Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона, на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2016 року, є власником будинку [ADDRESS] Також, в зазначеному будинку зареєстрований відповідач, який є сином колишнього власника цього житла. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, продавець та члени його сім`ї були зобов`язані у строк до 31.12.2016 року зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, що у ньому значаться, але до цього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, в добровільному порядку з реєстрації у вказаному жилому приміщенні не знімається, що позбавляє позивачку права вільно розпоряджатись своїм майном та покладає на неї тягар по сплаті комунальних послуг за відповідача. Представник позивачки у судове засідання не з'явився, у своїй письмовій заяві просив позовну заяву задовольнити, судове засідання провести без його участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, проте, надав до суду письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, справу просив розглядати в його відсутність. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; до ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, у тому числі, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу від 08.07.2016, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою А.О. та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Таврійської міської ради від 20 жовтня 2017 року, в зазначеному будинку, крім позивачки, зареєстрований син його колишнього власника - [PERSON]. Проте, останній там не проживає, його особисті речі в будинку відсутні, але з реєстрації з вказаного жилого приміщення він добровільно не знімається. За умовами п.10 договору купівлі-продажу продавець зобов'язався звільнити приміщення житлового будинку від особистих речей та зняти з реєстраційного обліку усіх осіб, в ньому зареєстрованих, до 31 грудня 2016 року, проте, до цього часу свої зобов`язання не виконав. Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON], як член сім`ї колишнього власника вказаного вище житлового будинку, втратив право користування ним з моменту визнання права власності на спірний будинок за [PERSON], а тому вимоги позивачки щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме:будинком [ADDRESS], ґрунтуються на вимогах закону, і є такими, що підлягають задоволенню. У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved