Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу вказуючи, що [PERSON] працювала продавцем у магазині, торгівлю в якому здійснювала, займаючись підприємницькою діяльністю [PERSON] 05.07.2011 року в ході проведеної ревізії в магазині, де працювала продавцем [PERSON], було виявлено недостачу товару та коштів на суму 7517 грн. [PERSON] свою провину в недостачі визнала та зобов'язалася повернути суму недостачі в трьохмісячний термін, про що своєю рукою на акті ревізії написала розписку. В установлений строк кошти за розпискою не повернула, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги збільшили та пояснили, що [PERSON] працювала продавцем у магазині «[INFO]», торгівлю в якому здійснювала ПП [PERSON], на підставі трудового договору. 05.07.2011 року в ході проведеної ревізії в зазначеному магазині виявлено недостачу товару та коштів на суму 7517 грн. Ревізію проводили [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка також займається підприємницькою діяльністю. [PERSON] в акті ревізії своєю рукою зробила запис, що зобов'язується повернути суму боргу 7517 грн. на протязі трьох місяців. Таким чином, між сторонами виникли боргові зобов'язання, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Підтвердженням договору позики є розписка позичальника - [PERSON] До цього часу відповідач грошові кошти по договору позики не повернула. Просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили, що [PERSON] дійсно працювала продавцем у магазині «[INFO]» ПП «[PERSON] Дійсно 05.07.2011 року у магазині проводилася ревізія за участю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В ході ревізії було виявлено недостачу на суму 7517 грн. Дану суму недостачі не визнає, оскільки до ревізії не працювала в магазині більш як два тижні, оскільки знаходилася в лікарні в зв'язку із загрозою викидня. У магазині в цей час працювала і сама [PERSON] і її чоловік. У розписці ж мусила зазначити, що поверне суму боргу в 3-місячний строк, оскільки [PERSON] погрожувала їй не випустити з магазину, поки не напише розписку. Таким чином, між ними існували трудові правовідносини, а не боргові зобов'язання. Позивач пропустив строк позовної давності і не зазначив суду причин, по яких їх пропустив. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дійсно 05.07.2011 року приймала участь у проведенні ревізії у магазині «[INFO]» ПП [PERSON] В ході ревізії приймали участь крім неї [PERSON] та продавець [PERSON] Остання намагалася уникнути проведення ревізії,[PERSON] їй пояснила, оскільки вона іде у відпустку слід провести ревізію і поки її не проведуть [PERSON] з магазину не вийде. В ході ревізії було виявлено недостачу товаро-матеріальних цінностей на суму 7517 грн., яку [PERSON] зобов'язалася повернути, написавши розписку на акті ревізії. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] працювала по трудовому договору продавцем у магазині «[INFO]», належного ПП [PERSON] з 08.09.2010 р. Дана обставина встановлена вироком суду від 21.11.2012 р. по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у іншому грубому порушенні законодавства про працю (ч.1 ст.171 КК України), тому доказуванню не підлягає. 05.07.2011 року у магазині «[INFO]» проводилася ревізія за участю продавця [PERSON], власника магазину [PERSON] та [PERSON] - приватного підприємця, яка також здійснює торгівлю товарів продуктової групи. В ході ревізії виявлено недостачу товарів та коштів на суму 7517.00 грн. Саме на зазначену суму недостачі відповідач надала розписку про повернення суми боргу, зробивши відповідний запис власноруч в акті ревізії від 05.07.2011 р. Дана обставина підтверджена у судовому засіданні як поясненнями сторін, так і показаннями свідка [PERSON], які суд приймає до уваги як доказ. Твердження сторони позивача, що вищезазначений запис відповідачки в акті ревізії слід вважати доказом на підтвердження укладення сторонами договору позики, є хибним, оскільки не мало місце передачі [PERSON] у власність [PERSON] грошових коштів, або інших речей, визначених родовими ознаками, що є обов'язковою складовою договору позики. Між сторонами існували трудові відносини, які мають розглядатися у порядку трудового законодавства. Позивачу, представнику позивача роз'яснено вимоги ст.10 ЦПК України, на що вони відмовилися надати докази на підтвердження факту недостачі товаро-матеріальних цінностей, та заподіяння її саме [PERSON], пояснивши, що правовідносини між сторонами є борговими зобов'язаннями, наполягають на цьому, і доказів на підтвердження факту недостачі надавати не будуть. Судом встановлено, що 05.07.2011 р. у магазині «[INFO]», належного ПП [PERSON], де працювала продавцем [PERSON], виявлена недостача товарів та грошових коштів на суму 7517 грн. Дана обставина підтверджується актом ревізії від 05.07.2011 р., який суд приймає до уваги як доказ. Однак позивачем, представником позивача не надано суду доказів того, що до даної недостачі призвели дії [PERSON], із пояснень якої вбачається, що за два тижні до ревізії потрапила до лікарні із загрозою викидня і до 05.07.2011 р. у магазині не працювала. До цього часу [PERSON] не мала претензій до роботи [PERSON] Щодо запису в акті ревізії, зробленого [PERSON] про повернення суми боргу в трьохмісячний строк, суд не може прийняти його як доказ на визнання [PERSON] вини у вчиненні недостачі, оскільки на момент вчинення даного запису мали місце ряд обставин, які могли вплинути на [PERSON] при його написанні, а саме, що остання перебувала у стані вагітності, після тривалого лікування, пов'язаного з вагітністю. Крім того, мала місце і та обставина, на яку посилається відповідач, а саме, що [PERSON] повідомила їй, що доки не буде проведено ревізію з магазину вона не вийде. Дану обставину у судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст.233 КЗпП України - 1 рік. Позивач, представник позивача не поставили перед судом питання про його поновлення із зазначенням причин його пропуску, посилаючись на те, що між сторонами існували боргові зобов'язання, по яких строк позовної давності 3 роки, який ними не пропущено. Сплив позовної давності, якщо суд не визнає поважними причини його пропуску, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed