Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 25.11.2017 року, мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя. Дітей у шлюбі вони не мають, проживають окремо і шлюбні відносини між ними фактично припинені. [PERSON] позов підтримала, заперечила можливість примирення з відповідачем та відновлення шлюбних відносин між ними. Просила розгляд справи провести без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою та телефонограмою. Відповідач [PERSON] підтвердив, що близько шести місяців вони з позивачкою проживають окремо. Вважав, що їм необхідно надати строк щоб вони примирилися, так як він бажає цього. В задоволенні позову заперечував. Перевіривши доводи позивачки, вислухавши аргументи відповідача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 25 листопада 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому спільних дітей не мають, що вбачається із свідоцтва про шлюб та показів відповідача ( а.с.8). Встановлено також, що між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони тривалий час (близько шести місяців) не підтримують фактичних шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Сторони не досягли згоди на подання спільної заяви про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, як подружжя, яке не має дітей, відповідно до положень ч.1 ст.106 СК України. Статтею 7\~СК\~України встановлено,\~що\~жінка\~та чоловік\~мають\~рівні\~права і\~обов`язки\~у\~сімейних\~відносинах,\~шлюбі\~та\~ сім`ї. Сімейні\~відносини\~регулюються\~на засадах\~справедливості,\~добросовісності\~та\~ розумності,\~\~відповідно до\~моральних\~засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Доводи відповідача про можливість надання строку на примирення, так як позивачка подала даний позов на емоціях, не ґрунтуються на наявних у справі доказах. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи з позовом позивачка звернулася 04.09.2020 року, в якому зазначила, що подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. При цьому, заявою від 02.12.2020 року та телефонограмою від 28.12.2020 року вона категорично заперечила необхідність надання їм з відповідачем строку на примирення, оскільки вона влаштувала своє особисте життя з іншою людиною. Згідно ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, враховуючи, що сторони спільних дітей не мають, доводи позивачки щодо її проживання однією сім`єю з іншим чоловіком та приймаючи до уваги, що більш ніж через три місяці після подання позову про розірвання шлюбу сторони не примирилися, суд приходить до переконання, що надання за таких умов строку на примирення, на який вказує відповідач, буде суперечити моральним засадам суспільства і не сприятиме подальшому відновленню шлюбних відносин між сторонами. Згідно ст.51 Конституції України \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та наведені положення матеріального закону, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим шлюб між нею та відповідачем необхідно розірвати, задовольнивши позов повністю. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved