Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею [PERSON] право власності на 1/4 частину житлової квартири № 62, яка розташована по вулиці Леніна в будинку № 35-в у м. Токмак Запорізької області, в порядку спадкування після смерті її рідного батька [PERSON], померлого 12 травня 2015 року у м. Молочанськ Токмацького району Запорізької області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 травня 2015 року помер її батько [PERSON], у віці 69 років, що мешкав по вул. Жовтнева, 1 в с. Остриківка Токмацького району Запорізькі області. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно: - 1/4 частину житлової квартири № 62 яка розташована по вулиці Леніна в будинку № 35-в у м. Токмак Запорізької області. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 5 серпня 1993 року, виданого на підставі розпорядження Генерального директора виробничого обєднання «Південдизельмаш» від 05 серпня 1993 року № 99, зареєстрованого малим підприємством «Вибір», що записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 1328. Вартість даного спадкового майна (1/4 частини цієї квартири), у відповідності з висновком із звіту про вартість майна від 10.12.2012 року, складає 37000,00 грн. Спадкоємцем, за законом є вона - та її рідні брати [PERSON], [PERSON], які відмовилися прийняти спадщину після [PERSON] - на її користь. Її мати [PERSON] не є спадкоємцем після [PERSON], бо вони з її батьком розірвали свій шлюб 29 вересня 2009 року. Інших будь яких спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. Вона зверталася до Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області, за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину даної житлової квартири, але їй було відмовлено в цьому, та видана постанова «про відмову у вчиненні нотаріальної дії», у звязку з тим, свідоцтво про власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] видане виробничим обєднанням «Південдизельмаш» не відповідає вимогам установленим чинним законодавством, згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, та відповідної довідки виданої КП «Абрис» від 30.11.2015 року № 667 відомості про реєстрацію права власності, зазначеної квартири, відсутні. Квартира не зареєстрована відповідно до чинного законодавства. Зараз цього зробити вже не можливо, бо на «померлих власників» цього не роблять. У звязку з тим, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку змушена звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання ні позивач ні його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник Токмацької міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12 травня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 321537, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, 13 травня 2015 року. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 293135. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 серпня 1993 року виробниче обєднання «Південдизельмаш» посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: вул. Леніна, 35 в, кв. 62 дійсно належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 49,7 кв.м. Квартира [ADDRESS] зареєстрована малим підприємством «Вибір» на праві приватної, спільної власності на підставі свідоцтва про право власності і записано в реєстрову книгу за № 1328. [PERSON], [INFO], був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] по день смерті 12 травня 2015 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 11.08.2015 року за № 554. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно: - 1/4 частину житлової квартири № 62 яка розташована по вулиці Леніна в будинку № 35-в у м. Токмак Запорізької області. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 110 від 29 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. [PERSON] не є спадкоємцем після [PERSON], оскільки вони розірвали шлюб 29 вересня 2009 року. [PERSON], відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується відповідною заявою від 20 серпня 2015 року, яка наявна в матеріалах спадкової справи. [PERSON] відмовився від прийняття спадщину після смерті [PERSON] на користь [PERSON], що підтверджується відповідною заявою від 28 серпня 2015 року, яка наявна в матеріалах спадкової справи. [PERSON], (позивач по справі) у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою, яка наявна в матеріалах спадкової справи. Позивач, [PERSON], відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги за законом після смерті рідного батька [PERSON], померлого 12 травня 2015 року. Згідно постанови Токмацької районної державної нотаріальної контори від 07 грудня 2015 року за № 1128/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 12 травня 2015 року [PERSON], мотивуючи відмову тим, що свідоцтво про власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] видане виробничим обєднанням «Південдизельмаш» не відповідає вимогам установленим чинним законодавством України, згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, та відповідної довідки виданої КП «Абрис» від 30.11.2015 року № 667 відомості про реєстрацію права власності, зазначеної квартири, відсутні. Квартира не зареєстрована відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 345 ЦК України встановлює, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності, у порядку, встановленому законом. Порядок приватизації громадянами займаних ними жилих приміщень у будинках державного житлового фонду регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї , які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення у дію цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Свідоцтво про право власності на житло від 5 серпня 1993 року не скасовано, не дійсним у встановленому законом порядку не визнано. Так, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно: на 1/4 частину житлової квартири № 62 яка розташована по вулиці Леніна в будинку № 35в у м. Токмак Запорізької області, яке належало останньому згідно свідоцтва про право власності на житло від 5 серпня 1993 року, виданого на підставі розпорядження Генерального директора виробничого обєднання «Південдизельмаш» від 05 серпня 1993 року, зареєстрованого малим підприємством «Вибір», що записано в реєстрову книгу № 3; за реєстровим № 1328. Статтею 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Так, відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України право власності на 1/4 частину житлової квартири № 62 яка розташована по вулиці Леніна в будинку № 35-в у м. Токмак Запорізької області належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, а тому входить до складу спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1268, 1269 ЦК України позивач у встановлений строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Інших спадкоємців не встановлено. Згідно постанови Токмацької районної державної нотаріальної контори від 07 грудня 2015 року за № 1128/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 12 травня 2015 року [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановчого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», де вказано що вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлової квартири є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved