Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, третя особа [PERSON] В обгрунтування позову вказувала, що їй на праві власності згідно договору дарування від 16.08.2000 року належить 11/100 частини будинку [ADDRESS] та на підставі договору міни від 27.05.2008 року належить 65/100 частини цього ж буднку, а саме, квартира [ADDRESS]. Вказує, що в її частині будинку попередньою власницею [PERSON] був зареєстрований [PERSON], який ніколи у вказаному будинку не проживав та не був членом сім'ї позивачки. Відповідач проживав в будинку свого вітчима [PERSON], який знаходиться [ADDRESS]. На прохання позивачки відповідач відмовився добровільно знятися з реєстрації. Позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений позов. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судовоум засіданні вказав, що заявлений позов підтримує, суду пояснив, що відколи вони із дружиною є власниками будинку відповідач у ньому не проживав, він є дня них сторонньою особою. У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] та співвласницею квартири [ADDRESS]. Право власності на квартиру [ADDRESS], що становить 65/100 частини вказаного житлового будинку, вона набула на підставі укладеного договору міни частини житлового будинку на квартиру від 27.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. А право власності на квартиру [ADDRESS], що становить 22/100 частини вказаного житлового будинку, вона набула на підставі договору-дарування від 16.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. Згідно довідки Виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 25.10.2017 року в квартирі [ADDRESS] вказаного житлового будинку, яка належить на праві власності позивачці, залишився зареєстрованим відповідач [PERSON], який був зареєстрований в даній квартирі попередньою власницею цієї квартири [PERSON] ще до набуття права власності на неї позивачкою. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7, та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сімї власниці квартири [ADDRESS] [PERSON], тому її вимоги в частині усунення перешкод в користуванні вказаною квартирою до відповідача та визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою є правомірні, у звязку з припиненням права власності [PERSON] на жиле приміщення. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню частково, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial