом утримання податку на дохід фізичних осіб та війського збору (а.с.55-58). 18.02.2019 року позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за мінусом утримання податку на дохід фізичних осіб та війського збору і інших обовязкових патежів, та просила стягнути з відповідача на її користь 82 414,92 грн. (а.с.84-86). Позивачка в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала, просила задоволити в повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи (а.с. 87). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.147, 48, 73-77, 82, 83). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3\~ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Івано-Франківським обласним державним обєднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та 19.05.2017 року була звільнена із посади юрисконсульта відділу правового забезпечення згідно п.4\~ст.40 КЗпП України, на підставі Наказу №6 від 19.05.2017 року (а.с. 10). Вищезазначеним наказом, відділ обліку було зобовязано виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в кількості 97 календарних днів за період з 18.10.2013 року по 19.05.2017 року та провести повний розрахунок згідно чинного законодавства. Ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~та ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. На підставі копії розрахункового листка [PERSON] за травень 2017 року, судом встановлено, що в день звільнення позивачці в порушення\~ст.116 КЗпП України\~не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 18 516,77 грн. (а.с.62). Статтею 233 КЗпП України\~передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1\~ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд визначає розмір середньомісячної заробітної плати за підставі довідки Івано-Франківського ОДОСП № 3 від 23.10.2017 року у розмірі 3 977,60 грн. (3 877,99 грн. за березень 2017 року + 4 077,20 грн. за квітень 2017 грн.), а середньоденна зарплата становить 194,03 грн. (7 955,19 грн. : 41 робочий день), а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення) за період з 20.05.2017 року по 04.03.2019 року у розмірі 86 925 грн. 44 коп., виходячи з наступного розрахунку (194,03 грн. х 448 робочих дні). Згідно наданого позивачкою копії розрахункового листка за травень 2017 р. судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивачки становить 18 516,77 грн. До цієї суми враховані заборгованість по зарплаті та компенсація за 97 днів невикористаної відпустки (а.с.62). Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивачки заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористаних 97 днів щорічної відпустки в розмірі 18 516,77 грн., а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 86 925,44 грн. з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. Згідно положень\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.\~40, 115, 116,\~117,\~233 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,

Outcome: approved