Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла прабабуся позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай) в СВК «Волинь» Старовижівського району Волинської області. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого земельний та майновий паї у СВК «Волинь» заповіла позивачу. Вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом і в нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з не подання оригінала сертифіката на право на земельну частку (пай), просила визнати за нею право власності на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті прабабусі [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити та розглядати справу без її участі. Представник Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просив справу розглядати за його відсутності. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в яких вказав, що не заперечує проти задоволення позову, просив розглядати справу за його відсутності. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче засідання нотаріусом копії спадкової справи № 115/2019, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] (аркуш справи 12). [PERSON] належало право на земельну частку (пай) в СВК «Волинь» Старовижівського району Волинської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 025257 (аркуш справи 25). За життя [PERSON] 09 листопада 2009 року склала заповіт, відповідно до якого земельний та майновий паї у СВК «Волинь» заповіла своїй правнучці [PERSON] (аркуш справи 13). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 09 листопада 2009 року, не змінювався і є дійсним (аркуш справи 14, 42). Родинні відносини між спадкодавцем та позивачем підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження (аркуш справи 44-45), з яких видно, що позивач [PERSON] є правнучкою спадкодавця [PERSON] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] , будучи неповнолітньою на час відкриття спадщини, відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса, прийняла спадщину (аркуш справи 40 зворот). Інших спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині та які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Таким чином судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, зокрема на право на земельну частку (пай) в СВК «Волинь» Старовижівського району Волинської області, оскільки нею не надано оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай), про що нотаріусом винесена відповідна постанова (аркуш справи 27). Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На даний час вищевказаний оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено, про що у Старовижівській районній газеті «Сільські новини» за № 8 від 02 березня 2019 року опубліковано відповідне оголошення «загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 025257, виданий члену ОВСГ «Волинь» Мокрині Архипівні Балаці, зареєстрований за № 353 від 09 жовтня 1996 року, вважати недійсним» (аркуш справи 17-18). Позивач звернулась до Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області із заявою про видачу дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай), однак листом № С - 80 від 08 квітня 2019 року їй роз`яснено, що видати дублікат сертифіката на право на земельну частку (пай) районна державна адміністрація не може (аркуш справи 19). Відповідно до Листа № С-31/0-0.242-37/139-19 від 17 травня 2019 року, виданого Відділом у Старовижівському районі Міжрайонного управління у Ратнівському та Старовижівському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Глухівській сільській раді по ОВСГ «Волинь» на ім`я « [PERSON] » за реєстраційним № 353, відповідно до розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації № 298 від 07 жовтня 1996 року, видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 025257 (аркуш справи 20). Як вбачається з копії списків громадян ОВСГ «Волинь» Старовижівського району Волинської області, які включено до державного акту на право колективної власності на землю, під номером 546 зазначено прізвище, ім`я, по-батькові спадкодавця - [PERSON] (аркуш справи 21-23). Вищезазначене підтверджує той факт, що на ім`я [PERSON] дійсно було оформлено в установленому законом порядку сертифікат на право на земельну частку (пай), оригінал якого втрачено. Згідно з довідкою № 31-3-0.242-129/169-19 від 05 березня 2019 року, виданою Відділом у Старовижівському районі Міжрайонного управління у Ратнівському та Старовижівському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, на даний час відповідно до розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 08 квітня 2009 року № 80, розмір земельної частки (паю) по ОВСГ «Волинь» - 2,50 умовних кадастрових гектара, вартість проіндексована і становить двадцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 68 копійок. Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що останньому було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнаються в повному обсязі (аркуш справи 37). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Встановивши, що правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) відсутній, а видача його дубліката чинним законодавством не передбачена, що унеможливлює реалізацію позивачем своїх спадкових прав, суд вважає, що останні підлягають судовому захисту, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, інтереси та свободи інших осіб. Таким чином суд приходить до переконання, що право на земельну частку (пай) в СВК «Волинь» входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] (в силу вимог статті 1218 ЦК України), а тому є всі законні підстави для визнання за ним права на це майно в порядку спадкування. Разом з тим враховуючи, що спадкодавцем втрачено оригінал правовстановлюючого документу - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 025257, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 353 від 09 жовтня 1996 року, а її право на земельну частку (пай) підтверджується письмовими доказами у справі, та беручи до уваги положення частини 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до яких рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності ОВСГ «Волинь» Старовижівського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору залишити за нею у зв`язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: partial