Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття» про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 01 грудня 2005 року перебувала в трудових відносинах з ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття». 28 квітня 2014 року звільнилася згідно п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за згодою сторін. Протягом шести місяців відповідач з нею не провів повністю розрахунок при звільненні. Станом на 16 жовтня 2014 року відповідач заборгував їй заробітну плату за квітень 2014 року в сумі 1289 грн.. та компенсацію за невикористану відпустку за 2013-2014 року в сумі 1790 грн. 00 коп.. Остаточний розрахунок при звільненні проведено 17 жовтня 2014 року. Відповідач не надав їй довідки про заборгованість по невиплаченій зарплаті та компенсації за невикористану відпустку. Просить стягнути з ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття» на її користь компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку в сумі 8943 грн. 17 коп., та судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. У даній заяві позивач зазначила, що її розрахунок компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку в сумі 8943 грн. 17 коп. складений виходячи з середньомісячного заробітку - 1831,20 грн.. з відрахуванням належних до сплати податків та зборів. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих причин, однак 30.12.2014 року подав до суду заперечення проти позову. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Свої заперечення проти позовних вимог відповідач обґрунтовує тим, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 17.10.2014 року, в тому числі і компенсацію за невикористану відпустку за 2013-2014 роки. Затримка з остаточним розрахунком з [PERSON] виникла не з вини ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття», а через ряд об'єктивних причин, зокрема внаслідок недобросовісності контрагентів, власні борги, відкриті виконавчі провадження. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття» з 01 грудня 2005 року по 28 квітня 2014 року, що підтверджується трудовою книжкою позивача. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до довідки ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття» № 64/12 від 25.12.2014 року, заборгованість ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття» перед [PERSON] по розрахункам по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку при звільненні відсутня. Остаточна виплата по заробітній платі на компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 3079,89 грн. була здійснена 17.10.2014 року шляхом переказу коштів на банківську картку [PERSON]. Випискою по рахунку приватного клієнта [NUMBER], розрахунковий період: з 03.01.2014 по 11.11.2014 року, сформоване 11.11.2014 року о 14:28:10; номер основного рахунку [NUMBER] підтверджується факт зарахування заробітної плати /пенсії/соціальних виплат в сумі 3079,89 грн. 17 жовтня 2014 року. Таким чином, відповідач порушив вимоги ст. 116 Кодексу законів про працю України. Крім того, відповідач не надав доказів, що письмово повідомив [PERSON] про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, перед виплатою зазначених сум. У відповідності до норм ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідач надав суду довідку про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] № 67/12 від 25.12.2014 року, згідно якої середньомісячна заробітна плата (дохід) позивача становить 1831,20 грн.. Дана довідка скріплена печаткою ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття», однак не підписана керівником та головним бухгалтером підприємства, внаслідок чого не може бути належним письмовим доказом у справі. Разом з тим, вказаний розмір середньомісячної зарплати (дохід) позивача узгоджується з розрахунком компенсації за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] за період з 28 квітня 2014 року по 17 жовтня 2014 року, згідно якого позивач виходив саме з суми 1831,20 грн.. з відрахуванням належних до сплати податків та зборів (про що зазначив у своїй заяві від 30.12.2014 року) та становить 8943,17 грн.. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі згідно ст. 11 ЦПК України. Вимоги ст. 116 Кодексу законів про працю України, не передбачає підстави для затримки розрахунку при звільненні працівника, а тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо позовних вимог відносно затримки з остаточним розрахунком з [PERSON], яка виникла не з вини ТзОВ ВТП «Гофротара-Закарпаття», а через ряд об'єктивних причин, зокрема внаслідок недобросовісності контрагентів, власні борги, відкриті виконавчі провадження. Згідно ст. 238 Кодексу законів про працю України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити повністю. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved