Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням IV сесії міської ради V скликання Ужгородської міської ради № 621 від 05.02.2008 року «Про надання земельних ділянок», їй було передано у приватну власність земельну ділянку в районі вул. Озерної, поз. № 98 площею 0,0651 га. Згідно п.8 даного рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видавати членам створеного товариства. Вказує, що 21.02.2008 року згідно з квитанцією № 15730778 через Експертно-Імпортний банк України, нею було перераховано суму 16 275.00 грн. до міського бюджету м. Ужгорода, з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода». Фактично внесені кошти із розрахунку 25 грн. за один квадратний метр відповідно до рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 року IV сесії V скликання та рішення №245 IVсесії V скликання від 21.02.2007 року. Зазначає, що 22.10.2008 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 447664, згідно якого фактично передано їй на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0651 га. Рішенням IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та № 245 від 21.02.2007 року «Про зміни до рішення VI сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 року» при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва передбачено обов'язкові умови: перерахування громадянами, яким міської радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 гривень за 1 кв. м. протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення міським головою. Відповідно до п. 3 рішення VI сесії міської ради скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального-житлового будівництва» - у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки втрачає чинність». Таким чином, рішення носило зобов'язальний характер для громадян, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови. Також зазначає, що кошти на розвиток інфраструктури відраховувались на підставі\~постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, яка втратила чинність на підставі\~постанови КМУ № 415 від 28.04.2009 року. Розмір відрахувань залежав від вартості будівництва, однак мова про вартість будівництва при оформленні та отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку не йшлося. У вересні 2017 року від сусідки по земельній ділянці [PERSON], яка зверталася до суду з аналогічним рішенням, дізналася про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а- 1024/11 від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» яким встановлено обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Даною постановою встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з ними витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучалися для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно\~постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішені питання її надання. Таким чином стверджує, що Ужгородська міська рада безпідставно зобов'язала її сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерної, поз. 98 до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку. Внаслідок сплати коштів, правові підстави яких відпали, їй нанесено матеріальну шкоду з сумі 16275,00 гривень. Вважає, Ужгородська міська рада безпідставно володіла її коштами в сумі 16275,00 грн. і після визнання рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 незаконним, повинна була повернути їй вказані кошти, чого відповідачем не здійснено, а отже у неї виникли правові підстави для їх повернення, тому просить суд поновити перебіг строку позовної давності та стягнути з Ужгородської міської ради на її користь безпідставно набуті кошти в сумі 16275,00 грн., та сплачений судовий збір у сумі 640,00 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Вказала, що у звязку з тим, що позивач дізналася про наявність рішення Ужгородської міськради №99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» тільки у вересні 2017 року, вважає, що строку на звернення до суду не порушено. Представник Ужгородської міської ради [PERSON], у судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що позов не підлягає до задоволення з підстав передбачених у відзиві на позовну заяву. Одночасно клопотала про застосуванні строків позовної давності як підставу для відмови у позові. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок», [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва в районі вул. Озерна, площею 0,0651 га., поз. 98. Пунктом 8 даного рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. Судом встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобовязано [PERSON] здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста, виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва». Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. На виконання такої вимоги, [PERSON] 21.02.2008 року перерахувала через Експортно-Імпортний банк України до міського бюджету м. Ужгорода суму 16 275,00 грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород», що підтверджується копією квитанції № 15730778 від 21.02.2008 року, та розрахунком внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород, де зазначено, що «оплата згідно з рішенням IV сесії V скликання № 245 від 21.02.2007 року та IV сесії V скликання № 99 від 23.11.2006 року». Судом також встановлено, що 22.10.2008 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 447664, згідно якого фактично передано їй на праві власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0651 га. по вул. Озерна, поз. 98 в м. Ужгороді. У відповідності до ч. 2\~ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому у розумінні ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками. Відповідно до\~ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз. 98), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Статтею 1212 ЦК України регламентовано обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою суду, яка набрала законної сили, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого [PERSON] перерахувала на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз. 98) в розмірі 16 275,00 грн., утримує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь [PERSON] судові витрати у сумі 640 гривень судового збору. Стаття 256 ЦК України\~визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до\~ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За загальним правилом, регламентованим\~ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом підлягає поновленню в звязку з тим, що позивачу стало відомо про порушення його права лише у вересні 2017 року, а тому перебіг строку позовної давності необхідно рахувати з цієї дати.

Outcome: approved