Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Концебівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що [INFO]р. помер батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] Позивач відповідно норм ст. 1261 ЦК України, є спадкоємицею першої черги за законом. [PERSON] фактично вступила в володіння спадковим майном, на даний час вона доглядає за спадковим будинком, у неї знаходиться технічна документація на нього. Позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку та грошові вклади, однак при зверненні в установлений законом строк до нотаріальної контори Савранського району з заявою про прийняття спадщини у вигляді зазначеного житлового будинку позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю на вказане спадкове майно правовстановлюючих документів та рекомендовано визнавати право власності в судовому порядку. Відсутність правовстановлюючих документів позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини, що змусило її звертатись до суду із вимогою про визнання права власності на зазначений спадковий будинок. 28.05.2014р. позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі (а. с. 20). Представник відповідача - голова Концебівської сільської ради Тітієвський О.М. в судове засідання не з'явися надав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності (а. с. 19). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки, викладену нею в позовній заяві та думку відповідача щодо відсутності заперечень з приводу задоволення позову, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Судом встановлено, що [INFO]р. помер батько позивача [PERSON] (а. с. 6). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 9-12). Позивач фактично вступив у володіння спадковим майном (а. с. 6). Згідно даних Концебівської сільської ради спадковий будинок належав покійному [PERSON] (а. с. 5). [PERSON] від спадщини не відмовлялася та не відмовляється, отримала свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки та грошових вкладів (а. с. 23). При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у виді житлового будинку з господарськими будівлями позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про визнання позовних вимог. В Україні юрисдикційну функцію щодо оформлення спадкових прав виконує нотаріат. Однак, судом встановлено, що суб'єктивне право позивача на успадкування домоволодіння померлого батька перебуває у невизнаному стані, оскільки право власності на це домоволодіння не було належним чином зареєстроване за померлим, що не дозволяє позивачу оформити спадкові права на нього. Оскільки суд здійснює правозахисну функцію, а нотаріат в даному випадку - правоохоронну, суд має задовольнити позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином суд вважає, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує права та обов'язки сторін, а тому у суду наявні підстави щодо прийняття визнання позову представником відповідача та ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved