Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були вона (позивач), [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина (мати позивача) [PERSON] . Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного житлового будинку, яка належала [PERSON] Державний реєстратор відмовив їй (позивачу) у реєстрації права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, частину зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Гунько О.Ю. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мринської сільської ради № 831/03-04 від 5 вересня 2018 року (а.с. 17). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2002 року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому частину житлового будинку [ADDRESS] , а також все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він матиме право заповів [PERSON] , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 42). Таким чином, в силу ст. 1223 ЦК України [PERSON] , як особа, визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Носівської районної державної нотаріальної контори № 1421/01-16 від 8 жовтня 2019 року (а.с. 50). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останнього, що підтверджується довідкою виконкому Мринської сільської ради № 450 від 3 вересня 2018 року (а.с. 13). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). У судовому засіданні встановлено, що 7 червня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй частину житлового будинку [ADDRESS] , а також все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона матиме право заповіла [PERSON] , що підтверджується копією відповідного заповіту (зворот а.с. 42). З копії спадкової справи № 177/2014 до майна померлої [PERSON] (а.с. 37-46) вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, 26 жовтня 2015 року на її ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належні їй 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини вищезазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] , в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 496/02-31 від 8 квітня 2019 року (а.с. 22). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку, але їй було відмовлено у зв`язку із тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 19-11/653 від 13 березня 2020 року (а.с. 61). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 23-27). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. 392, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

Outcome: approved