Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що з 22.06.2013 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, від якого є малолітня донька [PERSON], [INFO]. Позивач не має змоги працювати та заробляти кошти, оскільки здійснює догляд за дитиною до трьох років, а відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. З урахуванням викладеного просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь у розмірі 1/6 частини усіх доходів відповідача до досягнення донькою трьох років. Ухвалою суду від 14.09.2018 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.11.2018 року. Сторони у судове засідання не з'явилися, надавши заяви про слухання справи за їх відсутності. У заявах позивач на позовних вимогах наполягає, відповідач позов визнає, проти його задоволення не заперечує (а.с.18,19). Враховуючи, що [PERSON] у повному обсязі визнав позов [PERSON], суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, та розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного. Між сторонами виникли правовідносини стосовно стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Статтею 75 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено право одного з подружжя на утримання. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (частини 1,2). Згідно ч. 2,3 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч. 1 ст. 79 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 2,4,6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Як встановлено судом, 22.06.2013 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 262 (а.с.8). [INFO] у них народилася донька [PERSON] (а.с.7). На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Позивач проживає з малолітньою донькою (а.с.2), здійснює за нею догляд, тому не може працювати та заробляти кошти на своє утримання. [PERSON] працездатний, працює, має змогу та обов'язок надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, однак у добровільному порядку від надання такої допомоги ухиляється. Обставин, які б свідчили про можливість звільнити відповідача від покладеного на нього Законом обов'язку щодо утримання непрацездатної дружини судом не встановлено. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, визнані відповідачем у повному обсязі, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved