Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в березні 2015 року дізналася про укладення у листопаді 2005 року її матір'ю [PERSON] договору іпотеки з ЗАТ КБ «Приватбанк». При цьому зазначає, що договір іпотеки від 17.11.2005 року було укладено незаконно, в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства» та СК України та таким, суперечить правам та інтересам дитини, оскільки вона на момент укладення договору проживала в будинку, що переданий в іпотеку, будучи неповнолітньою, а дозволу органу опіки та піклування при укладенні договору отримано не було. У зв'язку з цим просить визнати недійсним договір іпотеки від 17.11.2005 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пуга А.М., зареєстрований в реєстрі за № 3974. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що вважає його безпідставним та необґрунтованим. Також подала письмові заперечення проти позову та заявила про застосування позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило. Причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівського міської ради [PERSON] в судовому засіданні результат розгляду даної справи залишила на розсуд суду. Приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Пуга А.М. в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що 17.11.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно з умов якого в іпотеку був переданий житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.12.1989 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Згідно з довідок № 3-011185 та № 3-012354, виданих ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» 14.04.2015 року та 29.01.2016 року, [PERSON] була зареєстрованою в будинку на [ADDRESS] з 02.06.2002 року по 19.08.2008 року та з 29.01.2011 року по цей час. Таким чином судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки від 17.11.2005 року відповідно до якого в іпотеку передано будинок на [ADDRESS], в будинку була зареєстрована та проживала на той час неповнолітня [PERSON] Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі, а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Обґрунтування позову по своїй суті зводиться до того, що на момент укладення оспорюваного договору право на користування будинком на [ADDRESS] мала зокрема позивач будучи неповнолітньою, а договір іпотеки був вчинений без дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. За змістом ч. 6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Проте сам по собі факт вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. При вирішенні справ у випадку заявлення позову в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки сторони правочину щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом правочину, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Вимоги законодавства, які передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини, а саме звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтереси дитини, зменшення або обмеження її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушення гарантій збереження права дитини на житло. Саме таку правову позицію зробив Верховний Суд України в постанові від 11.05.2016 року (№ 6-806 цс16) та в постанові від 22.06.2016 року (№ 6-1024цс16). Враховуючи зазначене судом встановлено наступне. [PERSON] укладаючи договір іпотеки, погодилася на його умови, за якими при укладенні цього договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї, які мають право користування предметом іпотеки (п. 11.9 договору іпотеки). Таким чином слід прийти до висновку, що нотаріусом при посвідченні спірного договору іпотеки було вірно встановлено, що на момент посвідчення договору в квартирі, яка є предметом продажу, неповнолітні та малолітні діти не проживали, у зв'язку з чим згоди органу опіки та піклування на укладення оспорюваного договору не вимагалось, а мати позивача, як і батько, який надав згоду на укладення оспорюваного договору, діяли в свою чергу недобросовісно. Так позивач обґрунтовуючи позов вказує на те, що в наслідок укладення договору іпотеки від 17.11.2005 року порушено її житлові права та існує ймовірність її виселення з будинку. При цьому судом встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.05.2009 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок на [ADDRESS]. В подальшому у 2015 році [PERSON] дізналася про повідомлення про застосування застереження відповідно до якого між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, так як наслідок відбувся перехід прав та вимог за зобов'язаннями, які виникли у [PERSON] на підставі договору іпотеки від 17.11.2005 року до нового кредитора [PERSON] Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2015 року власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] Згідно з ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Також судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України [PERSON] народилася [INFO]. Таким чином на момент укладення договору іпотеки від 17.11.2005 року [PERSON] було 15 років, а повноліття позивач досягла у грудні 2007 року. При цьому судом встановлено та не спростовано стороною позивача те, що [PERSON] проживала в будинку на [ADDRESS] з моменту укладення оспорюваного до 19.08.2008 року, коли самостійно зналася з реєстрації в будинку. Зазначене однозначно свідчить про те, що в період неповноліття [PERSON] жодного звуження обсягу існуючих її майнових прав та порушення охоронюваних законом її інтересів, а також зменшення або обмеження її права та інтереси щодо жилого приміщення чи порушення гарантій збереження її права на житло не відбулося. Та обставина, що на цей час існує ймовірність виселення позивача з будинку, як обставина, що свідчить про порушення права та інтересу [PERSON] щодо жилого приміщення при укладенні договору іпотеки судом не приймається, оскільки на момент розгляду судом позивач досягла повноліття. Більше того після зняття з реєстрації в будинку 19.08.2008 року, [PERSON] в подальшому без жодних перешкод повторно зареєструвала своє місце проживання у 2011 році. Одночасно суд відкидає твердження позивача з приводу порушення у зв'язку з укладенням договору іпотеки прав її малолітнього сина [PERSON], [INFO], з огляду на роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 44 Постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до якого будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, а також те, що сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення договору не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсними, а позивач в свою чергу не надав достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, в тому числі про порушення її прав як неповнолітньої, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору іпотеки, а тому із врахуванням наведеного вище позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed