Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її (позивача) дід - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому на підставі сертифікату серії [NUMBER] право на земельну частку (пай) розміром 4,34 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП імені Щорса. Син [PERSON], який є її (позивача) батьком - [PERSON] помер [INFO] а тому вона в силу ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем [PERSON] за законом. На момент смерті [PERSON] вона (позивач) постійно проживала разом з ним, після смерті доглядала за його будинком, обробляла земельну ділянку, а тому в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину. Вона (позивач) зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що після померлого [PERSON] за заявою її (позивача) дядька - [PERSON], на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] було видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняла дружина - [PERSON], яка 28 вересня 2006 року отримала свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки. На підставі цих свідоцтв на ім'я [PERSON] було видано державні акти про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER] Вона (позивач) вважає, що при видачі 19 березня 2004 року свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] після померлого [PERSON] були порушені вимоги законодавства та її спадкові права, а тому зазначене свідоцтво, а також похідні документи підлягають визнанню недійсними. [PERSON] просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 березня 2004 року на ім'я [PERSON]; державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 вересня 2006 року на ім'я [PERSON]; державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. У судове засідання позивач не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, просили за [PERSON] залишити право власності на 1/2 частину успадкованих земельних ділянок, так як вона на законних підставах оформила спадщину після смерті [PERSON], та стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] 1 000 грн. витрат на правову допомогу. У судове засідання представник Носівської районної державної нотаріальної контори не з'явився, завідувач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника. У судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що на запит адвоката [PERSON] відділ Держгеокадастру у Носівському районі надав інформацію про те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 березня 2004 року [PERSON] було виготовлено та видано державний акт серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2006 року [PERSON] було видано державні акти серії [NUMBER] та [NUMBER] Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника та представника третьої особи, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) площею 4,34 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Щорса, на його ім'я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів 25 жовтня 1996 року за № 594, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 22 червня 2016 року (а.с. 14). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 23). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20 вересня 2016 року (а.с. 41), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З копії спадкової справи № 151/2004 до майна померлого [PERSON] (а.с. 45-47) вбачається, що спадщину прийняв син - [PERSON], на ім'я якого 19 березня 2004 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 4,34 га члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса, належного померлому [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Носівською районною державною адміністрацією 22 жовтня 1996 року на підставі рішення від 1 липня 1996 року № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 594. На підставі зазначеного свідоцтва [PERSON] було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] загальною площею 3,34 га (2,45 га - рілля, 0,89 - кормові угіддя), який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів за № 96 від 6 травня 2004 року, що підтверджується повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 22 червня 2016 року (а.с. 14). [PERSON] помер [INFO] року, спадщину після його смерті прийняла дружина - [PERSON], яка 28 вересня 2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай № 1004) загальною площею 3,34 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], що підтверджується копією спадкової справи № 450/2006 (а.с. 42-44). З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2006 року [PERSON] було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 2,45 га, кадастровий номер [NUMBER], та серії [NUMBER] площею 0,89 га, кадастровий номер [NUMBER] із земель колишнього КСП імені Щорса, які зареєстровані в книзі записів реєстрації державних актів за № 0108856000080 та № 0108856000081 від 19 серпня 2008 року, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 14 липня 2016 року (а.с. 16) та копіями державних актів (а.с. 17; 18). У судовому засіданні встановлено, що крім [PERSON] у [PERSON] був ще один син - [PERSON], що підтверджується копією посвідки про народження (а.с. 7). З копії свідоцтва про смерть (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] Частиною 2 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 лютого 2016 року (а.с. 10). Таким чином, [PERSON] має право на спадкоємство після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. З копії довідки виконкому Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 314 від 16 лютого 2016 року (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав постійно на день своєї смерті разом з онукою [PERSON] та правнукою [PERSON] у будинку [ADDRESS] Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Таким чином, при видачі 19 березня 2004 року свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] на право на земельну частку (пай) в цілому, не було враховано те, що крім [PERSON] був інший спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката серії [NUMBER], у зв'язку з тим, що на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину відносно спадкового майна, на яке претендує [PERSON], що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1403/02-31 від 20 липня 2016 року (а.с. 19). Частиною 5 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Абзацом 3 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що іншими підставами для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину можуть бути, зокрема, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 березня 2004 року на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], порушує права [PERSON] Враховуючи те, що спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, які прийняли спадщину, є [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 березня 2004 року на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON] підлягає визнанню частково недійсним на 1/2 частину. Часткова недійсність зазначеного свідоцтва про право на спадщину тягне за собою визнання частково недійсними і похідних документів. Визнання недійсними в цілому спірних свідоцтв про право на спадщину та державних актів порушуватиме права відповідача [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 2 756,01 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 1; 25). Відповідно до підпункту 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, за кожну вимогу немайнового характеру. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 грн. Таким чином, позивач внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивач та її представник не просили повернути надміру сплачений судовий збір у сумі 0,01 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволено на 50 %, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частинах судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу відповідач надала суду оригінал квитанції прибуткового касового ордеру № 15 від 24 жовтня 2016 року (а.с. 59), з якої вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату Поживотько М.М. за надання правової допомоги грошові кошти в сумі 1 000 грн. У матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт, дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат Поживотько М.М. по цій справі. Таким чином, витрати [PERSON] на правову допомогу документально не підтверджені і не доведені, а тому не підлягають стягненню з позивача.

Outcome: partial