Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, успадкований за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач прийняла у спадщину за заповітом майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] р. в с. Карабіївка Теофіпольського району. Зазначені обставини підтверджуються: - заповітом [PERSON], посвідченим 02 лютого 2011 року секретарем виконкому Карабіївської сільської ради [PERSON] за № 2, яким спадкодавець все своє майно, яке на день його смерті буде йому належати, з чого б воно не складалося, і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]; - інформаційною довідкою № 35351860 зі Спадкового реєстру про чинність заповіту [PERSON], виданою 11 жовтня 2013 р. Теофіпольською державною нотаріальною конторою; - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим [INFO] р. Карабіївською сільською радою, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] року в с. Карабіївка Теофіпольського району у 57-річному віці; - довідкою Карабіївської сільської ради від 11 листопада 2015 р. № 373, відповідно до якої станом на день смерті [PERSON] разом з ним в господарстві [ADDRESS] проживала внучка сестри [PERSON]; - свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори Вівсянко О.П. 17 жовтня 2013 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1645 про те, що спадкоємцем земельної ділянки площею 2,2 га після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі заповіту від 02 лютого 2011 року за № 2, являється [PERSON]; - витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на вищезазначену земельну ділянку, надану нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори 17 жовтня 2013 року за індексним номером 11074598. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, якщо він не заявив про відмову від неї. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.ст. 1233, 1235 ЦК України). Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок по [ADDRESS] був побудований в 1928 році. Як вбачається з погосподарських книг по спірному господарству, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, головою двору була його дружина [PERSON] до свого вибуття 20 грудня 1988 року в м. Миколаїв, після чого головою двору став її син [PERSON]. [PERSON] продовжував бути головою двору і після повернення матері 18 вересня 1992 року. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] виданим 11 жовтня 1999 року Карабіївською сільською радою, на момент її смерті разом з нею проживав лише її син [PERSON]. Таким чином, покійний [PERSON] був главою сім'ї господарства [ADDRESS] Згідно довідки Карабіївської сільської ради від 13 жовтня 2015 р. № 312 спірний житловий будинок не є об'єктом комунальної власності територіальної громади сільської ради. Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 08 жовтня 2015 р. № 1224/02-14, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті [PERSON] є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час його смерті. Після смерті спадкодавця позивач, успадкувавши його майно за заповітом, набув у порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність.

Outcome: approved