Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] та членам його сім'ї надавалось право бути прописаним та проживати в проданій квартирі до 17 вересня 2014 року, на протязі цього терміну останні зобов'язувались виписатись з квартири, звільнити її від особистих речей та передати ключі від помешкання. [PERSON], яка є донькою продавця, по сьогоднішній день проживає в належній позивачу квартирі, де по даний час зареєстроване місце її проживання. Вказує, що як власник бажає на власний розсуд розпорядитись належним йому майном, проте факт проживання та реєстрації відповідача у квартирі порушує його права. Позивач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав вказаних у позові. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про день та час слухання справи повідомлялась судовими повістками належним чином. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився. Заслухавши представника позивача, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою. Положеннями п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до положень ч.1 ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Зі змісту вказаної статті слідує, що закон не передбачає переходу прав та обов'язків в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку. З огляду на те, що на підставі Договору купівлі-продажу від 13 вересня 2014 року спірна квартира була відчужена [PERSON] на користь позивача, у зв'язку з чим право власності на дане майно у останнього припинилось, та оскільки законом не передбачено збереження права користування житлом за колишнім власником та членами його сім'ї, відтак проживання відповідача у належній на даний час позивачу квартирі є протиправним. Таким чином, [PERSON], яка не є членом сім'ї [PERSON] не має законних прав на спірне житлове приміщення, а отже безпідставно проживає та зареєстрована у спірній квартирі, а тому позивач, як власник фактично позбавлений можливості розпорядитись належним йому майном на власний розсуд. У зв»язку з викладеним,позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved