Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на належну їй квартиру № 98, що розташована у будинку № 51 по проспекту Миру у м. Дніпропетровську, шляхом виселення із цієї квартири гр. [PERSON], [INFO], а також просить суд зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Миру б. № 51, кв.98. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що 20 січня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 27. Відповідно до вказаного договору, продавець [PERSON] передав їй у власність, а я прийняла квартиру № 98, що розташована в будинку № 51 по проспекту Миру у місті Дніпропетровську, та сплатила за неї оговорену суму під час оформлення вищезгаданого договору. Станом на 29.01.2015 року відповідач [PERSON], [INFO] (донька [PERSON]), зареєстрована за адресою [INFO] б. 51, кв.98, про що свідчить довідка № 159 від 20.01.2015 року, видана Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційним підприємством №53» Дніпропетровської міської ради. З моменту оформлення договору купівлі-продажу квартири відповідач [PERSON], порушуючи тим самим її правомірні та законні права як власника, тобто вона позбавила її права користуватись та фактично розпоряджатись належним майном (квартирою) як, - продати, здати в оренду, та виконати інші передбачені законодавством дії, утворивши тим самим їй перешкоди у користуванні власністю. Крім того, вона має сплачувати комунальні послуги, що призводить до надлишкових нічим не виправданих витрат. Вважає, що її права як власника квартири порушуються В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила пред'явлену позову заяву задовольнити в повному обсязі посилаючись на викладені у ній обставини. У подальшому у судове засідання не з'явилася, але завчасно поданою письмовою заявою сповістила про неявку та можливість розгляду й вирішення справи без її участі. Не заперечувала проти заочного розгляду й вирішення справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, за договором купівлі продажу квартири від 20 січня 2015 року позивачка купила у [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Миру, 51/98. Договір купівлі продажу було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 27. Продаж було вчинено за 322720,00 грн. На підставі вказаного договору 20.01.2015 року за позивачкою було здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 8434963). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод у ст. 1 Першого протоколу, закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON], не будучи власником квартири ані в цілому, ані у частці, зі спірної квартири після продажу не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи, що відповідач не є власником спірної квартири, добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Так, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON], оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі і на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial