Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , Ямпільської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстрації місця проживання, в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 17.08.2017 між нею та [PERSON] було укладено договір Дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована за нею [PERSON] . Відповідно до копії домової книжки у цій квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають двоє людей, а саме: вона та відповідач [PERSON] . Відповідач зареєстрована за вказаною адресо, хоча фактично, з дня прописки та по даний час в квартирі не проживає та не з`являється. Факт реєстрації відповідача у квартирі, що належить їй, порушує її право власності на дану квартиру, оскільки позбавляє її можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності. Відповідач не є членом її сім`ї, а самостійно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. 28 квітня 2021 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 19 травня 2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Від позивача [PERSON] надійшла письмова заява за вхід.№3188 від 19.05.2021, в якій вона просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Представник відповідача Ямпільської міської ради надав суду письмову заяву за вхід.№3050 від 13.05.2021 за підписом міського голови, в якій просили справу розглянути у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача та відповідача Ямпільської міської ради про розгляд справи за їх відсутності; заява відповідача Ямпільської міської ради про визнання позовних вимог. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.18-22), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:\~\~ Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорту громадянина України (а.с.5) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у [ADDRESS] . Із копії Домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] (а.с.7) та акту обстеження домоволодіння від 09.04.2021 (а.с.12) судом встановлено, що мати [PERSON] - відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) зареєстрована у [ADDRESS] у квартирі, яка належить позивачці. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє квартирою, і дійсно в належній їй квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.4 ст.156 ЦК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] . Проте, відповідач не проживає у вказаній квартирі протягом тривалого часу, не веде спільне господарство, її особисте майно у квартирі відсутнє, остання не бере участі в утриманні житла. Тому, суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо позовної вимоги про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в квартирі, то така задоволення не підлягає, виходячи з наступного: У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає процедуру реєстрації місця проживання особи, зокрема ч.1 ст.6 цього\~Закону\~передбачає, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Згідно ст.7 Закону України №13 82-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за наявності остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації. Судом встановлено, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду. Враховуючи наведене, оцінивши доводи позивача, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №N1A3O3909М від 16.04.2021, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 908 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial