Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування права власності на домоволодіння за адресою: вул. Лугова, 6а, с. Терещенки Котелевського району Полтавської області, та на земельну ділянку, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №013843, площею 0,52 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: вул. Лугова, 6а, с. Терещенки Котелевського району Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті чоловіка [PERSON] вона є спадкоємцем за законом спадкового майна, що складається з житлового будинку і земельної ділянки, що знаходяться за адресою: вул. Лугова, 6а, с. Терещенки Котелевського району Полтавської області. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до державного нотаріуса Четвертої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON], яка відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки не надано нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. На даний час позивачка не має можливості прийняти спадщину за законом після чоловіка. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 47-54, 58, 59). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 12.12.2017 року(а.с. 62), подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 61). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 16.01.2018 року(а.с. 40), подала до суду клопотання про проведення підготовчого засідання без її участі (а.с. 60). Відповідач Козлівщинська сільська рада Котелевського району Полтавської області 06.06.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, просить розгляд справи провести без участі представника сільської ради. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 55). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про причини неявки суд не повідомило, заперечень проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надало. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, 06.06.2018 року подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с. 56). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 16.10.2015 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІКЕ №302570, видане 17.10.2015 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: вул. Лугова, 6а, с. Терещенки Котелевського району Полтавської області; та на земельну ділянку загальною площею 0,52 га, яка надана для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Терещенки Котелевського району Полтавської області, вул. Лугова, 6а. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 21.07.2017 року №02-33/342, домоволодіння в с. Терещенки Котелевського району Полтавської області, вул. Лугова, 6а, згідно погосподарських книг значиться за [PERSON], який помер 16.10.2015 року (а.с. 27). Дозвіл на будівництво житлового будинку [PERSON] в с. Терещенки надано виконавчим комітетом Козлівщинської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення від 23.03.1989 року (а.с. 10). Згідно з паспортом на забудову садиби в сільському населеному пункті, виданого на підставі рішення виконкому Котелевської районної Ради народних депутатів на імя [PERSON], місце забудови с. Терещенки Котелевського району Полтавської області, строки початку та закінчення будівництва: 18.02.1991 року по 18.02.1993 рік (а.с. 11-13). Рік побудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є 1991 рік (технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 25.01.2018 року (а.с. 29-34)). Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IІІ-ПЛ №013843, виданого 09.12.1997 року Козлівщинською сільською радою Котелевського району Полтавської області (а.с. 28). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], її родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про одруження серія ІІ-ЯК №0408289, виданим 22.11.1969 року Полтавським міським бюро ЗАГС (а.с. 8). Спадкова справа після смерті 16.10.2015 року щодо майна [PERSON] відкрита в Четвертій полтавській державній нотаріальній конторі за №46/2016 на підставі заяви про прийняття спадщини від імені дружини [PERSON]. В матеріалах спадкової справи міститься заява від імені сина [PERSON] та від імені дочки [PERSON] про відмову від прийняття належної частки в спадщині на користь [PERSON] Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини в спадковій справі немає (а.с. 39). Позивачка не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки за адресою: с. Терещенки Котелевського району Полтавської області, вул. Лугова, 6а, у звязку з тим, що не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 39). Згідно з ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», обовязковою умовою створення обєкта містобудування як обєкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого обєкта в експлуатацію. Пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких обєктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №013843 від 09.12.1997 року, земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Крім того, п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. У свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України 25.01.2001 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені . 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved