Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24. 03. 2015 року [PERSON] повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 25% всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08. 09. 2014 року до повноліття дитини. Проте не зважаючи на рішення суду відповідач ухиляється від сплати аліментів, в результаті чого має заборгованість в розмірі 71 604 грн. 14 коп. станом на 01. 08. 2019 року. Відповідно до ст. 96 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, і станом з вересня 2014 року по липень 2019 року сума пені складає 21 785,27 грн. згідно наданого розрахунку. Просить стягнути з відповідача вказану суму на її користь. В судове засідання позивачка не явилася, у заяві просить розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив, що позивачка разом з дитиною виїхали на інше місце проживання, і він платив аліменти в добровільному порядку. [PERSON] не повідомила його про те, що є рішення суду, і він зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 25%. Він повернувся в Україну в 2015 році, з дружиною не спілкувався, а починаючи з 2018 року хворіє на онкологічне захворювання, переніс декілька операцій і отримав інвалідність 2 групи. В даний час не має ніякого доходу. Про наявність в нього заборгованості за аліментами дізнався лише після отримання повістки суду про стягнення пені, і відразу почав погашати заборгованість. Він від сплати заборгованості по аліментах не ухиляється, проти сплати неустойки (пені) заперечує. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Як вбачається з тексту позову, за рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24. 03. 2015 року [PERSON] повинен сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 25% всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08. 09. 2014 року до повноліття дитини. У зв`язку з несплатою аліментів та наявністю заборгованості в розмірі 71 604,14 грн., позивачка просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за період з вересня 2014 року по липень 2019 року в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а всього 21 785,27 грн. Відмовляючи позивачці у позові, суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1ст. 196 СК України передбачає, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка скористалася своїм правом звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, проте рішення суду, на яке вона посилається, як на обґрунтування своїх вимог, суду не надала, відтак суд позбавлений можливості перевірити, чи був обізнаний відповідач про наявність вказаного позову, а відтак, і рішення суду. Крім того, [PERSON] просить стягнути аліменти з вересня 2014 року, проте надала суду відповідь Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Запорізькій області від 01. 08. 2019 року, з якого вбачається, що виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , виданий Бердянським міськрайонним судом лише 07. 05. 2015 року. Вказаний факт свідчить про те, що хоча заборгованість по аліментам і розраховується з дня звернення до суду з відповідним позовом, проте неустойка (пеня) по аліментам повинна рахуватись з моменту ухилення відповідача від сплати аліментів, а отже, з моменту його обізнаності про це, попередження його державним виконавцем, тощо. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач будь -яким чином повідомлявся позивачкою або державним виконавцем про вказане рішення суду і про наявність у нього заборгованості по аліментах, відтак, суд приймає до уваги пояснення відповідача про те, що він знаходився поза межами України, не знав про наявність рішення суду і заборгованості по аліментах, а оскільки [PERSON] змінила місце проживання, не мав змоги з нею зв`язатись. Відповідач надав виписки з історії хвороби за 2018 - 2020 роки, копію довідки МСЕК від 04. 02. 2020 року про встановлення йому 2 групи інвалідності, довідки про відсутність доходів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15. 05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, в даному випадку відсутня вина відповідача за ухилення від сплати аліментів, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення по сплаті аліментів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed