Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Районна адміністрація ЗМР по Олександрівському району як орган опіки та піклування про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] займається спортом на професійному рівні, постійно приймає участь у спортивних змаганнях, отримує спортивні розряди та винагороди. З лютого 2017 року, зв'язатися з відповідачем для отримання дозволу на виїзд дитини за кордон не вдається. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її розвитку. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд надати дозвіл позивачу на тимчасове багаторазове вивезення за кордон дочки [PERSON] без згоди батька [PERSON] на період з 15.09.2017 р. до 15.03.2018 р. та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, просить рішення приймати на розсуд суду з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.04.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим від 25.04.2008 р., актовий запис 132. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], зареєстрованим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 01.02.2006 р., актовий запис № 101. Як встановлено судом, позивачка турбуючись про виховання та утримання доньки, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини, її участь в спортивних змаганнях. Однак, позивач не має можливості отримати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № З 857-Х II, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На теперішній час позивачка має намір поїхати разом із неповнолітньою донькою за межі України з метою участі доньки в спортивних змаганнях, а також її оздоровлення, розширення світогляду, покращення духовного та інтелектуального розвитку, що не суперечить її інтересам, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька неповнолітньої дитини, позивач це зробити не може. Так, у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дитини за кордон, а відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дітей. Ст. ст. 6, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Таким чином, суд вважає, що права дитини на відпочинок, охорону здоров'я та свободу пересування підлягають захисту. Враховуючи, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон та оформлення всіх необхідних документів з цього приводу. На підставі викладеного,

Outcome: approved