Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Турбоатом», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Мегабанк», в якому просила суд визнати її такою, що фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], а також визнати за нею право власності на акції АТ «Турбоатом» у розмірі 3000 шт., номінальною вартістю 25 коп. та на всі нараховані дивіденди (доходи) за цінними паперами АТ «Турбоатом» В обґрунтування позову зазначила, що 25.04.2008р. між нею та [PERSON]: було укладено Договір довічного утримання (Догляду) згідно якого вона брала на себе зобов'язання довічно повністю утримувати [PERSON], , надаючи йому необхідне харчування, одяг та забезпечувати за ним: належний догляд та необхідну допомогу. Того ж дня [PERSON] склав заповіт згідно якого вона є спадкоємицею його майна. [INFO] [PERSON] помер. Позивач зняла заборону на відчуження майна у зв'язку зі смертю відчужувача майна -27.12.2012р. та вважала, що більше немає ні якого майна на яке має змогу претендувати. Навесні 2017року на ім'я [PERSON] з АТ «Турбоатом» прийшов заказ ний лист, але у відділені «Укрпошти» його не надали, а повернули Відповідачу «у зв'язку з відсутністю адресата». Позивач звернулась з запитом до ПАТ «Турбоатом» чи є [PERSON] акціонером. Отримала листа, згідно якого їй було запропоновано звернутися до нотаріуса для отримання спадку і на запит нотаріуса Відповідач мав би змогу надати відповідь щодо кількості акцій, які належали спадкодавцю. Позивач звернулася до нотаріуса, де їй дали відповідь, що згідно норм діючого законодавства для подання заяви про прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, вона не скористалася можливістю для подання заяви на вступ до спадщини, також згідно п. 1.12 та 1.13 гл. 10 Наказу від 22.02.2012 № 296/5 Пре затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Україні «Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою.», оскільки такі документи у неї відсутні, на підставі цього нотаріус відмовила у відкритті спадкової справи та відмовилась робити запит до ПАТ «Турбоатом». Однак, позивач зазначає, що на час смерті вона мешкала разом з [PERSON], тому що він потребував додаткового нагляду з огляду на його похилий вік. У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення , аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, позивач у позовній заяві посилається на те, що вона не скористалась можливістю подати заяву на вступ до спадщини у строк шість місяців. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Також у позовній заяві позивач стверджує, що на час смерті [PERSON] вона мешкала разом з ним. Однак, постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. АТ «Турбоатом» жодним чином не порушувало права та законні інтереси Позивача та не здійснювало ніяких дій, котрі заважали звернутися до нотаріусу або до суду з питань прийняття спадщини. Відповідач вважає себе неналежним Відповідачем, тому що не є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення та не має відповідати за пред'явленим позовом. Представник ПАТ «Мегабанк» у судовому засіданні позовні вимоги також не визнав, вважає їх такими що не відповідають діючому цивільному законодавству України в частині оформлення спадщини в зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини дії позивача щодо оформлення спадщини, в зв'язку з пропущенням су для прийняття спадщини, не відповідають діючому законодавству яке регулює такий спір. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних причин. Судом встановлено що 25 квітня 2008року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання (Догляду), посвідчений Державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакізою І.В., згідно якого [PERSON] брала на себе зобов'язання довічно повністю утримувати [PERSON], , надаючи йому необхідне харчування, одяг та забезпечувати за ним: належний догляд та необхідну допомогу. Також 25 квітня 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакізою І.В., згідно якого дав розпорядження, що все його майно, права та обов'язки, заповідає [PERSON] Як вбачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 25 грудня 2012 року, [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис №17049. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинком надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання №1-1122/25.04.2008. Відповідно копії сертифікату акцій серія А №344 від 25 квітня 2003 року, [PERSON] належали цінні папери - у кількості 3000 гривень, номінальна вартість 25 копійок. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статей 216, 217, 218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1270 ЦК передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В ч.1 ст. 1272 ЦК України зазначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Ч. З ст. 1272 ЦК вказує, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 і судову практику в справах про спадкування» , якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документом у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має В звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавці час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання за права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п.24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п.3.5. гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи зі змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Однак, позивачем взагалі не надано підтвердження її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщин після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Стаття 12 ЦПК передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а отже відсутність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed