Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд здійснити поділ майна, визнати за нею, право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , вартістю 440544 грн., визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , вартістю 440544 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за час перебування в шлюбі з відповідачем за договором купівлі-продажу від 10.08.2005 року придбана квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 47,64 кв.м. Вважає, що має право визнати за нею 1/2 частину квартири та за відповідачем Ѕ частину квартири, так як вона належить подружжю на справі спільної сумісної власності. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 року, відкрито провадження по справі, та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2020 року, за заявою позивача, залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача судових витрат. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечувала проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] надав заяву у якій вказав, що позовні вимоги визнає, просить розглядати справу без його участі. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.\~316, 316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до ч. 1,2 ст. 60 СК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України,\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в\~ст. 57 СК України, в пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як встановлено судом, сторони з 28.08.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2014 року. Під час шлюбу придбано нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано на позивача [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 10.08.2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тарасовою А.П., і зареєстрований у реєстрі за № 2355. Таким чином, на момент розірвання шлюбу між сторонами, в обсяг спільно нажитого майна подружжя набутого у шлюбі, входить, у тому числі, квартира за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу між\~сторонами, розподіл спільного майна подружжя не було проведено. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~ст. 63 СК України,\~згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами у справі договори щодо розпорядження та користування спірним майном не укладались. Згідно з ч. 2\~ст. 372 ЦК України,\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач та відповідач визнають, що дана квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку про можливість поділу майна подружжя, і визнання за позивачем право приватної власності на нерухоме майно - на 1/2 частину квартири, та за відповідачем право приватної власності на нерухоме майно - на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до\~ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved