Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючі свої вимоги тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрована її внучка, яка шість років потому вийшла заміж та переїхала мешкати до чоловіка, особистих речей останньої в зазначеній квартирі немає, вона не оплачує комунальні послуги і не приймає участі в утриманні квартирі, тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в АР Крим в особі Київського ВР ДМС в м. Сімферополі зняти останню з реєстраційного обліку за вказаної адреси. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному об'ємі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений, у відповідності до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, належним чином, причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] у відповідності до свідоцтва про право власності на житло належить [PERSON] та члену його сім'ї [PERSON] в рівних частках ( ас.6). У відповідності до свідоцтва про шлюб від 04.09.1956 року, останні є подружжям, про що вчинено актовий запис № 69 ( ас.7) Як вбачається зі свідоцтва про смерть від [INFO] [PERSON] помер [INFO], про що було вчинено актовий запис № 4107 ( ас.8). Згідно до довідки № 472 від 11.12.2013 року виданої Кримським агротехнічним університетом, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - дружина та [PERSON] - внучка, [PERSON] був зареєстрований за вказаної адреси з 15.02.1977 року по день смерті, мешкав разом із дружиною [PERSON] з якою вів спільне господарство (ас.9). Позивач стверджує, що відповідачка, її внучка, шість років потому вийшла заміж та переїхала мешкати до чоловіка, з цього часу в зазначеній вище квартирі не мешкає, що також підтвердили в ході судового розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] Оскільки протягом тривалого часу, відповідачка за адресою: [ADDRESS], не проживає, проте з реєстраційного обліку за зазначеною адресою не знялася, комунальні послуги не сплачує, чим чинить позивачеві перешкоди у розпорядженні квартирою, остання вважає, що є підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст107 ЖК України. Відповідно до ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасове. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону, місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік: реєстрація внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВС України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України», при розгляді справ, що неурегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає в квартирі понад року без поважних причин, він на підставі ст. 405 ЦК України повинен бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Відповідач не мешкає в спірному приміщені понад року, претензій щодо спірної квартири не заявляв, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині втрати відповідачем права користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. Тим паче, що реєстрація [PERSON] у вказаній квартирі ставить позивача в невигідне матеріальне становище, оскільки вона змушена нести додаткові витрати за сплату комунальних послуг. Стосовно вимог позивача про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивачем не надано доказів порушення будь-якого його права з боку компетентних органів стосовно зняття з реєстрації відповідача. На підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.26, 405 ЦК України,

Outcome: partial