Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій вказала, що [INFO] померла [PERSON] , якій належала земельна ділянка, площею 2,21 га на території колишньої Браїлівської сільської ради Новоушицького району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт та призначила своїм спадкоємцем заявницю. З жовтня 2003 року у спадкодавця погіршилось здоров`я, вона хворіла та була одинокою, тому до дня смерті остання проживала разом із заявницею за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині неможливості довести факт проживання із спадкодавцем, у зв`язку із чим вимушена була звернутися до суду. Ухвалою суду від 29 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Заявниця у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи - Новоушицької селищної ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій вказав, що заявлені вимоги визнає, просить справу розглянути без його участі. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 січня 2004 року (а.с.5). Згідно із заповітом від 09 січня 2004 року [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] (а.с.6). Відповідно до повідомлення ГУ ПФУ в Хмельницькій області, допомогу на поховання у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] виплачено в квітні 2004 року [PERSON] (а.с.27). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №020361 від 04 листопада 2000 року [PERSON] належить земельна ділянка, площею 2,21 га на території колишньої Браїлівської сільської ради, Новоушицького району, Хмельницької області (а.с.7). Заявниці відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на майно [PERSON] , у зв`язку із неможливістю довести факт спільного проживання, що підтверджується постановою нотаріуса від 26 травня 2020 року (а.с.8). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В., інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] в спадковому реєстрі відсутня (а.с. 28,29). Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року , № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З довідки №507 від 25 травня 2020 року, виданої Новоушицькою селищною радою, суд встановив, що [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована у [ADDRESS] , одна (а.с.10). Відповідно до даних довідки за № 504 від 25 травня 2020 року [PERSON] проживала без реєстрації з [INFO] в домоволодінні [PERSON] в с.Цівківці, Новоушицького району, Хмельницької області, і остання здійснювала за нею догляд (а.с.9). Зазначена обставина підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] від 25 травня 2020 року (а.с.11-16). Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не може бути доказом того, що вона не проживала із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею, та оцінені судом. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про встановлення факту спільного постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання спадщини. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved