Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], укладений 08 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Мариною Володимирівною; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,3184 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], укладений 08 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Мариною Володимирівною; визнати недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 22,5 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений 08 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Мариною Володимирівною, з підстав того, дарувальниця [PERSON] на період оформлення договорів дарування страждала вираженим психічним розладом у вигляді судинної деменції, дисциркулярної енцефопатії 2-3, вираженим когнітивним зниженням церебростеничним синдромом та хворобою Альцгеймера, тому вона зважаючи на свій психічний стан не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. В підтвердження позову зазначає, що крім неї спадкоємцями також є її сестра [PERSON] та дядько [PERSON], маючи намір оформити спадщину після смерті бабусі вона звернулась до приватного нотаріуса, однак їй було відмовлено через те, що вказані земельні ділянки та будинок ще за життя бабусі подаровані дядьку [PERSON], відповідно до договору дарування від 08.04.2014 року, які вона просить визнати недійсними. 14 червня 2017 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі. 17 липня 2017 року винесено ухвалу про задоволення клопотання позивач про витребування доказів. 10 серпня 2017 року винесено ухвалу про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. 24 січня 2018 року винесено ухвалу про поновлення провадження у справі. 30 січня 2018 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження до вирішення пов'язаних з цією справою питань. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, посилаючись на те, що [PERSON] була її бабусею, померла у 2014 році, про договір дарування дізналась в лютому 2017 року після того як звернулась до нотаріуса для уточнення питань оформлення спадщини, до оформлення договору бабуся довго лікувалась та стояла на обліку у психоневрологічному диспансері, приймала сильні ліки. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову повністю, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність, вважали, що договори дарування були укладені відповідно до умов законодавства, доводи позивача не мають документального підтвердження та суперечать фактичним обставинам, перевірка дієздатності здійснювалась нотаріусом, дарувальниця самостійно вирішила подарувати домоволодіння своєму сину, з яким проживала перед смертю, вона хворіла судинними хворобами, був інсульт, але була адекватна з огляду на її вік, просили застосувати строк позовної давності. Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В. в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяв клопотань суду не подала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, зазначивши, що протягом певного періоду до смерті бабуся проживала у неї, вона з позивачкою її лікувала та доглядала, у бабусі були ознаки психіатричної хвороби, оскільки вона забувала, іноді не впізнавала рідних, перед смертю відповідач забрав її до себе, і не давав спілкуватись з нею. Свідок [PERSON], який є лікарем - психіатром та судовим експертом за фахом з 20-річним стажем, в судовому засіданні пояснив, що восени 2013 року за проханням родичів оглядав по місцю проживання [PERSON], яка була жінкою похилого віку, особливих скарг вона не мала, він встановив їй діагноз «судинна деменція», порадив родичам здійснювати над нею цілодобовий нагляд дільничним психіатром та призначив їй ліки без рецепту, оскільки її стан її здоров'я не міг суттєво покращитись в силу віку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після того як помер тесть, [PERSON] проживала разом з третьою особою та позивачем, оскільки потребувала стороннього догляду, забувала де вона знаходиться і хто був з нею поруч, лікування тимчасово допомагало, тому вона була оформлена на лікування в стаціонар, а вже після лікування її забрав до себе відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою, з дитинства знає родину, чоловік [PERSON] доглядав її, поки не помер, після цього її стан поступово погіршився, вона вела себе неадекватно, забувала вимикати газ, була залякана, не впізнавала квартиру, знайомих, відповідач був рідко у неї, розповідав про хвороби, а через деякий час дізналась від сусідів про її смерть. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.04.2012 року [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. З 06.02.2014 року по 03.03.2014 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в лікарні ТМО «Психіатрія» у м.Києві, приймала певні ліки, страждала певними психіатричними хворобами, що підтверджується довідками, консультативними висновками, актом, заключеннями, виписками, чеками, квитанціями та іншою медичною документацією. Протягом 2014 року [PERSON] неодноразово зверталась до поліції, нотаріусів з приводу відносин із родичами щодо власних документів та майна, періодично проживала у сторін, що підтверджується довіреністю, заявами, листами, постановою про закриття кримінального провадження, дорученнями, довідками, фотознімком. Згідно договору дарування земельної ділянки від 08.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар належний дарувальнику земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що 08.04.2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], на підставі договору дарування від 08.04.2014 року. Згідно договору дарування земельної ділянки від 08.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар належний дарувальнику земельну ділянку площею 0,3184 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що 08.04.2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,3184 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], на підставі договору дарування від 08.04.2014 року. Згідно договору дарування житлового будинку від 08.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар належний дарувальнику житловий будинок загальною площею 62,7 кв.м, житловою площею 22,5 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS]. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що 08.04.2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 08.04.2014 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями майна [PERSON] є позивач [PERSON], відповідач [PERSON], третя особа [PERSON], при цьому визначене в оспорюваних договорах нерухоме майно не було включено до складу спадщини, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, матеріалами спадкової справи. При наданні правової оцінки обставинам справи суд приймає до уваги наступне. Виходячи зі змісту статті 717 ЦК України договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно висновку проведеної по справі посмертної судово-психіатрічної експертизи № 845 від 14.12.2017 року [PERSON] на момент укладення та посвідчення договорів-дарування 08 квітня 2014 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді судинної деменції (згідно з МКХ-10:F 01) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Належними і допустимими докази протилежне не доведено. Враховуючи викладене, а також оціюючи висновок експертизи в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає його таким, що відповідає обставинам справи, поясненням позивача, третьої особи, свідків. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ч. 1 ст. 627 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У п.п. 2, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що в матеріалах справи є належні, допустимі та переконливі докази, які б вказували на те, що померла під час вчинення правочину, за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, волевиявлення дарувальника не було вільним і не відповідало її волі, вона перебував у стані, який свідчив про її недієздатність на цей момент. Із врахуванням викладеного, дарувальник [PERSON] як сторона трьох оспорюваних правочинів, що були нею вчинені одного дня та якими вона подарувала три об'єкти нерухомого майна одному із своїх спадкоємців у короткотривалий період після завершення стаціонарного лікування та до смерті, під час підписання договорів не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тому відповідні оспорювані правочини пілягають визнанню недійсними в судовому порядку. Позивач [PERSON] є одним і трьох спадкомців дарувальника [PERSON], тому оспорюваними правочинами порушуються її цивільна права та законні нітереси, оскільки відчуджене внаслідок недійсних правочинів нерухоме майно не було включено до складу спадщини, що суттєво зменшило належну позивачеві частку у спадковому майні. Таким чином, доводи позову знайшли об'єктивне підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд приймає до уваги, що доведені позивачем обставини щодо народження дитини, смерті іншої бабусі, є достатньо поважними причинами неможливості дізнатись своєчасно про порушення своїх прав, однак суд вважає, що враховуючи відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів існування обставин, за яких саме позивач була обізнана або ж могла бути обізнана саме із фактом укладення оспорюваних договорів раніше, ніж це нею визнається - з моменту отримання 03.02.2017 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, враховуючи відсутність у матеріалах спадкової справи відомостей щодо відчудження майна спадкодавця напередодні смерті, враховуючи, що протилежне підставно не доведено відповідачем, суд погоджується із доводами позивача про те, що вона дізналась про порушення своїх прав та законних інтересів як спадкоємця майна померлої бабусі в межах строків давності, тому підстав для задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності об'єктивно судом не встановлено. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відповідач належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень не представив, доводи позову не спростував, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати слід стягнути із відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved