Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що сторони уклали шлюб 30 вересня 2006 року. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутнє взаємопорозуміння. Спільного господарства та бюджету не ведуть. Фактично шлюбні відносини припинено з 2011 року, втрачено всі фізичні та духовні зв'язки між ними. Можливості зберегти сім'ю немає. Син на даний час проживає з нею. Просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON], а сина залишити проживати з нею. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони 30 вересня 2006 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, актовий запис № 187, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER]). З позовної заяви встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально, а його існування суперечить інтересам позивача. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність, і може мати наслідки, встановлені законом, що передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд вважає, що сина [PERSON] слід залишити проживати з матір'ю. На підставі наведеного та

Outcome: approved