Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Блюдниківської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на частини будинку, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання незаконним рішення Блюдниківської сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2015 року в позові відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23 вересня 2015 року зазначені рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду скасовані справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи позивач, кінцеві сформувавши позовні вимоги, просить суд: -визнати за нею право власності на ? частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]; -витребувати від добросовісного набувача [PERSON] ? частини спірного будинку, зобов'язавши повернути їй таку; -визнати незаконним рішення Блюдниківської сільської ради від 10 липня 2010 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] [PERSON].»; -визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 30 листопада 2010 року, виданий Блюдниківською сільською радою [PERSON]; -визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0868 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої по [ADDRESS], який був укладений 19 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON]; Вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що її матері [PERSON] належав будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] За життя, в 1999 році матір'ю складено заповіт, яким усе своє майно вона заповіла в рівних долях їй та сестрі - відповідачу [PERSON] Однак, у 2005 р. між її матір'ю та сестрою [PERSON] укладено Договір дарування спірного будинку. У 2010 році мати померла, після смерті якої відкрилась спадщина. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2014 року Договір дарування спірного будинку визнаний недійсним. Вважає, що будинок входить до спадкової маси спадкодавця - її матері [PERSON] Після смерті матері нею отримане свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, зокрема на земельні ділянки. У видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину житлового будинку нотаріусом їй було відмовлено, оскільки нею не подано правовстановлюючого документу на будинок і реєстрація права власності на такий здійснена за відповідачем [PERSON] Звернувшись до суду з даним позовом їй стало відомо, що її сестра - відповідач [PERSON] 19 лютого 2014 року продала даний будинок та земельну ділянку на якій розташований будинок, отриману в порядку приватизації [PERSON] Вважає,що вона має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння, тобто у добросовісного набувача [PERSON] Вважає, що Блюдниківська сільська рада незаконно передала у власність [PERSON] цілу земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Відтак, рішення Блюдниківської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки на якій розташовано спірний будинок, державний акт про право власності на земельну ділянку та наступні правочини слід визнати недійсними. В судовому засіданні позивач, її представник - адвокат Кочут М.В. позов підтримали. Надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] щодо задоволення позову заперечила. Зазначила, що позивачем не доведено факту вибуття спірного будинку з володіння спадкодавця [PERSON] поза її волею. Відтак, спірний будинок не входить до спадкової маси. Просила призначити посмертну судову психіатричну експертизу на вирішення якої винести питання чи розуміла [PERSON] на час укладення договору дарування в 2005 році значення своїх дій та могла керувати ними. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов заперечив. Заперечуючи позов покликався на те, що позивачем не доведено факту вибуття спірного будинку з володіння спадкодавця [PERSON] поза її волею. Відтак, спірний будинок на даний час належить [PERSON] і не входить до спадщини спадкодавця [PERSON] Окрім цього вважає, що позивачем пропущено встановлений ЦК України трьохрічний строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права [PERSON] стало відомо в день смерті матері [PERSON], з огляду на те, що спадкове майно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини - смерті спадкодавця. Однак, [PERSON] не звернулась до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину чи з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідач Блюдниківська сільська рада Галицького району Івано-Франківської області в судове засідання представника не скерувала. Судом ухвалено розглянути справу за відсутності такого. Заслухавши позивача, її представника - адвоката Кочута М.В., представника відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи суд приймаючи рішення у справі враховує наступне. Судом встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 63,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сараєм, стодолою, шопою, криницею, воротами, огорожею, що за адресою: [ADDRESS], що стверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 вересня 2005 року (т. 1, а.с. 48) За Договором дарування від 06 вересня 2005 року [PERSON] спірний будинок та господарські споруди подарувала відповідачу [PERSON] (справа 2/341/5/14, т. 1 а.с. 5). Рішенням Блюдниківськівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської від 10 липня 2010 року вирішено передати [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (т. 1 а.с. 125). На підставі даного рішення [PERSON] видано Державний акт від 30 липня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0867 га за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (т. 1 а.с. 190). 19 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0867 га, що за адресою: [ADDRESS] та спірного житлового будинку за цією ж адресою. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи - органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Івано-Франківської області Договір дарування спірного будинку від 06 вересня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] - визнано недійсним (справа 2/341/5/14, т. 3 а.с. 49-51). На випадок смерті [PERSON], 08 червня 1999 року, залишила заповіт, яким все своє майно заповіла в рівних частках позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] (т. 1, а.с. 25). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується наявною копією свідоцтва про смерть. (т. 1, а.с. 4). На час смерті [PERSON] проживала сама, що стверджується копією довідки, виданої 29 липня 2010 року Виконавчим комітетом Блюдниківської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 20). 30 липня 2010 року [PERSON] та 29 жовтня 2010 року [PERSON] звернулись до Державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 85, 87). Державним нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частину спадкового майна, а саме на земельні ділянки (т. 1, а.с. 124-129). 26 травня 2014 року державним нотаріусом Галицької районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] та [PERSON] є таким, що прийняли спадщину, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини - смерті [PERSON] звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Частки таких є рівними. Відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, зокрема, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Захист права в порядку ст. 392 ЦК можливий, коли особа набула права власності внаслідок спадкування. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦП України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав судам надано роз'яснення, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі. Слід констатувати, що у власника - спадкодавця [PERSON] не було волі на передачу права володіння спірним будинком відповідачу [PERSON], оскільки на момент вчинення 06 вересня 2005 року Договору дарування спірного будинку, [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що стверджується актом повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 836 від 11 жовтня 2013 року, проведеної Київським міським центром судово-психіатрчної експертизи (справа 2/341/5/14, т. 2 а.с. 215-223) та рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи - органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Івано-Франківської області, яким Договір дарування спірного будинку від 06 вересня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] - визнано недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 225 ЦК України - правочин вчинений фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (справа 2/341/5/14, т. 3 а.с. 49-51). Відтак, позов в частині вимог: визнати за позивачем право власності на ? частини спірного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]; та витребувати від добросовісного набувача [PERSON] ? частини спірного будинку, слід задовольнити. Доцільності призначати посмертну судово-психіатричної експертизи в межах даної справи для з'ясування того, чи [PERSON] на момент вчинення 06 вересня 2005 року Договору дарування. спірного будинку усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними суд поважав за недоцільне, оскільки дане питання було предметом дослідження комісійної судово-психіатричної експертизи проведеної у справі № 2/341/5/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи - органу опіки і піклування Галицької районної адміністрації Івано-Франківської області про визнання Договору дарування спірного будинку недійсним. Для розв'язання проблеми розмежування випадків застосування двохсторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна, слід зазначити, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину є притаманною при зверненні з вимогою про застосування наслідків недійсного правочину. Від особи, яка не є стороною недійсного правочину, майно може бути витребувано шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК. У випадках, коли в позовах поєднуються вимоги про віндикацію та реституцію, суд повинен визначити, яку вимогу по суті (а не за формою) пред'являє позивач, і, відповідно, застосовувати належні норми законодавства,

Outcome: partial