Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його доходу, посилаючись на те, що від укладеного між ними в лютому 2011 року шлюбу в них мається спільний малолітній син [PERSON], [INFO]; в даний час шлюб між ними не розірвано, але вона з чоловіком спільно не проживає, дитина залишилася з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча спроможний це робити. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років, утримувати сина їй допомагають батьки, а відповідач останні два місяці взагалі не надає матеріального забезпечення дитині. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи, що їх сину буде краще проживати з ним у м. Києві, а не з матірю; також має сумніви в тому, що сплачувані ним кошти на утримання дитини будуть використані матірю за цільовим призначенням, яка реалізувала частину спільно придбаного ними майна. Зазначає, що отримує заробітну плату від офіційного місця роботи в сумі близько 5000 грн. на місяць, а також додатковий середньомісячний доход від підзаробітків в розмірі близько 5000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з «Конвенцією про права дитини» та «Декларацією прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач від укладеного 26 лютого 2011 року шлюбу являються батьками малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки Борзнянської міської ради №4851 від 27.06.2017р. проживає з матір'ю. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років, власних джерел доходу не має, разом з сином перебуває на утриманні своїх батьків. Відповідач проживає окремо від сім'ї, є особою працездатного віку, отримує доход від постійного місця роботи та праці по найму в розмірів близько 10000 грн. на місяць, матеріальну допомогу на утримання дитини не виділяє. Крім того, відповідачем всупереч положенням ст.60 ЦПК України не було надано суду жодних доказів неможливості сплати ним аліментів у запропонованому позивачкою розмірі. Посилання відповідача на можливе нецільове використання позивачкою наданого ним дитині матеріального забезпечення, відчудження нею частини спільно придбаного майна подружжя та бажання щоб син проживав з ним, суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини не мають правового значення для вирішення справи. В даному випадку, відповідач не позбавлений можливості звернутися до органу опіки та піклування для здійснення контролю за цільовим використанням аліментів (ст.186 СК України), вирішення питання про поділ майна в судовому порядку (ст.69 СК України), а також до органу опіки та піклування чи суду щодо визначення місця проживання дитини (ст.ст.158-161 СК України). Тому, при таких обставинах справи та виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити й стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved