Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 20.02.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №146. Від шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу [PERSON] у позові зазначила, що сторони не піклуються про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу, також сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін. Також [PERSON] вказує на те, що відповідач нехтує сімейними цінностями, не підтримує нормальну сімейну атмосферу, не піклується про побутові сімейні відносини. Позивач вважає, що даний шлюб є лише формальним, оскільки відносини з відповідачем вже мають негативний характер, між сторонами відсутнє нормальне спілкування. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, сторони проживають окремо. На думку позивача, сім'я розпалася остаточно, примирення та збереження шлюбу не можливо, оскільки вказані вище обставини продовжуються вже тривалий час, а спроби примирення не принесли позитивних результатів. Позивач надала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Від відповідача також надійшла заява до суду про розгляд справи за його відсутності та про те, що він визнає позовні вимоги, проти задоволення позову не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, ч. 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 20.02.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №146, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області 18.08.2009 року (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалася, майнова суперечка не виникла, з питання проживання спільної дитини досягнута згода, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім та їх дитини інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Враховуючи викладене та

Outcome: approved