Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаною заявою, у якій зазначила, що вона народилася [INFO] у селищі Чульман, Якутія, СРСР та у 1975 році вона із батьками переїхала на постійне місце проживання до м.Тростянець Сумської області. З 1979 по 1989 рік навчалася у Тростянецькій загальноосвітній школі №1. З моменту переїзду до м.Тростянець по сьогоднішній день вона за кордон не виїздила. Постійно перебувала на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS]. Фактично проживала у м.Тростянець, але за різними адресами. [INFO] у м.Тростянець у заявниці народився її син [PERSON], а [INFO] у м.Одесі народився син [PERSON] Діти постійно проживали із нею у м.Тростянець Сумської області. Посилаючись на те, що паспорт радянського зразка вона втратила та своєчасно не оформила паспорт громадянина України, внаслідок чого виникли проблеми із документами. З приводу отримання паспорта громадянина України вона звернулася до заінтересованої особи, на що отримала відповідь про необхідність встановлення факту постійного проживання особи у неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 або факту проживання у неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991, заявник просить встановити у судовому порядку, що вона постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 включно. У судовому засідання заявниця заяву підтримала, просила її задовольнити за викладених у ній обставин. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні пояснила, що на підставі поданих заявницею відомостей вона заперечує можливість встановлення факту постійного проживання заявника на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991). Суд, заслухавши позицію заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши подані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. З метою оформлення паспорта громадянина України замість утраченого, заявниця 06.06.2018 звернулася до заінтересованої особи (а.с.36), на що отримала відповідь про необхідність встановлення факту постійного проживання особи у неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 або факту проживання у неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 (а.с.24-26). Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України за №215 від 27.03.2001, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Дослідженими доказами у суді встановлений факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року. Так, факт навчання [PERSON] у середній Тростянецькій загальноосвітній школі №1 ім.Т.Г. Шевченка і отримання нею у 1989 році атестата про середню освіту підтверджується довідкою Тростянецької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 Тростянецької міської ради Сумської області за №05-06/381 від 06.06.2018 (а.с.22). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] встановлено, що він народився [INFO] у місті Тростянець Сумської області УРСР, актовий запис №93, та його матір'ю є [PERSON] (а.с.29). Відповідно до форми №1 про отримання паспорта (а.с.37) встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка селища Чульман Алданського району Якутської АРСР, мешканка [ADDRESS], 31.08.1991 року звернулась із заявою про обмін паспорта [NUMBER], виданого відділом внутрішніх справ Тростянецького райвиконкому 28.06.1989 р., у зв'язку із непридатністю, та отримала новий паспорт серії [NUMBER] від 04.09.1991 року. Із дослідженої у суді будинкової книги на житловий будинок по [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO], паспортні дані якої були зазначені - паспорт серії [NUMBER], виданий Тростянецьким РВВС 28.06.1989 року, була зареєстрована (прописана) із 17.10.1989 року, після чого мається відмітка про обмін паспорта та виїзд у м.Батумі 11.09.1991 р. В подальшому у вказаній будинковій книзі мається запис про реєстрацію (прописку) [PERSON] за паспортними даними - паспорт [NUMBER], виданий Тростянецьким РВВС від 04.09.1991 року за цією адресою з 04.08.2000 року. Тут же мається відмітка «26», яка означає інформацію про судимість особи. Будь-яких відомостей про зняття її з реєстрації за вказаною адресою немає (а.с.10-11). Свідок [PERSON] у суді показала, що вона із дочкою - заявницею [PERSON] переїхали до м.Тростянець із Росії у 1973 році, де до цього часу і проживають. Її дочка навчалась у Тростянецькій ЗОШ №1, після чого працювала. У м.Тростянці у заявниці народився у1991 році син [PERSON]. У її дочки був паспорт, який викрали. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона у 1985 році вийшла заміж та почала проживати по [ADDRESS]. У той час [PERSON] уже мешкала по цій же вулиці у будинку [ADDRESS], потім родина заявниці проживала за іншими адресами. Орієнтовно до 1994 року свідок спілкувалась із заявницею, товаришували, ходили один до одного у гості, що підтверджено фотокарткою (а.с.35), та свідок вказує, що [PERSON] у той час постійно проживала у Тростянці. Допитана у суді свідок [PERSON] у суді показала, що знає заявницю із дитинства, разом із якою ходили до Тростянецької ЗОШ №1. Заявниця із родиною проживали у м.Тростянці за різними адресами, та у 1991 -1992 роках вказує, що заявниця проживала на [ADDRESS]. Свідкові відомо, що [PERSON] не на тривалий час виїздила до м.Батумі. Отже саме вказаними доказами становлений факт постійного місця проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року та доказів про її не проживання у місті Тростянці Сумської області на той час, судом зібрано не було. Інші досліджені докази - покази свідка [PERSON], довідка з Державного реєстра фізичних осіб-платників податків по Тростянецькому відділенню Охтирської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області (а.с.7) та акт обстеження виконкому Тростянецької міської ради Сумської області від 12.06.2018 (а.с.21) - вказують та свідчать про факт її проживання у м.Тростянці вже після 1991 року та не стосуються факту її проживання станом на 24.08.1991 р., отже суд їх до уваги не приймає. За таких обставин, вимоги заявниці є обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved