Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS] укладений між відповідачем та нею дійсним, та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. В обґрунтування вимог посилалася на те, що 28.10.2013р., в усній формі вона домовилася з відповідачем про те, що придбає у нього зазначену квартиру. На виконання домовленостей нею 02.11.2013р., було передано 6 000 доларів США, а 17.02.2014р., було перераховано на рахунок відповідача обумовлені кошти в розмірі 298 300 грн. Таким чином, вважає, що вона виконала всі умови договору, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, а отже є всі підстави визнати такий договір дійсним згідно до вимог ст. 220 ЦК України та визнати право власності на квартиру з підстави визначеної ст. 328 ЦК України. Представник відповідача вимоги позову не визнала та пояснила, що підстав для задоволення позовних вимог не має, а ст. 220 ЦК України до виниклих правовідносин не може бути застосована. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON], є власником [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 02.03.2012р., та 11.06.2012р., (а.с. 17, 18). [PERSON], 02.11.2013р., особисто склала розписку про те, що передала [PERSON], 6 000 доларів США та зобов'язалася до 02.11.2015 року передати [PERSON], ще 4 000 доларів США (а.с. 5). Також 17.02.2014 р., [PERSON], здійснила переказ коштів на рахунок [PERSON], в АТ «ОТП Банк», в сумі 298 300 гривень із зазначенням призначення переказу: «переказ коштів згідно договору купівлі-продажу за квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]» (а.с. 4). Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, до таких, зокрема, вчинення правочину у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини щодо яких законом встановлена письмова форма ( ст. 208 ЦК України). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу,житлового будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (ч.1 ст. 220 ЦК України). Таким чином, законом передбачено письмову форму та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку, квартири). В силу ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Крім того, відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державнім реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р., норма частини 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статтей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Крім того, при визнанні правочину дійсним на підставі сі. 220 ЦК України важливою умовою є домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору що підтверджується письмовими доказами. Таким доказом є письмово укладений договір, в якому зазначаються: предмет договору, умови, що визначені законом, які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Таким чином, між [PERSON], та [PERSON], письмового договору купівлі-продажу квартири укладено не було. Укладення такого договору в усній формі законом не передбачено, а переказ коштів [PERSON], на рахунок [PERSON], в розмірі 298 300 грн не є підставою для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, і тільки підтверджує безпідставне отримання [PERSON], зазначеної суми коштів. Разом із тим, позивачка з іншими вимогами до суду не зверталася. Суд не приймає до уваги розписку складену [PERSON], 02.11.2013 року (а.с. 5), оскільки, вона не підтверджує укладання договору купівлі-продажу, крім того, за своїм змістом, відповідає розписці про часткове виконання [PERSON], грошового зобов'язання, яке виникло у неї перед [PERSON], з договору позики (ст. ст. 545, 1049 ЦК України). Враховуючи те, що [PERSON], при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 243,60 грн., (мінімальний розмір оплати при вимогах майнового характеру), суд стягує з [PERSON], на користь держави судовий збір виходячи із розміру заявлених вимог матеріального характеру (ціна позову) - 298 300 грн., (сума коштів переказаних [PERSON], в рахунок оплати вартості квартири щодо якої була вимога про визнання права власності). Отже доплаті на користь держави підлягає судовий збір в розмірі: 2 983 грн (1% від ціни позову) - 243,60 грн (здійснена оплата) = 2 739,40 грн.

Outcome: approved