Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 22 липня 2016 року вона довідалась про те, що згідно 10.09.2008 року постанови про відкриття виконавчого провадження винесеної 10.09.2008 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження № 8979306 з виконання судового наказу № 2-Н-196 виданого Гусятинським районним судом 15.07.2008 року про стягнення з [PERSON] в користь АКБ «Укрсоцбанк» 9550 грн. 71 коп. заборгованості, 47 грн. судового збору, 15 грн. витрат. Після цього, у відповідності до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної 11.10.2010 року головним державним виконавцем державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 8979306 на все належне [PERSON] майно було накладено арешт та заборону здійснювати відчуження даного майна. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта виданої 06.09.2016 року 11.10.2010 року за № 10343812 Тернопільською філією державного підприємстві «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майні боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, винесеної 11.10.2010 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 8979306, зареєстроване наступне обтяження: арешт всього нерухомого майна належного [PERSON] Дане виконавче провадження було завершене 27 червня 2013 року, у звязку із тим, шо у відповідності до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві винесеної 27.06.2013 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 8979306 судовий наказ № 2-Н-196 виданий Гусятинським районним судом 15.07.2008 року про стягнення з [PERSON] в користь АКБ «Укрсоцбанк» 9550 грн. 71 коп. заборгованості. 47 грн. 75 коп. судового збору, 15 грн. витрат на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачеві (АКБ «Укрсоцбанк»). Станом на 22.07.2016 року судовий наказ № 2-Н-196 виданий Гусятинським районним судом 15.07.2008 року про стягнення з [PERSON] в користь АКБ «Укрсоцбанк» 9550 грн. 71 коп. заборгованості, 47 грн. 75 коп. судового збору, 15 грн. витрат на виконання до Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно у встановлені Законом України «Про виконавче провадження» строки не надходив та на виконанні не перебуває. Окрім цього, як вбачається із довідки № 09.202-86/96-101 виданої 11.07.2016 року Чортківським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 11 липня 2016 року у [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» відсутня заборгованість по кредиту та нарахованих відсотках. Тобто, на сьогоднішній день позивач не має заборгованості та стягувач не предявляє жодних претензій до неї. На підставі вище викладеного просить зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна належного [PERSON], накладені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження, винесеної 11.10.2010 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 8979306, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 10343812 від 11.10.2010 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, додатково пояснив, що не дивлячись на повернення судового наказу № 2-Н-196 виданого Гусятинським районним судом 15.07.2008 року стягувану, відсутність заборгованості Позивача перед Відповідачем за договором кредиту № 785/124-КУ8-КС2 укладеним 16.03.2007 року, а також на відсутність станом на 08.12.2016р. будь-яких кредитних відносин та фінансових зобовязань між сторонами, арешт та заборона відчуження майна належного [PERSON] - діє, що порушує права останньої, враховуючи, що стягнення за даним виконавчим документом уже не проводяться і провадження є завершеним відповідно до ст. 30 Закону про виконавче провадження, повторно у встановлені ст. 22 Закону про виконавче провадження строки судовий наказ № 2-Н-196 виданий Гусятинським районним судом 15.07.2008 року на виконання до Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не надходив та на виконанні не перебуває, а також між Позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» відсутні будь-які кредитні відносини та фінансові зобовязання, а тому арешт та заборона відчуження майна належного [PERSON] - діє, що порушує права останньої, як власника майна. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та дату місце розгляду справи. Попередньо подав до суду письмові заперечення на позов, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року державний виконавець здійснює накладення арешту під час виконавчого провадження, і, відповідно банк права позивача не порушував.. З питанням про зняття арешту з майна, позивачеві слід звернутися до Гусятинського районного відділу ДВС, оскільки зняття арешту є процесуальною дією державного виконавця а не банку. Просить справу розглядати у відсутності представника банку. Представник третьої особи Відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] в судовому засіданні при винесенні рішення покладалась на думку суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.09.2008 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] постановою про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження № 8979306 з виконання судового наказу № 2-Н-196 виданого Гусятинським районним судом 15.07.2008 року про стягнення з [PERSON] в користь АКБ «Укрсоцбанк» 9550 грн. 71 коп. заборгованості, 47 грн. судового збору, 15 грн. витрат (а.с.10). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної 11.10.2010 року головним державним виконавцем державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 8979306 на все належне [PERSON] майно було накладено арешт та заборону здійснювати відчуження даного майна (а.с.11). 27 червня 2013 року постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві винесеної 27.06.2013 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 8979306 судовий наказ № 2-Н-196 виданий Гусятинським районним судом 15.07.2008 року про стягнення з [PERSON] в користь АКБ «Укрсоцбанк» 9550 грн. 71 коп. заборгованості. 47 грн. 75 коп. судового збору, 15 грн. витрат на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачеві (АКБ «Укрсоцбанк») (а.с.12). Згідно довідок ПАТ «Укрсоцбанк» № 09.202-86/96-101 від 11.07.2016 року та № 09.202-86/96-21838 від 08.12.2016 року в [PERSON] станом на 11.07.2016 року заборгованість по кредиту та нарахованих відсотках відсутня (а.с.13). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта виданої 06.09.2016 року 11.10.2010 року за № 10343812 Тернопільською філією державного підприємстві «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майні боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, винесеної 11.10.2010 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції [PERSON] у виконавчому провадженні № 8979306, зареєстроване наступне обтяження: арешт всього нерухомого майна належного [PERSON] (а.с.14-15). В п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що позови про зняття арешту з майна заявлені власниками такого майна розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні. Згідно п. 2 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-УІ) (далі - Закон про виконавче провадження). Частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст. 57 Закону про виконавче провадження, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону про виконавче провадження виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Поряд з цим, згідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Безпосередньо підстави закінчення виконавчого провадження встановлені статтею 49 Закону про виконавче провадження і серед підстав закінчення виконавчого провадження відсутні випадки повернення виконавчого документа стягувачу за статтею 47 Закону про виконавче провадження. Таким чином, серед підстав закінчення виконавчого провадження відсутні випадки повернення виконавчого документа стягувачу за статтею 47 Закону про виконавче провадження. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. Враховуючи наведене, суд застосовує норми закону, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону), оскільки повернення виконавчого документа стягувачу є аналогічним закінченню виконавчого провадження, так як будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються та не можуть здійснюватися, а саме виконавче провадження, фактично, закінчується. Як встановлено, зняти арешт після повернення виконавчого документа, державний виконавець не має можливості. З огляду на зазначене вище, позов [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved