Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання незаконним звільнення, зокрема просила скасувати наказ ПАТ КБ «Приватбанк» №Э.28.0.0.0/1-6573790 від 07.02.2017 року та поновити її на роботі. В обґрунтування заяви зазначила, що з 2002 року вона працювала в ПАТ КБ Приватбанк, Славутське відділення №1 Хмельницької філії на посаді старшого касира операціоніста. В 2014 році була незаконно звільнена з займаної посади, що доведено рішенням Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року, яке набрало законної сили згідно рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 10.06.2015 року, за яким відповідачем було видано розпорядження №Э.28.0.0.0/1-6931028 від 26.08.2015 року «Про скасування звільнення [PERSON]М.», відмінено дію наказу від 04.12.2014 року №Э.16.0.0.0/1-7094421 (к.д. 7094421) та поновлено позивача за попереднім місцем роботи. В подальшому, на виконання рішення Славутського міськрайонного суду від 19.04.2016 року, відповідачем були внесені зміни розпорядженням №Э.28.0.0.0/1-7243118 від 18.11.2016 року, згідно якого було зазначено про поновлення [PERSON] на попередній посаді старшого касира операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким остання була ознайомлена та зазначила, що претензій не має. [PERSON] вказує, що після поновлення на роботі фактично виконувала обовязки звичайного касира, на посаду якого просила відповідача про переведення, але в якому останній було відмовлено. Наказом №Э.28.0.0.0/1-6573790 від 07.02.2017 року позивач була звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП. Датою звільнення вказано вважати 07.02.2017 року. З наданим розпорядженням позивач була ознайомлена та зазначила обґрунтовані заперечення щодо звільнення, яке вважала незаконним та таким, що суперечить чинному законодавству, зокрема, посади, які були їй запропоновані, були за межами м.Славути, в переведенні на посаду касира відмовлено, не враховано норми КЗпП щодо переваги в залишенні на роботі, як працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві. Також зазначила, що в день звільнення, в порушення ст. 47 КЗпП, трудової книжки не отримала. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в заяві та просила суд їх задовольнити. А також додатково зазначила, що наказ №Э.28.0.0.0/1-6573790 від 07.02.2017 року про звільнення позивача з роботи, затверджений керівником Напряму трудових ресурсів [PERSON], а тому це є порушенням вимог п.10.9. ст.10 статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якого право звільнення працівників належить виключно до компетенції Голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк». Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивачка дійсно була поновлена на попередній посаді старшого касира операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відповідності до рішення Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року. При цьому, у звязку з виробничою необхідністю, оскільки обовязки старшого касира операціоніста, які були закріплені за єдиним працівником в банку, успішно виконуються іншими працівниками Банку, відповідач прийняв рішення про скорочення посади «старший касир - операціоніст», на якій станом на день затвердження наказу працювала [PERSON] Підставою для скорочення посади слугував наказ СП-2014-7057467 від 17.11.2014 року, яким посада старшого касира операціоніста була виключена із штатного розпису по Банку. В результаті було видано наказ №Э.28.0.0.0/1-31036054 від 05.12.2016 року про внесення змін до штатного розпису та виключення з 06.02.2017 року із штатного розпису посади «старший касир - операціоніст». Зазначеним наказом [PERSON] була повідомлена про планове скорочення посади та звільнення, також останній було запропоновано перелік вакансій, дійсних на дату затвердження наказу. Із наказом позивач була ознайомлена під підпис, від запропонованих посад відмовилась, що було засвідчено актами від 05.12.2016 року та 24.01.2017 року, та, оскільки від [PERSON] не надходило згоди в усному чи письмовому вигляді на переведення, на підставі п.1 ст.40 КЗпП останню було звільнено з займаної посади. Оскільки у день звільнення [PERSON] на роботі не зявилася, трудову книжку останній, за її письмовою згодою, направлено поштою. Суд, заслухавши доводи позивача та представника відповідача, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно наказу №Э.НМ-ПП-2013-259 від 19.06.2013 року [PERSON] з 19.06.2013 року переведено на посаду старший касир -операціоніст Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ Приватбанк. Відповідно до наказу №Э.16.0.0.0/1-7094421 від 04.12.2014 року [PERSON] звільнена 05.12.2014 року згідно з п.2 ст.41 КЗпП. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Славутського міськрайонного суду від 26.02.2015 року, яке набрало законної сили згідно рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 10.06.2015 року, відмінено дію наказу від 04.12.2014 року №Э.16.0.0.0/1-7094421 (к.д. 7094421) та поновлено позивача на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення №1 Хмельницької філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». На виконання зазначеного рішення суду, відповідачем було видано розпорядження №Э.28.0.0.0/1-6931028 від 26.08.2015 року «Про скасування звільнення [PERSON]М.». В подальшому, на виконання рішення Славутського міськрайонного суду від 19.04.2016 року, яким зокрема було встановлено про виконання не в повному обсязі вищезазначеного розпорядження, відповідачем були внесені зміни розпорядженням №Э.28.0.0.0/1-7243118 від 18.11.2016 року, згідно якого було зазначено про поновлення [PERSON] на попередній посаді старшого касира операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». З даним розпорядженням позивач ознайомлена 22.11.2016 року, про що свідчить підпис останньої на відповідній копії, що міститься в матеріалах справи, заперечення чи зауваження щодо викладеного змісту розпорядження в позивача відсутні, про що останньою підтверджено в судовому засіданні. Вказане також узгоджується із записами, вчиненими в трудовій книжці позивача. Таким чином, суду доведено факт правомірності поновлення позивача саме на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення № 1 Хмельницької філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 статті 40 цього Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Крім того, згідно п. 19 постанови Пленуму верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Так, згідно наказу СП-2014-7057467 від 17.11.2014 року «Про зменшення кількості посад касирів - операціоністів» з метою подальшого спрощення та стандартизації посад, зокрема, посада старшого касира - операціоніста була виключена із штатного розпису по ПАТ КБ «Приватбанк» та заборонено прийняття і переведення працівників на відповідну посаду. З врахуванням вищезазначеного наказу, наказом №Э.28.0.0.0/1-31036054 від 05.12.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» внесено зміни до штатного розпису Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та виключено із штатного розпису посаду «старший касир - операціоніст» з 06.02.2017 року. Зазначеним наказом [PERSON] була повідомлена про планове скорочення посади для прийняття рішення про переведення та звільнення. Крім того, зазначеним наказом було встановлено простій з виплатою позивачу заробітної плати в розмірі 2/3 від окладу. Згідно з положенням ст.34 КЗпП України\~- простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. За правилами ч.1 ст.113 КЗпП України\~час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13\~у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил\~ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, що оплата простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки ставиться у залежність від повідомлення про початок простою власника або уповноважений ним орган у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Відповідно до п.6 наказу №Э.28.0.0.0/1-31036054 від 05.12.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» до внесення змін в штатний розпис, у звязку з відсутністю організаційних умов для продовження роботи старшого касира - операціоніста встановлено простій [PERSON] з виплатою заробітної плати в розмірі 2/3 від окладу, що відповідає встановленим вищезазначеним нормам оплати праці. Із наказом позивач була ознайомлена 05.12.2016 року, про що свідчитьпідпис останньої на відповідній копії наказу, що міститься в матеріалах справи. Згідно положень ч.1 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Виходячи з вимог ст. 49-2 КЗпП України\~одночасно з попередження про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади. З матеріалів справи, зокрема із додатку №1 до наказу №Э.28.0.0.0/1-31036054 від 05.12.2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» вбачається, відповідачем складено перелік вакансій для переведення, дійсних на дату затвердження наказу, які були наданні для ознайомлення [PERSON], проте від ознайомлення з ним остання відмовилась, що було засвідчено актами від 05.12.2016 року та 24.01.2017 року, складеними керуючим Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] та головним експертом департаменту безпеки по Південно Західному РУ [PERSON] При цьому в судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що їй надавався для ознайомлення перелік вакансій в ПАТ КБ «Приватбанк», але її вказані вакансії не влаштовували через віддаленість робочих місць від м.Славута. Згідно ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Враховуючи, що посада «старший касир - операціоніст», яку займала [PERSON], була єдиною в Славутському відділенні Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк», тому неможливо визначити рівень кваліфікації та продуктивності працівника зазначеної посади, не порівнюючи з іншими працівниками за відповідною посадою, та встановити переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Крім того, згідно штатного розкладу Славутського відділення з розстановкою персоналу від 24.10.2017 року, наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», вакантні посади «касир - операціоніст» станом на 06.02.2017 року відсутні. Щодо зазначення позивачем про посаду «касир - операціоніст», яку займала [PERSON], що перебувала у декретній відпустці, то за посадою «касир операціоніст», згідно зазначеного розкладу, по штату передбачена лише одна одиниця, яку займала [PERSON] Інформація про інші вакантні місця в матеріалах справи відсутня. Оскільки позивачем не надано згоду на переведення на будь яку із запропонованих посад згідно зазначеного переліку вакансій, переведення позивача на іншу посаду Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» не проводилось у звязку з повним забезпеченням штату відділення, тому відповідачем правомірно застосовано норми ст. 40 КЗпП України та, після спливу двох місяців з дня ознайомлення із наказом, [PERSON] було звільнено з посади старшого касира операціоніста згідно наказу №Э.28.0.0.0/1-6573790 від 07.02.2017 року. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116\~цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У відповідності до п 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 року, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 20.02.2017 року, згідно якої висловлено згоду на направлення адресу останньої трудової книжки, у звязку із звільненням 07.02.2017 року. Також, на виконання п 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, наявна копія опису з повідомленням про направлення 22.02.2017 року цінним листом з повідомлення відповідної трудової книжки позивачу. Разом з тим, позивач зазначає, що саме в день звільнення - 01.02.2017 року виконувала громадський обовязок, в якості народного засідателя Славутського міськрайонного суду, а тому звільнення народного засідателя з роботи при виконанні його обовязків в суді заборонено. При цьому, матеріалами справи встановлено, що датою звільнення є саме 07.02.2017 року, про що зазначено в наказі №Э.28.0.0.0/1-6573790 від 07.02.2017 року, та з яким ознайомлена позивач, а також доведено розрахунковим листом за лютий 2017 року, в якому зазначено про нараховані та проведені виплати позивачу. Крім того, у зазначеній вище заяві позивача від 20.02.2017 року щодо повернення їй трудової книжки, останньою чітко зазначена дата звільнення її 07.02.2017 року. Підтвердження щодо участі [PERSON] в судових засіданнях 07.02.2017 року в якості народного засідателя суду не надано. Крім того під час розгляду даної справи позивач зазначила, що 07.02.2017 року не приймала участі в суді в якості народного засідателя. Не знайшов свого підтвердження і факт порушенням норм п.10.9 чт.10 ПАТ КБ «Приватбанк» щодо затвердження наказу №Э.28.0.0.0/1-6573790 від 07.02.2017 року про звільнення позивача з роботи керівником Напряму трудових ресурсів [PERSON], а не Головою Правління банку, оскільки станом на дату звільнення [PERSON] (07.02.2017 року), Голова Правління [PERSON] перебував у щорічній відпустці, що підтверджується наказом №Э.DN-ПО-2017-6572971 від 06.02.2017 року. Згідно наказу №PR-2017-6570753 від 03.02.2017 року на час щорічної відпустки повноваження щодо прийняття та звільнення працівників делеговані керівнику Напряму трудових ресурсів [PERSON] Крім того вказане кореспондується із приписами пунктів 10.11. та 10.13. статті 10 вказаного статуту банку. Зокрема зазначеними нормами надано право Голові Правління банку видавати накази та розпорядження, обовязкові для виконання всіма працівниками банку. Голова Правління здійснює розподіл обовязків та має право здійснювати передачу своїх прав, визначених у пункті 10.9. цього Статуту, іншим членам Правління та працівникам Банку. При чому сторонами у справі визнана та обставина, що [PERSON] дійсно є працівником ПАТ КБ «Приватбанк» та обіймає посаду керівника Напряму трудових ресурсів і виконує повноваження, повязані із кадровими питаннями в ПАТ КБ «Приватбанк». За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено суду про наявність порушеного права щодо його незаконного звільнення. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. На підставі ст. ст.\~34, 40, 42, 47, 49-2, 113 КЗпП України,

Outcome: dismissed