Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітей повноліття, оскільки відповідач [PERSON], який є батьком дітей, має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки має задовільний стан здоровя, є працездатним, інших утриманців не має, аліменти будь яким особам не сплачує. Вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але з 20 листопада 2016 року проживають окремо. Відповідач лише раз добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 800 гривень, за період, коли почав проживати окремо. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.15). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судову повістку про виклик до суду отримав, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення (а.с. 14). Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи заяву позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає розмір аліментів, який в будь-якому разі не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що обєктивно підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.07.2011 року (а.с.2). Від цього шлюбу народились діти, син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.3,4). Діти перебувають на утриманні позивача, що обєктивно підтверджується довідкою Дібрівської селищної ради Миргородського району від 12.01.2017 року (а.с.5). Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дітей, вимоги позивача про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, та стягненню із [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] [INFO], аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13.01.2017 року, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до частини 2 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. В звязку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь Державного бюджету України 640 гривень судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: approved