Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] посилаючись на те, що вони перебувають у шлюбі, від якого з відповідачем народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на утримання яких відповідач не надає належної та необхідної матеріальної допомоги, хоча має в тому зобов'язання і можливість. У зв'язку з наведеним позивач просила присудити до стягнення в судовому порядку аліменти на утримання синів у розмірі по 1000грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму, як установлено законом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, - подала заяву про розгляд справи в її відсутності та підтримання позовних вимог. У судовому засіданні [PERSON] по суті спору позов визнав частково і просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та присудити сплачувати ним аліментні зобов'язання на утримання синів в розмірі по 400грн. на кожну дитину щомісячно, тобто 2/5 від його середньомісячного доходу. Вислухавши пояснення відповідача, з'ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Із фотокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 23.07.2010 року. Від цього шлюбу в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У судовому засіданні під час розгляду цивільної справи встановлено, що [PERSON] після народження дітей і по тепер частково виконував обов'язок по їх утриманню, а також брав участь у їх вихованні. Однак, дані обставини не були істинними, що потягнуло звернення позивача до суду із спором про стягнення аліментів. У зв'язку з цим суд надає віри позивачу в тому, що фактично на утримання дітей протягом зазначеного часу саме нею використовувались та затрачалися кошти на утримання неповнолітніх синів: на харчування, одяг, при необхідності на лікування та інші потреби, але про це документально підтвердити їй складно, оскільки фактично не збирала доказів. Із пояснень відповідача при з'ясуванні обставин справи установлено, що він по суті спору згідний сплачувати аліменти на утримання синів в розмірі по 400грн. на кожну дитину щомісячно. За законодавством України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. Відповідач [PERSON] як і позивач офіційного працює, тому аліменти слід присудити у частці від його заробітку (доходу) згідно ст. 183 СК України. Зазначеною нормою Закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, аналізуючи зібрані докази із наведеними нормами закону, пояснення відповідача та позивача у письмовому зверненні до суду, ураховуючи інтереси дітей, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти в розмірі 2/5 частин (доходу) від заробітку відповідача щомісячно на утримання синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до досягнення ними повноліття з часу пред'явлення такого позову, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При присудженні такої суми і частковому задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу позицій сторін, представлених ними документів і присуджує до стягнення щомісячні кошти (аліменти) з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання двох дітей, роз'яснивши сторонам, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів.

Outcome: partial