Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнила, посилаючись на наступні обставини. Вона за Договором купівлі-продажу частини квартири від 27.05.2013 р. та свідоцтва про право власності на житло є власником квартири розташовану в [ADDRESS]. На даний час в квартирі зареєстровані вона, як власник квартира та її син, відповідач по справі, який продав їй свою частку квартири. [PERSON] в травні місяці 2013 р. зібрав свої речі та виїхав, не несе жодних витрат, що є для неї тягарем. В звязку з зазначеними обставинами вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позивача на позовних вимогах наполягала, просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що її син дійсно виїхав у травні місяці 2013 р. за межі України до Росії. Повертатися не має бажання, а для зняття з реєстрації у нього для проїзду з м. Норильск, Росія де він зараз проживає, до м. Нікополя у нього відсутні кошти. Відповідач в судове засідання не зявився. Суд за клопотанням позивача, вважає можливим розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Суд вислухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом за договором купівлі-продажу частини квартири від 27.05.2013 р. посвідченого приватним нотаріусом Нікопольської міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] набула право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. (а.с. 4-6) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.08.1995 р. вона є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. (а.с. 7) Відповідно до акту від 15.06.2015 р. виданого ОСББ «Зелений Дім 176» в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 14.05.2013 р. [PERSON] (а.с. 11) Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. П. 33 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не? ?пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що? ?він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої? ?законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна? ?небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи наведенні норми права суд приходить до думки, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved