Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] З позовної заяви поданої позивачем вбачається, що сімейне життя між сторонами не склалося по тій причині, що відповідач за весь час сімейного життя не приділяв належної уваги дружині та дітям, неодноразово припускався до актів домашнього насилля в сім'ї. У продовж останніх двох років шлюбу позивач почав зловживати наркотичними засобами, що і призвело до повного розпаду сім'ї. Шлюбні відносини фактично припинені з липня 2016 року. Примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим позивач і наполягає на розірванні шлюбу. Також вважає, що перебування у шлюбі суперечать інтересам дітей розвиватися фізично, розумово та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який було зареєстровано 20 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис за №293. Також, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, батько зовсім не цікавиться життям своїх дітей, не приймає участі в їх вихованні. Коштів відповідач не надає на утримання дітей, вона повністю сама утримує дітей. Однак коштів не вистачає, а тому звернулася з даним позовом до суду. Оскільки відповідач працездатний, інших утриманців не має, добровільно ухиляється від виконання своїх обов'язків, просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.11.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява датована 30.03.2018 року, відповідно до якої остання позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку. Дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про ухвалення заочного рішення по справі. Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 травня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний актовий запис за №293, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7,8). Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За змістом ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та шлюб, відповідач нехтує сімейними цінностями, вживає наркотичні засобами, вчиняє акти насилля в сімї, що призводить до постійних конфліктів та сварок між сторонами, свідками яких стають діти, між сторонами виникло почуття неприязні один до одного, втрачено почуття любові та поваги, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачем однією сім'єю, вести з ним спільне господарство, а тому примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами. Окрім того, позивач ставить питання про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання дітей. Так, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Відповідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч 2. ст. 183 цього ж кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, визначаючи розмір аліментів, виходить з того, що відповідач є молодою, працездатною особою і зможе забезпечити виплату аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 06 листопада 2017 року та до досягнення дітьми повноліття. Даний розмір аліментів на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, згідно ст.5 ч.1 п.3, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ. Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведена з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу судом задоволена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі понесені останньою на оплату судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 112, 1080, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved