Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №28, що розташований по вул. Червономанєжній в м. Чугуєві Харківської області. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що їй на праві приватної власності належить частина житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд. 28, на підставі Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 29.06.2016 року. Між позивачем, як власником будинку, та відповідачем ніякого договору найму або угоди про умови користування та проживання його у будинку не було. Більш того, Відповідач з 2009 року та по сьогоднішній день не проживає в будинку, проте відповідач залишається зареєстрованою в [INFO] в якості жильця. Добровільно скасувати свою реєстрацію відповідач не бажає. Той факт, що [PERSON]не проживає з 2009 року підтверджується довідкою №16 вуличного комітету №11 Чугуївської міської ради Харківської області від 11.07.2016 року. Факт того, що в будинку, розташованому за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд.28/2, Відповідач не проживає з 2009 року, можуть підтвердити свідки: [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з реєстрацією відповідача, [PERSON], як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, в поліпшенні стану житлового будинку за весь час реєстрації не приймала. У відповідності до ст. 156 ЖК України відповідач не є членом сім'ї позивача. Оскільки відповідач фактично в будинку не проживає вже протягом семи років, не оплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування будинком. На підставі викладеного та посилаючись на ст. ст. 321, 383, 405 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового Кодексу УРСР, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить задовольнити її позовні вимоги. Від позивача та третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутність, позивач просила задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, представники відділу реєстрації та Чугуївської міської ради, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не зявилася, причину неявки суду не доповідала, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. За таких обставин,\~ відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224\~ ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~ Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачами жодних\~ заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 29.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] належить 63/100 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташовані на земельній ділянці Чугуївської міської ради, розміром 0,0916 га, за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд.28 (а.с.6-7). Факт належності [PERSON] на праві спільної часткової власності 63/100 частки будинку за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд.28, також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-23). Згідно Довідки, виданої головою вуличного комітету №25 по вул. Червономанєжна від 11.07.2016 року, [PERSON]І зареєстрована, але фактично не проживає з 2009 року за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд.28 (а.с.8). Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]/2, яка рішенням Чугуївської міської ради Харківської області VIII сесії VII скликання від 12.05.2016 року №250- VII перейменована на вул. Червономанєжну (а.с.15,24). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1\~ст. 317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, жиле приміщення зберігається за ними на протязі 6 місяців. Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 2009 року, будь-яких домовленостей з позивачкою з приводу користування зазначеним нерухомим майном укладено не було, а тому правових підстав для подальшої реєстрації відповідача у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого його необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком, що належить на праві приватної власності позивачу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial