Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 07 червня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя [INFO] року народилася донька - [PERSON], яка мешкає разом з нею. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2016 року шлюб з [PERSON] розірвано, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2017 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 08 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Проте, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, протягом останнього року взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме: участі у вихованні дитини не приймає, її життям не цікавиться, навчальний заклад не відвідує, дитину вдома не провідує. В судове засідання [PERSON], яка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, не з'явилась. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності. [PERSON], який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Представник Служби у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи наявна заява директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. про розгляд справи за відсутності їхнього представника, якою він одночасно просив під час ухвалення рішення у справі врахувати інтереси малолітньої [PERSON], [INFO]. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно матеріалів справи, [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої в Свідоцтві про народження Серії [NUMBER], виданому 16 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, записано сторін по справі - [PERSON] та [PERSON]. 16 грудня 2016 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 7 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 575, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 16 лютого 2017 року заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі у розмірі 1 000,00 грн. щомісяця, починаючи з 08 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок № 227 від 10 квітня 2018 року щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування висновку зазначено, що [PERSON] не доведено умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, не підтверджено жодними доказами коло фактів, вказаних у позові, не надано обґрунтованих пояснень щодо мотивів застосування такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав. Зі змісту позовної заяви вбачається, що вказані у позові обставини щодо ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки - [PERSON] підтверджуються письмовими доказами, які будуть долучені до матеріалів справи в судовому засіданні. Проте, під час судового розгляду справи доказів з приводу вказаних обставин позивачем суду не надано. За приписами ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в судовому засіданні [PERSON] не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - [PERSON]. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] як такого, що не ґрунтується на вимогах закону. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed