Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що їй належить на праві власності нежитлова будівля, розташована за адресою [ADDRESS] . 23 грудня 2020 року з інформаційної довідки № 238495966 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 28. 12. 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва було посвідчено договір купівлі - продажу вказаної нежитлової будівлі, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Позика» і [PERSON] та здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39041113 від 28. 12. 2017 року. Вона, як власник нерухомого майна, жодних договорів не укладала та не підписувала, про особу, яка стала власником майна, їй нічого не відомо, вони ніколи не зустрічалися та ні про що не домовлялися. Документів відносно нерухомого майна вона нікому не передавала, ніяких дій в присутності нотаріуса не вчиняла, будівлю на продаж не виставляла, доручень стосовно розпорядження майном нікому не надавала, у вказаний в договорі час в м. Києві не перебувала. Договір був чинений від імені ТОВ «ФК «Позика», якому майно належало на підставі заочного рішення Бердянського міськрайонного суду від 05. 10. 2017 року по справі № 310/4445/17 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте заочне рішення суду було скасовано, рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27. 09. 2019 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінасова компанія «Позика» відмовлено у повному обсязі, вказане рішення залишено в силі постановою Запорізького апеляційного суду від 09. 09. 2020 року. Таким чином, жодних правових підстав для продажу належного їй майна відповідач ТОВ «ФК «Позика» не мав. Просить визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлової будівлі [ADDRESS] , укладений між ТОВ «ФК «Позика» та [PERSON] на підставі невідповідності його вимогам ст. 203 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ «ФК «Позика» до суду не явився, про дату слухання справи повідомлений, надав відзив на позову заяву, у якому вказав, що 13. 06. 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11360480000, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 80 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути борг не пізніше 12. 06. 2015 року та сплачувати проценти за користування кредитом 13,5 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника 13. 03. 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко М. Р. Предметом іпотеки виступала нежитлова будівлі, розташована за адресою [ADDRESS] . 24. 11. 2016 року між Банком та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКТИВ» було укладено договір факторингу № 48, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором відступлено цьому Товариству. 28. 11. 2016 року між Банком та ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» було укладено договір про відступлення права вимоги № 1 за Договорами іпотеки до Договору факторингу № 48. 28. 11. 2016 року між ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір факторингу № 48/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором відступлено до ТОВ «ФК «Позика». 20. 12. 2016 року між ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. У зв`язку з непогашенням у повному обсязі заборгованості за кредитним договором, борг [PERSON] перед новим кредитором склав 2 805 494,84 грн., який залишився не погашеним. На момент укладання договору купівлі - продажу іпотечного майна 28. 12. 2017 року рішення Бердянського міськрайонного суду від 05. 10. 2017 року набрало законної сили та не було оскаржено, і дії Товариства щодо звернення стягнення на предмет іпотеки являлися правомірними, підстави, які б свідчили про незаконність укладення спірного договору, відсутні. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, і суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних доказів. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д. В. до суду не явилася, про дату слухання справи повідомлялася належним чином, заперечень проти позову не надала, тому суд розглядає справу за її відсутності. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради 07. 08. 2008 року, [PERSON] на праві власності належить нежитлова будівля, розташована по [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, реєстраційний номер 12932982, номер запису 168. Як вбачається з копії договору купівлі - продажу від 28. 12. 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., ТОВ «Фінансова компанія «Позика» продала належне [PERSON] нежитлове приміщення по [ADDRESS] [PERSON] . При цьому в тексті договору зазначено, що нежитлове приміщення належить на праві власності [PERSON] , а право на продаж належить Іпотекодержателю на підставі іпотечного договору від 13. 06. 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко М. Р., рішення Бердянського міськрайонного суду від 05. 10. 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки; договору про відступлення прав вимоги № 1 за договором іпотеки до договору факторингу № 48 від 28. 11. 2016 року, договору про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченого 20. 12. 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. Згідно копії рішення Бердянського міськрайонного суду від 27. 09. 2019 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Позика» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 09. 09. 2020 року вказане рішення залишено без розгляду. У зв`язку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу належного їй на праві власності нерухомого майна, укладеного 28. 12. 2017 року між ТОВ «ФК «Позика» і [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України змін правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 цієї ж статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний почин). Судом встановлено, що формально правочин - договір купівлі - продажу нерухомого майна відповідає вимогам, встановленим ЦК України для правочинів, але по своїй суті він порушує право власності позивача, оскільки відчуження нежитлового приміщення було здійснено без відповідних правових підстав, навіть якщо на момент посвідчення правочину нотаріусом заочне рішення суду набрало законної сили, оскільки якщо судовий акт в подальшому скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з дня його ухвалення. Саме за цих підстав суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів ТОВ «ФК «Позика» та [PERSON] проти позову. За рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27. 09. 2019 року правові підстави у ТОВ «ФК «Позика» для відчуження майна [PERSON] припинили своє існування, а тому оспорюваний договір купівлі - продажу необхідно визнати недійсним. Позивачка згідно ст. 215 ЦК України набула право на оспорення цього правочину, навіть якщо вона і не була стороною вказаного правочину. Враховуючи вищевикладене, те, що позивачка довела свої вимоги належними доказами, її позовні вимоги відповідають нормам закону, порушення її прав, як власниці майна, підтверджено в судовому засіданні, тому її позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved