Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права особистої приватної власності на жилий будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 1978р. по 29 липня 1980р., а після того вони повторно зареєстрували з ним свій шлюб, в якому перебували з 08 липня 1981р. по 03 серпня 1993р.. Незважаючи на той факт, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проте починаючи з червня 1983 року через те, що її чоловік зловживав спиртними напоями, вона фактично у шлюбних відносинах не перебувала та спільно не проживала зі своїм чоловіком, вони не вели спільного господарства, не проживала однією сім'єю. У період з 20 червня 1983 року по 22 червня 1993 року місце її проживання хоча й було зареєстроване у квартирі належній її чоловікові за адресою: [ADDRESS], в м.Бердянськ, проте фактично вона за вказаною адресою не проживала. В даний період вона постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Цей житловий будинок її батько успадкував після смерті своїх батьків, тому вона разом із сином проживала за вказаною адресою. Її чоловік - [PERSON], з 11 березня 1983 року й по день своєї смерті - [INFO] - проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] В зв'язку з тим, що вона не проживала разом зі своїм чоловіком, спільного побуту у них не було, спільного господарства вони не вели, то й відповідно не мали спільних коштів. У неї були свої заощадження, які вона планувала витратити на придбання власного житла. 23 серпня 1985 року нею був придбаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в м. Бердянську Запорізької області. Зазначений житловий будинок був придбаний нею на її власні кошти та заощадження її батьків: матері - [PERSON] та батька - [PERSON]. Так, у приватній власності її батька знаходився житловий будинку за адресою: [ADDRESS], в м. Бердянську Запорізької області, та 26 липня 1985 року батько здійснив його відчуження за 21000 крб.. Грошові кошти від продажу вищезазначеного житлового будинку, а саме, 21000 крб., батьки передали їй для того, щоб вона придбала будинок з більш кращими умовами. В серпні 1985 року вона знайшла відповідний жилий будинок та за згодою батьків придбала його 28.08.1985р. шляхом укладання договору купівлі-продажу жилого будинку за адресою: [ADDRESS] м. Бердянськ, переоформивши правові документи на себе та ставши повноправною власницею зазначеного нерухомого майна. [PERSON] не займався пошуком жилого будинку, не надавав будь-яких грошових коштів на його придбання, не був присутнім у нотаріуса під час укладення договору купівлі-продажу та не надавав згоди на його придбання, як другий із подружжя. Зі змісту договору купівлі-продажу від 23.08.1985р. чітко вбачається, що грошові кошти за жилий будинок продавці отримали особисто від покупця - [PERSON]. В тексті вказаного договору відсутні будь-які відомості про те, що жилий будинок купується зі згоди [PERSON] та є їх спільною власністю. Після купівлі зазначеного житлового будинку вона та її батьки одразу в ньому зареєструвалась, про що свідчать відповідні записи в домовій книзі. Батько - [PERSON], який помер [INFO] проживав та був зареєстрований у зазначеному житловому будинку з 1985 року по день смерті. Мати - [PERSON], проживала та була зареєстрована у даному житловому будинку з 23.12.1985р. по 04.01.2000р.. Станом на даний час [PERSON], хоча зареєстрована за іншою адресою, проте фактично проживає з нею у вищезазначеному жилому будинку. Після розлучення вона та її колишній чоловік - [PERSON] - не здійснювали розподіл спільного майна подружжя, адже вважали, що оскільки вказаний житловий будинок був придбаний в той час, коли шлюбні відносини між ними були припинені та вони разом не проживали як сім'я, а також у зв'язку з тим, що даний будинок був придбаний за її особисті кошти та оформлений на неї, то він їй особисто й належить. [INFO] [PERSON] помер. З 11 березня 1983 року по день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. За життя померлий залишив заповіт на належне йому на праві приватної власності майно, а сааме: квартиру [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно й спадкоємці за заповітом належним чином прийняли та оформили спадщину на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 04.08.2017р.. Єдиним спадкоємцем за законом померлого є його матір - відповідач [PERSON]. Після смерті [PERSON] відповідач не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого сина, адже вважала, що окрім квартири, яку померлий заповідав за заповітом, у нього немає будь-якого іншого майна. Таким чином, станом на даний час ? частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в м. Бердянську, не успадкована після смерті [PERSON]. Зазначила, що вона обмежена в праві самостійно розпоряджатись належною їй власністю, оскільки спірний будинок був придбаний нею під час шлюбу із [PERSON], хоча й за її особисті кошти. Маючи намір здійснити відчуження належного їй житлового будинку, вона звернулася за консультацією до нотаріальної контори аби дізнатися який перелік документів їй необхідно надати нотаріусу для укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку, де їй було роз'яснено, що здійснити відчуження житлового будинку вона не має права без надання згоди на його відчуження її колишнього чоловіка, адже вказаний житловий будинок був придбаний за час шлюбу та є їхньою спільною власністю подружжя, або якщо надасть нотаріусу рішення суду про підтвердження того факту, що даний будинок було придбано нею за її особисті кошти. Просила суд встановити факт роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу її та [PERSON] у період з 20.06.1983 року до 22.06.1993 року, а також визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] в м. Бердянськ, Запорізької області, та припинити спільну сумісну власність на нього. Позивач та її представник - адвокат [PERSON] (ордер серія ЗП №020215 від 08.02.2018р.) - у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Крім того зазначила, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в м. Бердянську Запорізької області, було куплено за особисті кошти позивачки та її померлий син, [PERSON], не надавав кошти для придбання цього будинку, претензій після розлучення у її сина до [PERSON] не було, він вважав, що будинок належить особисто [PERSON], спору між ними щодо цього будинку також не було. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач - її зведена сестра, вона вийшла заміж за [PERSON], деякий час вони пожили разом, у них народився син, проте чоловік сестри зловживав алкоголем, грав у карти і через це вони розійшлися. Після того ще раз зійшлися десь у 1983-1984р.р., намагалися жити разом, але знову розійшлися. Двічі були у зареєстрованому шлюбі. Після того як вони розійшлися, [PERSON] з сином перейшла жити в будинок на [ADDRESS], що залишився у спадок після баби. Прожила там сама декілька років, [PERSON] вона там ніколи не бачила, він жив окремо у своїй квартирі по [ADDRESS] сім'ї у них не було, кожен жив сам по собі, спільних коштів у них не було, він навіть не платив їй аліменти. Сестра постійно працювала - шила на замовлення. Також у батьків був великий будинок на вул. Курортній, який вони продали і дали їм із сестрою гроші від його продажу: їй - на купівлю квартири, а сестрі - на купівлю будинку по [ADDRESS] щоб у неї було своє житло. Батьки також весь час жили у цьому будинку з сестрою, батько - до дня смерті, а матір - до теперішнього часу живе з [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач - її двоюрідна сестра, яка була у шлюбі з [PERSON]. Перший шлюб вони уклали в 1978 році, народився син [PERSON], прожили десь 1-2 роки і розійшлися, оскільки [PERSON] зловживав спиртним. [PERSON] хотіла щоб у сина був батько і вони ще раз зійшлися, але прожили тільки місяць і розійшлися. Жили вони окремо: [PERSON] з сином - на [ADDRESS] а [PERSON] - на [ADDRESS]. Фактично сім'ї у них ніколи не було, не було спільного бюджету, чоловік сестри ніде не працював. Потім в 1984-1985р.р. батьки [PERSON] купили їй приватний будинок по [ADDRESS] при цьому чоловік [PERSON] взагалі ніякої участі в купівлі цього будинку не приймав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Судом встановлено, що 11 березня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації актів цивільного станоу по Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області №142/5-51 від 13.04.2006р. (а.с.11). Рішенням Бердянського міського суду від 04.07.1980 року шлюб між ними бул розірвано (а.с.12,13). Крім того, вдруге 08 липня 1981 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 08.07.1981 року. 03 серпня 1993 року шлюб між сторонами було розірвано, згідно свідоцтва про розіврання шлюбу серія [NUMBER] від 03.08.1993 року. В період шлюбу, а саме, 23 серпня 1985 року на піставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Каракуловою Л.І., р.№1-5211, [PERSON] купила жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу за № І-52ІІ від 23.08.1985р.; технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 14.07.2017р.; довідкою-характеристикою від 25.07.2017р. № 1103, виданою КПТІ Бердянської міської ради; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2017р. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 320.01.217 року (а.с.30). Як вбачається з копії спадкової справи №22/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON], після його смерті з заявою про прийняття спадщини за заповітом 29 березня 2017 року звернувся [PERSON], якому 04.08.2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на однокімнатну квартиру [ADDRESS] Спадкоємцем за законом померлого є його матір - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 24.11.1958р. серія [NUMBER] Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спірне майно було придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягають статті 22, 24, 28, 29 КпШС України. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. В п. 9 Постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (чинну на час дії КпШС України) Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Так, згідно з чинним законодавством, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (ст. ст. 22,23,28 КпШС, ст. ст. 16, 17 Закону України «Про власність», ст. ст. 112, 118 ЦК УРСР, ст. ст. 60, 69 СК України, ч.2,3 ст. 325, ч.3 ст. 368 ЦК України). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться незмінною. Аналогічна правова позиція викладена також в нормах Сімейного кодексу України. Виходячи зі змісту ст. 24 КпШС України, для визнання майна власністю кожного з подружжя, необхідно довести факт роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка [PERSON] посилалася на те, що спірне нерухоме майно вона придбала за особисті кошті, а саме на кошти від продажу будинку за адресою: [ADDRESS], в м. Бердянськ, Запорізької області, який знаходився у приватній власності її батька - [PERSON], на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою 17.01.1964р. та зареєстрованому в Бердянському міському бюро з технічної інвентаризації за № 9597., що підтверджується договором купівлі-продажу, який був посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Каракуловою Л.І. Грошові кошти від продажу вищезазначеного житлового будинку, (а саме 21 000 крб.), батьки надали позивачці, для того щоб вона придбали будинок з більш кращими умовами. Ці обставини також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], та крім того, не оспорюються відповідачами. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести і обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем вимог позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому таке визнання може бути прийнято судом. За таких підстав суд вважає, що заявлені позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved