Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану у м. Рівне [INFO], актовий запис №348. [INFO] померла її тітка [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Великомежиріцькою сільською радою Корецького району 05 квітня 1997 року, актовий запис №13. Після смерті тітки відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на земельну ділянку площею 2.32 га., що підтверджується Державним актом виданим на підставі рішення Великомежиріцької сільської ради від 11.11.1999 року №186, спадкоємцем якого за законом вона є. Вказує, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вчасно не звернулася, оскільки з 1997 року по 2002 рік працювала продавцем в м. Москва, Російської федерації. Вважає, що строк для прийняття спадщин пропустила з поважної причини. А тому, просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав наведених в позові. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, подав заяву в якій просить справу розглянути у відсутності його представника. Позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. [INFO] помер [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану у м. Рівне [INFO] актовий запис №348. [INFO] померла [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Великомежиріцькою сільською радою Корецького району 05 квітня 1997 року актовий запис №13. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] та являвся сином [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] та являлася дочкою [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] та являється дочкою [PERSON]. Тобто позивачка є племінницею [PERSON]. Згідно із матеріалами справи [INFO] [PERSON] померла. З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України в новій редакції. Відповідно до п.5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої цього Кодексу (Спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже за змістом вказаних норм застосування ЦК України 2003 року до спадщини, яка відкрилася до набрання ним чинності можливе за двох умов : по-перше спадщина відкрилася і шестимісячний строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, і по-друге з моменту її відкриття і до 1 січня 2004 року спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців. Аналогічні роз'яснення містить постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно п.1 якої відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] і шестимісячний строк на її прийняття закінчився до [INFO], то до спірних відносин повинні застосовуватись положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтями 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР в редакції 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Виходячи наведеного, [PERSON] не має достатніх підстав для оформлення спадщини після померлої [PERSON], яку вона вказує рідною тіткою, оскільки в розумінні статей 529 та 530 ЦК в редакції 1963 року, вона не має правових підстав претендувати на спадщину, у зв'язку із тим, що ступінь спорідненості не дає їй такого права. Крім того, позивачка не перебувала на утриманні померлої, постійно не проживала разом із нею на час відкриття спадщини, фактично спадщину не прийняла та заповіт на її користь [PERSON] не складала. Крім того частиною 1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року передбачено право спадкоємця на продовження строку на прийняття спадщини. Так строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Поважними слід вважати причини, пов'язані з об'єктивними непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій по прийняттю спадщини. В обґрунтування позову причинами пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] зазначала те, що вона протягом 1997-2002 працювала у Москві, що позбавляло її можливості виїхати в Україну для звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Крім того вказує, що не знала про наявність спадкового майна. Проте, вказані причини, на які посилається позивач, є лише суб'єктивним фактором її несвоєчасного звернення до нотаріуса за оформленням спадщини, вони залежали лише від волі самого позивача та не можуть бути визнані поважними обставинами, які б давали суду підстави для продовження строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Отже, обставини, на які посилається позивачка, не свідчать про наявність істотних труднощів для спадкоємця для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори і не є причинами, пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з матеріалами справи на час відкриття спадщини [PERSON] з 2002 року мала можливість реалізувати своє спадкове право в рамках ЦК Української РСР особисто або через представника, однак не вчинила жодних належних дій для реалізації спадкових прав. Іншого суду не доведено. Сам по собі факт необізнаності позивача про наявність спадкового майна, не свідчить про наявність об'єктивних перешкод в реалізації нею свого права на прийняття спадщини для подання заяви до нотаріуса щодо прийняття спадщини. За такого, враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні позову.

Outcome: dismissed