Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 436498,65 грн., посилаючись на те, що між ними був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, за умовами якої відповідач взяв у позивача позику в сумі 10000 доларів США із зобовязанням повернути гроші до 29.10.2015 року. Зазначає, що вона виконала свої договірні зобовязання перед відповідачем у повному обсязі, передавши останньому грошові кошти в сумі 10000 доларів США, проте відповідач не повернув їй кошти, що свідчить про невиконання зобовязань за договором. Таким чином заборгованість [PERSON] по виконанню зобовязання становить 10000 доларів США, що станом на 27 жовтня 2017 року еквівалентно 268266,00 грн. Крім того, у звязку з порушенням умов та строку виконання договору позивач також просить стягнути з відповідача 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 16074,00 грн., пеня в розмірі - 86954,94 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 65203,71 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого, позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 10000 доларів США., а останній зобовязався повернути суму позики до 29.10.2015 року, про що була складена розписка від 28.10.2014 року. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами на підтвердження укладання договору позики була складена розписка від 28.10.2014 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи те, що відповідач в передбачений в розписці від 28.10.2014 року строк, гроші не повернув, суд вважає, що вказана в розписці від 28.10.2014р. сума в розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно (згідно курсу НБУ станом на 27.10.2017 року) становить 268266,00 грн. - підлягає стягненню з [PERSON] в повному обсязі. Суд звертає увагу, що боржник може нести відповідальність за порушення умов зобовязання, яка передбачена в самому зобовязанні, оскільки вст. 549 ЦК України як один із видів забезпечення виконання зобовязання передбачена неустойка (штраф, пеня). Неустойкою, згідно приписів цієї статті, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання і які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або від несвоєчасно виконаного зобовязання. Стягнення 3 % річних згідно ч. 2ст. 625 ЦК України є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання. Відповідно до змісту ч. 2ст. 625 ЦК України фактично 3 % річних є пенею, яка може застосовуватись в разі прострочення грошового зобовязання, якщо в його умовах не був передбачений такий вид санкції за його порушення. Відповідно до вимог ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ч. 1ст. 625 цього ж кодексу. Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 28.10.2014 року в розмірі 436498, 65 грн. з яких: 268266 грн. основний борг, 16074 грн. 3% річних, 86954,94 грн. пеня, 65203,71 інфляційні втрати.

Outcome: approved