Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказувала, що [INFO] померла її мати [PERSON] [INFO] , у зв`язку з погіршенням стану здоров`я матері, вона перевезла її до себе в м. Запоріжжя, де вони проживали разом до дня її смерті, а саме до [INFO]. 02 вересня 2004 року [PERSON] склала заповіт на її ім`я. На час смерті спадкодавця їй належала земельна ділянка, площею 3,72 га., розташована на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства. Вона звернулася до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, але постановою від 24 вересня 2019 року нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зазначивши у постанові, що вона пропустила строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. В позові позивач просила встановити факт її спільного проживання з матір`ю [PERSON] , у період часу з 01 березня 2017 року по [INFO], та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 3,72 га., розташовану на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, для ведення особистого селянського господарства, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача - Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Вишванюк О.І. позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, а також вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 3,72 га., розташована на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ - ЗП № 005479, виданим 30 травня 2002 року Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області. 02 вересня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивач являється донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 06 жовтня 1974 року Новоіванківською сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області, серії [NUMBER] , та свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради 26 грудня 1998 року. 24 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку. Постановою державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори, повноваження якої в порядку заміщення виконує державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, від 24 вересня 2019 року, позивачу було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, у зв`язку з тим, що вона не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із довідки Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 24 вересня 2019 року № 559, та було підтверджено в судовому засіданні поясненнями представника відповідача, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] , а з 01 березня 2017 року і до дня смерті - [INFO] , проживала разом з позивачкою в [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її матері [PERSON] . Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що право власності на вказану у позові земельну ділянку було набуте [PERSON] у встановленому законом порядку. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 83/2019, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , звернулася лише позивач [PERSON] . Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved