Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Дніпропетровського технікуму зварювання та електроніки імені [PERSON] про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії. Позивач в обґрунтування позову зазначила, що з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року вона навчалася в Дніпропетровському технікумі зварювання та електроніки імені [PERSON], до якого була зарахована на денну форму навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів як дитина шахтаря, батько якої має стаж підземної роботи більше 15 років, на підставі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року. Так як позивач є донькою шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років, їй повинна бути призначена стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте, нарахування стипендії здійснювалося не у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на травень 2015 року виникла заборгованість у розмірі 9983,70 грн. Представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача надав суду заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року позивач навчалася на денній формі навчання в Дніпропетровському технікумі зварювання та електроніки імені [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача [PERSON] працював у ВСП «Шахта «Західно-Донбаська» ПАТ «Павлоградвугілля» підземним гірничомонтажником з 16.02.1987 по 27.10.2008 та має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 22 роки та 6 місяців. У відповідності зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року, позивач була зарахована на денну форму навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів як дитина шахтаря, батько якої має стаж підземної роботи більше 15 років. Позивачем було вказано, що так як вона є донькою шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років, їй повинна бути призначена стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 липня 2012 року становить 1102 грн., з 01 жовтня 2012 року -1118 грн., з 01 грудня 2012 року 1134 грн. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2013 року становить 1147 грн., з 01 грудня 2013 року 1218 грн. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року становить 1218 грн. Всупереч вказаними нормам законодавства у відповідача перед позивачем з'явилася заборгованість у розмірі 9983,70 грн., яка складається з: 7281,40 грн. недорахована стипендія за період з січня по грудень 2014 року; 2702,30 недорахована стипендія за період з січня по червень 2015 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до відповідача з проханням дорахувати та виплатити їй недораховану суму стипендії, проте відповідач повідомив її про те, що в 2014 році Кабінетом Міністрів України не було затверджено Порядок призначення та виплати стипендії дітям шахтарів, які навчаються не за гірничими спеціальностями і кошти на виплату зазначених стипендій не передбачалися Державним бюджетом України. У зв'язку з цим призначення і виплату стипендії відповідно до зазначеного закону було тимчасово призупинено, а в 2015 році згідно роз'яснення Міністерства освіти і науки України зазначені виплати не забезпечені коштами державного бюджету, а тому призначення і виплата стипендії відповідно до зазначеного закону не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року вказується на те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язана з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Враховуючи вищевказані норми законодавства, а також письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved