Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Бахмацька районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, вказуючи на те, що 20 грудня 2004 року вона уклала нотаріально посвідчений державним нотаріусом Бахмацької районної державної нотаріальної контори [PERSON] договір дарування жилого будинку та земельної ділянки, які розташовані по вул.Гагаріна, 6, с.Обмачево, Бахмацького району, Чернігівської області, який зареєстрований в реєстрі за №1-3526. 26.01.2005 року відбулася державна реєстрація будинку. На даний же час виникло питання про визнання недійсним даного договору дарування, так як зазначений договір порушує її права. Позивачка, як людина і за станом здоров»я, укладаючи з відповідачкою договір, мала на меті відчуження належних їй на праві власності будинку та земельної ділянки, лише за умови довічного утримання, оскільки за станом здоров»я вона потребує стороннього постійного догляду. А під час укладення договору дарування вона помилилась щодо правової природи правочину, прав і обов»язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачкою. Крім того, після цієї угоди фактичної передачі будинку і земельної ділянки не відбулося. Ключі від будинку після укладеного договору обдарованому не передавались, а позивачка продовжувала і продовжує проживати у вказаному будинку та енсти всі комунальні сплати. Іншого житла у неє не5має і тому вона не моглі своє єдине нерухоме майно передати у власність другій чужій огсобі без певних обов»язків. Отже фактично передачі житлового будинку та земельної ділянки обдарованому не відбулося. У зв»язку з чим позивачка просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по вул.Гагаріна, 6, с.Обмачево, Бахмацького району, Чернігівської області, укладений між нею та відповідачкою, укладеного 20 грудня 2004 року та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Виклали мотиви зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що ніякого обману з її боку при укладенні договору дарування не було. Позивач на час укладення договору була здоровою людиною. Вони разом з нею приїхали в м.Бахмач до нотаріуса автобусом. Перед посвідченням договору, нотаріус провела з позивачкою бесіду, після якої остання виразила свою волю саме на укладення договору дарування, власноруч написала заяву про те, що вона бажає укласти саме такий договір і власноручно підписала договір та заслухала його зміст. При цьому укласти договір дарування їй запропонувала сама позивачка і ніяких домовленностей про надання послуг позивачці по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утриманням між ними не було. Третя особа представник Бахмацької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, але надіслали до суду заяву в якій просять справу розглянути без їх участі та письмові пояснення по справі. В поясненнях, позову не визнають і вказують, що договір підписано сторонами власноручно, що свідчить про досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору. На момент посвідчення правочину позивач була у віці 68 років, що унеможливлює виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу її цивільної дієздатності і її стан здоров»я на той час не потребував відповідного догляду як в даний час, тому умови правочину сторони розуміли і відмовити у вчиненні нотаріальної дії нотаріусу не було підстав, оскільки сумніві щодо дарування відчужуваного майна не було ні у сторін правочину, ні у нотаріуса. Питання помилки укладення вищевказаного правочину та стороннього догляду у позивачки виникло тільки в даний час, оскільки їй виповнилося 80 років і звичайно стан здоров»я потребує відповідної турботи, та й відношення з відповідачкою зіпсувалися, тому такі обставини не можуть бути умовою для недійсності угогди, яка відбулась зовсям при інших обставинах. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно)), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина 1 та 2 ст.319 ЦК України). Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Згідно з положенням частин 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 і 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його діяльність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (осорюваний правочин). За положенням частини 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання перавочину недійсним повитнна довести, що така помилка насправді мала місце та надатим відповідні докази, які б свідчили про її помилку, зокрема, щодо правової природи правочину. Також , пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз»яснено, що відповідно до ст.229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Як встновлено в судовому засіданні, що 20 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування жилого будинку та земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що розташовані в с.Обмачево, Бахмацького району по вул.Гагаріна, 6. При цьому п.2.1 Договору передбачено, що сторони домовились, що під передачею будинку та земельної ділянки Договором слід вважати символічну передачу речі. Даний договір дарування посвідчений державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори і підписаний сторонами. Особу сторін та їх дієздатність перевірено. Даний договір дарування позивачка підписувала у віці 68 років, вона сама з»явилася до нотаріуса і власноручно підписала договір, інвалідом вона не була і в судове засідання позивачка доказів того, що вона за станом здоров»я на момент укладення договору потребувала стороннього постійного огляду не надала. Питання помилки укладення вищевказаного правочину у позивачки виникло лише на даний час, через близько 12 років після укладеного договору у віці 80 років і звичайно стан здоров»я потребує відповідної турботи та й відношення з відповідачкою зіпсувалися, що підтвердили в судовому засіданні сторони. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що підстав для визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що розташовані в с.Обмачево, Бахмацького району по вул.Гагаріна, 6, укладеним між [PERSON] та [PERSON] не має, так як при укладенні договору ніяких порушень законодавства, які б давали підстави для визнання договору недійсним в судовому засіданні не встановлено. Посилання позивача на ч.3 ст. 203 та ст.229 ЦК України як на підставу визнання недійсним договору дарування, суд вважає безпідставними, оскільки жодних доказів, які б давали підстави для визнання правочину недійсним позивачка в судовому засіданні не надала, її твердження про те, що вона під час укладення договору дарування помилялася щодо правової природи і змісту правочину, прав і обов»язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачкою нічим не підтверджені. А отже, за таких обставин підстав для задоволення позову не вбачається.

Outcome: dismissed