Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 2014 року близько 09 год. 00 хв. [PERSON], перебуваючи на ринку в с. Стріхівці Ярмолинецького району розпочала сварку із [PERSON], в ході якої нанесла останній легкі тілесні ушкодження. Вироком Ярмолинецького районного суду від 12.11.2014 року [PERSON] визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень [PERSON] Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, після цього лікувалась амбулаторно, у звязку з цим вона понесла грошові витрати повязані з лікуванням та придбанням лікарських засобів на суму 16771,80 грн., а також моральну шкоду, яку позивач просить стягнути з відповідача в сумі 15000 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та вказав, що просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1677 грн., а не 16771,80 грн., мотивуючи тим, що в позовній заяві допущено описку, розмір моральної шкоди просив стягнути той же - 15000 грн. В ході судового розгляду представник позивача збільшив позовні вимоги, просив також стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані з явкою позивача до суду в сумі 750 грн. 17 коп., а також витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. Позивач підтримала уточнені та збільшені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та її представник заперечили проти позову, вказавши, що позивачка згідно документів лікувалася в лікарні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, однак, відповідач заперечила те, що наносила позивачці удари в голову; у звязку з цим відповідач та її представник заперечили також проти позову в частині стягнення моральної шкоди, а також щодо витрат позивачки, повязаних з явкою її до суду, зокрема, відповідач вказала, що позивачка приїжджала на судові засідання і верталася назад автобусом разом з нею. Заслухавши думку сторін, свідка, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Ярмолинецького районного суду від 12.11.2014р. [PERSON] визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень [PERSON] Щодо вирішення позову в частині стягнення майнової шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з виписки з історії хвороби позивачки, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Ярмолинецької ЦРЛ з 09.09.2014 року по 16.09.2014 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Хвора отримувала лікування: Л-лізин есцинат, фіз.розчин, вітамін Є, тіоцетам, глюкоза, вітамін С, анальгін, димедрол, вітамін В6, алмірал. Дану інформацію в судовому засіданні підтвердила спеціаліст лікар Ярмолинецької ЦРЛ [PERSON], яка проводила лікування [PERSON]; лікар також пояснила, що лікарські засоби згідно чеків, датованих після 16.09.2014 року, вона не призначала, що їх могли призначати інші лікарі у звязку з наявністю у позивачки супутніх хвороб (остеохондрозу тощо). Суд вважає, що оскільки, лікарські засоби, призначені позивачці під час стаціонарного лікування в Ярмолинецькій ЦРЛ в період з 09.09.2014 року по 16.09.2014 року, повязані з лікуванням закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, то витрати на ці лікарські засоби не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з наступних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила факт нанесення нею ударів в голову позивачці. Крім того, згідно висновку експерта №1141 від 25.09.2014 року, покладеного в основу вироку Ярмолинецького районного суду від 12.11.2014 року, у потерпілої [PERSON] виявлене ушкодження у вигляді крововиливу мяких тканин передньої поверхні лівої половини грудної клітки, що міг утворитись від не менше одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар», і за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Крім того, вироком Ярмолинецького районного суду від 12.11.2014 року встановлено, що 06 вересня 2014 року близько 09 год. 00 хв. на ринку в с.Стріхівці [PERSON] на побутовому ґрунті розпочала сварку із [PERSON], в ході якої [PERSON] умисно нанесла один удар в область грудної клітки, схопила [PERSON] за одяг в області верхньої частини грудної клітки та штовхала її, від удару [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки висновком експерта №1141 від 25.09.2014 року та вироком Ярмолинецького районного суду від 12.11.2014 року не встановлено наявності у позивачки тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, у звязку з якими вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Ярмолинецькій ЦРЛ в період з 09.09.2014 року по 16.09.2014 року, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, задоволенню не підлягає. Будь-яких доказів наявності у позивачки тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, повязаних з неправомірними діями відповідачки, позивачем не надано. Щодо вирішення позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,…у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану… При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що кримінальним правопорушенням, яке мало місце 06 вересня 2014 року, позивачці (потерпілій) заподіяно моральну шкоду і при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що їй заподіяно тілесні ушкодження, у звязку з чим вона відчувала фізичний біль, душевні страждання, не могла вести звичний спосіб життя, зокрема, обробляти город тощо. Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача та свідка [PERSON], який, зокрема, вказав, що являється цивільним чоловіком позивачки і що позивачка після бійки з відповідачкою відчувала біль, не могла обробляти город, тому він робив це сам, а також наймав людину для допомоги. Крім того, суд враховує, що позивачка витратила багато часу на відвідування слідчого, адвоката, прибуття в судові засідання (під час розгляду кримінального провадження, даної цивільної справи), що призвело до порушення звичайного режиму життя. Суд також враховує, те, що з часу вчинення кримінального правопорушення (майже вісім місяців назад) відповідачка свою вину не визнала та не попросила у позивачки пробачення за вчинене. Виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково у сумі 3500 грн. Крім того, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивачки і витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Надання правової допомоги позивачці адвокатом [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №499, договором про надання правової допомоги від 19.01.2015 року; сплата позивачкою адвокату 1500 грн. за надання правової допомоги підтверджується квитанцією від 19.01.2015 року серії БТПК 038320 та поясненнями позивачки в судовому засіданні. Згідно розрахунку вартості послуг з надання правової допомоги, адвокатом [PERSON] для ознайомлення з вироком суду та підготовки позовної заяви витрачено 2,5 год. Згідно журналів судового засідання адвокатом витрачено робочого часу: 09.02.2015 року 30 хв.; 03.03.2015 року 40 хв.; 23.03.2015 року 11 хв.; 30.04.2015 року 1 год. 05 хв. Загальна кількість затраченого часу становить 4 год. 56 хв. 4,9 год. х 487,20 грн. (40% мінімальної заробітної плати) = 2387,28 грн. Оскільки витрати на правову допомогу, які просить стягнути позивач становлять 1500 грн., тобто не виходять за межі розрахованої суми - 2387,28 грн., суд вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення витрат, повязаних з явкою позивачки до судув сумі 750 грн. 17 коп., то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.85ЦК України, витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Представником позивача надано суду чеки: від 09.02.2015 року на суму 200,15 грн.; від 03.03.2015 року на суму 150,03 грн.; від 23.03.2015 року на суму 200,11 грн.; від 30.04.2015 року на суму 199,88 грн. Однак, позивачем та її представником не надано доказів того, скільки та на яку суму пального потрібно для проїзду від місця проживання позивачки (с.Стріхівці Ярмолинецького району) до смт.Ярмолинці та назад, а також доказів того, ким придбано бензин, вказаний у зазначених чеках та ким і на які потреби його використано. Не надано також доказів наявності у позивача транспортного засобу або ж використання чужого транспортного засобу (зокрема, договору оренди тощо), оскільки позивач в судовому засіданні вказувала, що наймала автомобіль для поїздки до суду. Крім того, як пояснила в судовому засіданні відповідачка, позивачка разом з нею їздила на судові засідання і назад автобусом. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial