Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами [ADDRESS]. Заповіт [PERSON] не залишила. Оскільки вона фактом спільного проживання із спадкодавцем одноосібно прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, питання розподілу понесених нею судових витрат не вирішувати. Представник відповідача Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у підготовче судове засідання також не з'явилися, подали заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі та не заперечили щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] померла бабуся [PERSON] та мама [PERSON] - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [INFO] (а. с. 6-7, 8, 9, 21, 22-24, 25, 26). [PERSON] на момент смерті була зареєстрована в [ADDRESS] (а. с. 11). Також встановлено, що рішенням виконкому Туря-Реметівської селищної Ради депутатів трудящих № 27 від 27 червня 1975 року вирішено оформити право власності на будинки, розташовані в [ADDRESS], видати свідоцтво про право власності на зазначені будинки, Ужгородському міжміському бюро технічної інвентаризаціїї провести реєстрацію права особистої власності та такі (а. с. 51-52). Як вбачається з повідомлення виконкому Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 41/02-31 від 04 червня 2018 року, в архіві БТІ наявна інвентаризаційна справа на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно такої відомості про право власності на вказаний будинок внесено до реєстрової книги № 5 за реєстраційним № 726 від 22 липня 1975 року згідно свідоцтва про право власності від 30 червня 1975 року, виданого [PERSON] на підставі рішення № 27 від 27 червня 1975 року (а. с. 39). За таких обставин, позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу дублікату або звіреної копії свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS], у відповідь на яку сільська рада повідомила, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Дублікатом документу є другий примірник документу, який має таку саму юридичну силу, як і оригінал, тобто документ повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Видача документа полягає у відтворенні тексту документу, дублікат якого видається. Оскільки свідоцтво про право власності чи його копія у архіві БТІ відсутні, відтак видати дублікат або завірену копію свідоцтва про право власності немає можливості (а. с. 53). Крім цього встановлено, що згідно довідок виконкому Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області головою домогосподарства [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті головою зазначеного домогосподарства була [PERSON], на момент смерті якої разом з нею була зареєстрована та проживала її онука [PERSON], 1986 року народження (а. с. 10, 11, 12). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52230711 від 11 червня 2018 року та повідомлення в.о. голови виконкому Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області вих. № 02-09/155 від 18 червня 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], відсутня (а. с. 36-37, 40). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 100/01-16 від 30 травня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO], оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS], відсутній (а. с. 20). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 143228109 від 30 жовтня 2018 року щодо будинку [ADDRESS] відомості про реєстрацію права власності на останній у вказаних реєстрах також відсутні (а. с. 50). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а наявність інших спадкоємців першої-п'ятої черг, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 12, 36-37, 40), відтак позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0633120133 від 31 травня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 884,20 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved