Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення [PERSON] померлим. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 18 вересня 1993 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки шлюбні відносини у них не склалися, тому 06 лютого 2007 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати в [ADDRESS] . У грудні 2008 року [PERSON] зник з місця проживання і місце його перебування невідоме. Розшук через органи поліції результатів не приніс. Необхідність оголошення померлою вказаної особи викликана в зв`язку з тим, що неповнолітній син заявника позбавлений можливості оформити спадкове майно. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки шлюбні відносини у них не склалися, тому 06 лютого 2007 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати в с. Ротмістрівка, Смілянського району, Черкаської області. У грудні 2008 року [PERSON] зник з місця проживання і місце його перебування невідоме. Тривалий час його розшукували, але розшук через органи поліції результатів не приніс. Необхідність оголошення померлим [PERSON] викликана в зв`язку з тим, що неповнолітній син заявника [PERSON] позбавлений можливості оформити спадкове майно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , оскільки у них не склалися стосунки вони розвелися та заявник із сином переїхала проживати до батьків. [PERSON] вів аморальний спосіб життя, із місця проживання зник у 2008 році і де він подівся невідомо, крім того він був оголошений в розшук, але місце його перебування не вдалося встановити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] вів аморальний спосіб життя, вживав алкогольні напої, в зв`язку з цим [PERSON] розірвала шлюб із ним. [PERSON] з місця проживання зник більше 10 років і по теперішній час ніхто не знає його місце перебування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживали в с. Ротмістрівка. [PERSON] вживав алкогольні напої, також лікувався від алкогольної залежності. У 2008 році [PERSON] зник із місця проживання в с. Ротмістрівка, його неодноразово розшукували, але відомостей про його місце проживання чи перебування невідомо більше 10 років. Представник заінтересованої особи Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст.305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Ротмістрівською сільською радою Смілянського району Черкаської області 03 липня 2002 року та свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] (а.с. 7). Згідно повідомлення № 2707 від 14 лютого 2020 року вбачається, що 27 серпня 2009 року [PERSON] був оголошений в розшук, як особа безвісно зникла (а.с. 9). Відповідно до довідки Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 109 від 05 березня 2020 року [PERSON] [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] , але з 2008 року за даною адресою не проживає (а.с. 4). В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] зник з місця проживання, був оголошений в розшук і про нього відсутні будь-які відомості більше 10 років. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного СУДУ України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісти за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. При цьому заявник має мати особисту цивільну правову зацікавленість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. [PERSON] в своїй заяві зазначила, що оголошення [PERSON] померлим необхідно для оформлення спадщини її неповнолітнім сином [PERSON] , 2002 року народження. Наведені заявником обставини та мета, з якою їй необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, такого матеріально-правового зв`язку. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. За наведених обставин, вимоги заяви є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved