Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК ЦФР») про визнання кредитного договору № 309236144 від 25.12.2012 року, укладеного між ТОВ «ФК ЦФР» та [PERSON], недійсним. В позовній заяві вказала, що на підставі рішення суду від 14.10.2014 року її син [PERSON] визнаний недієздатним у зв'язку із психічним захворюванням та вона призначена опікуном. 25.12.2012 року її син уклав договір з ТОВ «ФК ЦФР» № 309236144 на суму 5729,74 грн., але зобов'язання по виплаті кредиту не виконав, у зв'язку із чим виникла заборгованість за тілом кредиту та процентам. Вважала, що вказаний кредитний договір на підставі статей 215, 216, 225 ЦК України підлягає визнанню недійсним у зв'язку із порушенням волевиявлення сторони договору та порушення вимог про надання інформації перед укладення договору, включення до договору несправедливих умов, про що просила ухвалити рішення. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та додала додаткові докази. Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, але надав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до поданих заяв суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що 25.12.2012 року між ТОВ «ФК ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 309236144, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 5729,74 грн., з процентною ставкою 0,01% річних на строк 36 місяців.(а.с.7). Відповідно до копії акту судово-психіатричної експертизи № 110а від 12.03.2014 року, яка була проведена при розгляді справи № 263/13708/13-ц за заявою [PERSON] про визнання особи недієздатною та встановлення над неї опіки, експертами встановлено [PERSON] виявляє стійкий хронічний психічний розгляд - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдна форма, емоційно-вольовий дефект (параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу - в редакції МКХ - 10), за психічним станом у теперішній час не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(а.с. 27-29). Згідно рішення суду від 10.04.2014 року, по справі № 263/13708/13-ц, яке набрало законної сили 22.04.2014 року, [PERSON] було визнано недієздатним та призначено над ним опікуна [PERSON] (а.с. 5) Відповідно до копії акту судово-психіатричної експертизи № 293а від 16.07.2014 року, яка була проведена при розгляді справи № 263/13708/13-ц за заявою [PERSON] про визнання особи недієздатною та встановлення над неї опіки, експертами встановлено, що [PERSON] виявляє стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдну форму, емоційно-вольовий дефект (параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу - в редакції МКХ - 10), за психічним станом у теперішній час не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період підписання кредитного договору від 25.12.2012 року [PERSON] також виявляв стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдну форму, емоційно-вольовий дефект (параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу - в редакції МКХ - 10), за психічним станом на той період часу був не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 31-33). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, що 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 5) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Оскільки [PERSON] при вчиненні спірного правочину виявляв стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїдну форму, емоційно-вольовий дефект (параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу - в редакції МКХ - 10) та за психічним станом був не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому суд вважає, що [PERSON] було недодержано в момент вчинення спірного правочину умову ст. 215 ЦК України щодо його вільного волевиявлення та відповідності його внутрішній волі, тому такий правочин повинен бути визнаний недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Оскільки згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог, а відповідно до ст. 216 ЦК України суд може застосувати з власної ініціативи наслідки недійсності лише нікчемного правочину, тому суд не вирішує питання юридичних наслідків визнання спірного правочину недійсним. У зв'язку з задоволенням позову, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст. 215, 216, 225 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved