Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування позову зазначила, що 17.10.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та нею було укладено кредитний договір № 11404672000, згідно якого вона отримала кредитні кошти на придбання транспортного засобу в сумі 17947 доларів США. Також було укладено договір застави до кредитного договору, згідно якого вона передала банку в заставу транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer 1.5, 2008 року випуску. Вважає, що кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, порушує її права та інтереси. Так, позивачу не було повідомлено про валютний ризик, можливість відмови від укладення договору страхування, без її волевиявлення та відома було вчинено ряд протиправних дій у сфері банківської діяльності. У ПАТ «УкрСиббанк» при здійсненні валютного (в доларах США) кредитування не було індивідуальної ліцензії. Зміст спірного договору суперечить також і частині 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Банк не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости через зміну курсу долара до гривні, ніж це очікувалось під час укладення договору. Договір не містить порядку зміни договору та умови про порядок припинення договору, не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку. Просить визнати кредитний договір № 11404672000 від 17 жовтня 2008 року недійсним, зобов'язати державний реєстр заборон та відчужень нерухомого майна виключити з реєстру заборон запис про заставу та заборону відчуження автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме зобов'язати відповідача повернути позивачу сплачені по кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції тощо. Ухвалою від 22 липня 2014 року залучено до участі у даній справі у якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (а.с. 145-146). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити. Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні повністю. Представник ТОВ «Вердикт Фінанс» в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову та зазначив, що укладення договору кредиту в іноземній валюті не протирічить законодавству, яке діяло на момент укладення договору. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної із сторін кредитного договору. Позичальник перед укладенням договору отримала від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивач частково виконала умови кредитного договору та певний час сплачувала платежі по кредиту та відсоткам, не оспорюючи договір. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11404672000, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 17947 доларів США для особистих потреб позичальника, а саме для придбання автомобіля, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 16 жовтня 2015 року, з процентною ставкою у розмірі 14,50 % річних (а.с. 11-12). Згідно пункту 2.1 договору, в забезпечення виконання усіх грошових зобовязань позичальника за цим договором позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно транспортний засіб марки Mitsubishi Lancer 1.5, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд враховує ту обставину, що позивач погодилася з умовами кредитного договору, скріпивши його своїм підписом та вчинила дії на виконання його умов, отримавши від відповідача суму кредиту, виражену в доларах США, які й повинна повернути відповідачу на умовах, визначених у кредитному договорі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Проте, підстав встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України для визнання правочинів недійсними позивачем в суді не наведено. В судовому засіданні встановлено, що виконання зобовязань за договором кредиту було розпочате і виконувалось позивачем, що свідчить про те, що сторони встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Крім того, твердження позивача про те, що банк не має права здійснювати кредитні операції в іноземній валюті, оскільки потрібна генеральна ліцензія, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності виходячи з наступного. Частинами 2, 3 статті 533 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Під час укладання сторонами у справі кредитного договору інший порядок визначення грошового еквіваленту іноземної валюти встановлений не був. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надане в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. У статті 2 зазначеного вище закону дається визначення поняття коштів, згідно якого кошти це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті. Статтею 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам та нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року за № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року за № 15-93. Відповідно до п. 2.3. вищевказаного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Оскільки АКІБ «УкрСиббанк» було отримано банківську ліцензію та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, то відповідно, банк має право здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Згідно з п.1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Національного банку України від 14.11.2004 року № 483, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Обгрунтування позивачем заявлених нею позовних вимог ст.ст. 15, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» судом не приймається до уваги, оскільки між сторонами виникли договірні відносини (його виконання), які перш за все регулюються нормами ЦК України, а не Законом України «Про захист прав споживачів». Враховуючи те, що АКІБ «УкрСиббанк» був уповноваженим на здійснення операцій з валютними цінностями за наявності у нього банківської ліценції та письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями, крім того укладений договір кредиту за своїм змістом не суперечать нормам цивільного законодавства, оскільки позивач погодилася з умовами кредитного договору скріпивши його своїм підписом та вчинила дії на виконання умов договору, отримавши від банку суму кредиту, зазначену у договорі, на момент укладення договору позивач погодилася з усіма вимогами, тому для визнання недійсним кредитного договору № 11404672000 від 17 жовтня 2008 року підстав суд не знайшов. Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним кредитного договору, відповідно не можуть бути задоволенні й інші позовні вимоги про зобов'язання виключити з реєстру заборон та відчужень нерухомого майна запис про заставу та заборону відчуження автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5 та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає вимоги позивача такими, що не знайшли свого підтвердження та відповідного обґрунтування, в звязку з чим вони задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed