Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.01.1998 він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12.12.2013 року їх шлюб розірвано. Відповідно до договору дарування від 18 жовтня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу [PERSON] позивачу належить житловий будинок № 8 по провулку Київський у м. Пирятин Полтавської області. Також у даному будинку зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON], проте остання з вересня 2013 року 2016 року у будинку не проживає. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки фактичне місце перебування [PERSON] позивачу невідоме. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, у останнього виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг, тому вона просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком № 8 по провулку Київський у м. Пирятин Полтавської області. Позивач та представник позивача у судове не зявилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги викладені у позові підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, виклики, що направлялися на адресу відповідача повернулися на адресу суду з відміткою «за зазначено адресою не проживає» (а.с. 71, 73). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 17 жовтня 2018 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.01.1998 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12.12.2013 року шлюб розірвано (а.с. 7). Відповідно до договору дарування від 18 жовтня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу [PERSON] позивачу належить житловий будинок № 8 по провулку Київський у м. Пирятин Полтавської області (а.с. 8). У вказаному будинку також зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] (а.с. 10, 55), але з вересня 2013 року у даному будинку не проживає, про що свідчать пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], копія акта обстеження житлового будинку № 8 по пров. Київський у м. Пирятин Полтавської області на предмет проживання у ньому [PERSON] від 19.05.2015 (а.с. 58) та інформація надана відділом державної реєстрації виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області № 12346/05-11 від 30.08.2018 відповідно якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 77). Ухвалою суду від 10 квітня 2015 року зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного набутого за час шлюбу майна. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21.02.2018 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про поділ спільно набутого майна, а сааме будинку № 8 розташованого по провулку Київський у м. Пирятин Полтавської області. Постановою апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018 рішення суду від 21.02.2018 залишено без змін (а.с. 47-53). Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали права користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, оскільки відповідач понад 5 роківи не проживає у будинку, що належить позивачу, а її реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки її реєстрація в належному [PERSON] будинку порушує його право на користування та розпорядження власністю.

Outcome: approved