Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її (позивача) користь 23 324,52 грн. інфляційних втрат, 1 180,48 грн. 3 % річних, всього 24 505 грн. та судовий збір по справі. В обґрунтування позову зазначається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 59 349,92 грн. грошової компенсації замість частки в спільній сумісній власності в квартирі № 22 загальною площею 57,4 м. кв. за адресою: м. Рівне, вул. Є. Коновальця, 4 та 593,50 грн. судового збору. На виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області був виданий виконавчий лист від 26 березня 2015 року у справі №569/8760/14-ц. 27 березня 2015 року позивачем подана заява про відкриття виконавчого провадження по виконанню вищезгаданого рішення. Не зважаючи на рішення суду відповідач у визначений строк борг не повернув, чим порушив (прострочив) виконання грошового зобов'язання. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка становить 23324,52 грн. та сплатити 3 % річних, які становлять 1180,48 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити. У звязку з неявкою відповідача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав. Суд, зі згоди представника позивача, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 59 349,92 грн. грошової компенсації замість частки в спільній сумісній власності в квартирі № 22 загальною площею 57,4 м. кв. за адресою: м. Рівне, вул. Є. Коновальця, 4 та 593,50 грн. судового збору. На виконання вказаного рішення 26 березня 2015 року був виданий виконавчий лист №569/8760/14-ц, а 27 березня 2015 року позивачем до Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції була подана заява про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення. Не зважаючи на рішення суду відповідач у визначений строк борг не повернув, чим порушив (прострочив) виконання грошового зобов'язання. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка становить 23 324,52 грн. та розраховується наступним чином: ●Січень-Липень 2015 року: 59 349,92 * 139,3/100% = 82674,44 тобто інфляція становить 23 324,52 грн., де 59 349,92 грн. - сума заборгованості; 39,3% - індекс інфляції за січень-липень 2015 року, встановлений Держкомстатом України. Також, Відповідач зобов'язаний сплатити 3 % річних, які становлять 1180,48 грн. та розраховується наступним чином: ●Формула розрахунку: 1 180,48 грн. = ((сума боргу 59 349,92 х 3 %) : 100% : 365% ) х кількість днів 242. Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем у відповідності до чинного законодавства, він приймається судом до уваги. Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, повністю узгоджуються з наданими доказами, а тому підлягають до задоволення. Отже, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 245,05 грн. На підставі ст. ст. 526, 610, 611, 625, 1050 ЦК України,

Outcome: approved