Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 09 грудня 1995 Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, про що складено відповідний актовий запис №2045. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, з лютого 2014 року вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Проживають окремо. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. У підготовче судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити, відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09 грудня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 09 грудня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, про що складено відповідний актовий запис № 2045 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16 травня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За положеннями ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім?ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved