Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з [PERSON] вона перебувала у шлюбі з серпня 2015 року по березень поточного року. За період спільного проживання у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. У даний час вона не має постійного місця роботи, стабільних доходів, проживає за рахунок випадкового заробітку по найму у людей, тому потребує матеріальної допомоги на утримання дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не укладено, однак відповідач виїжджає на сезонні роботи за межі області, де отримує кошти, однак добровільно грошей на утримання дитини їй не надає, тому просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки, [PERSON] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати в її користь за надання юридичної допомоги. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 24.06.2019 відповідачу був наданий строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позовну заяву. Рекомендоване повідомлення з ухвалою Рахівського районного суду про відкриття провадження у даній справі від 24.06.2019 року та позовною заявою з доданими до неї документами, які були направлені судом за місцем проживання відповідача, були повернуті до суду, оскільки адресат відсутній за місцем проживання, отже він вважається таким, що повідомлений про відкриття провадження у справі й час та місце розгляду справи належним чином. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано однак в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до такого висновку. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі під час якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , отже [PERSON] та [PERSON] являються батьками зазначеної дитини. В ході розгляду справи було встановлено, що сторони у даний час проживають окремо, а відповідач, в порушення своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачка проживає у важких матеріальних умовах, оскільки жодних доходів, крім соціальної допомоги по догляду за дитиною, не має. Зазначене підтверджується довідкою виконавчого комітету Водицької сільської ради №718 від 28.05.2019 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , який 28.05.2019 року був складений комісією в складі депутатів Рахівського В.І., [PERSON] .В та [PERSON] . За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, у випадку невиконання батьками свого обов`язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі цього, суд вважає, що відповідач зобов`язаний надавати дітям утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, виходячи зі стану здоров`я дітей, їх матеріального становища, а також зі свого стану здоров`я та матеріального становища. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дитині виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дитини, а саме те, що вона є неповнолітньою, не має доходу й матеріальне становище відповідача, який є здоровою та працездатною особою, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання дитини, у розмірі зазначеному позивачкою, а саме однієї чверті заробітку (доходу) батька дитини [PERSON] , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України. Аліменти на утримання дитини, згідно з ч.1 ст.191 СК України, присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 30.05.2019 року. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 гривні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України 2004 року). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] пред`явила до стягнення витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, яка відповідно до наданої нею квитанції №19 від 30 травня 2019 року становить 1200 гривень, однак нею не надано ні договору про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин суд відмовляє у стягненні зазначених витрат. В силу ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial