Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який 03 березня 2014 року уточнили та просила стягнути з відповідачки на її користь три проценти річних від простроченої суми за період з 04 березня 2010 року по 23 січня 2014 року у розмірі 1111,14 грн., 5000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу адвоката. В обґрунтування вимог вказує, що у 2010 році позичила відповідачці кошти, які остання зобов'язалась повернути у розмірі 710 євро до 04 березня 2011 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 вересня 2013 року стягнуто з відповідачки на її користь 710 євро, що еквівалентно станом на день винесення рішення 7579,00 грн. На даний час зобов'язання не виконання. Крім того вказує, що тривалим невиконанням грошового зобов'язання їй як людині похилого віку, пенсіонерці спричинена моральна шкода, яка виразилась у погіршенні стану її здоров'я та зміні матеріального стану, яку вона оцінює у 5000 грн. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки на її користь три проценти річних від простроченої суми 710 євро за період з 04 березня 2010 року по 23 січня 2014 року включно у розмірі 1111,41 грн., 5000 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5000 грн. У судовому засідання представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, зіславшись на доводи викладені у заяві. Представник відповідача позов визнав частково в частині стягнення три проценти річних за невиконання зобов'язання від простроченої 710 євро за період з 04 березня 2011 року по 23 січня 2014 року. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу просив залишити без задоволення за безпідставністю та недоведеністю. Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] позичила у [PERSON] 600 євро під 6% річних та зобов'язалась повернути 710 євро до 04 березня 2011 року. У встановлений в договорі строк борг не повернула. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 вересня 2013 року, яке вступило у законну силу, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору позики в сумі 710 євро, що еквівалентно 7579 ,00 грн. станом на день винесення рішення суду. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист. На даний час на виконанні у першому відділі ДВС перебуває виконавче провадження №39991524 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 710 євро, що еквівалентно 7579,00 грн. На час звернення до суду з даним позовом відповідачка не повернула борг. Дані обставини визнаються сторонами спору, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно офіційного розпорядження Національного банку України від 19 березня 2014 року, офіційний курс гривні до євро станом на 19 березня 2014 року становить за 100 євро -1384,6114 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин, а тому боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено,що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідачки на користь позивача три проценти річних у розмірі 852,45 грн. від простроченої суми 710 євро, що еквівалентно 9830,731 грн. станом на 19 березня 2014 року за період з 04 березня 2011 року по 23 січня 2014 включно. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми 9830,731 грн. за період з 04 березня 2011 року по 23 січня 2014 року включно становить 852,45 грн., виходячи із наступного розрахунку: 9830,731 грн.*3%/100 річних=294,9219 грн. /365 днів=0,80801 грн.* 1055днів прострочки=852,45 грн. При визначенні періоду за який підлягають стягненню три проценти річних, суд виходив з того, що відповідачка зобов'язалась повернути борг 04 березня 2011 року, а тому період прострочення виконання зобов'язання становить з 05 березня 2011 року по 23 січня 2014 року включно, згідно заявлених вимог позивача. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних починаючи з 04 березня 2010 року, оскільки відповідачка зобов'язалась повернути борг 04 березня 2011 року. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За правилами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору випливають із договірних відносин, пов'язаних з невиконанням умов договору позики. Відповідальність за невиконання договірних зобов'язань передбачена ст. 625 ЦК України. Зі змісту договору позики вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики й спеціальною нормою ст.ст. 625,1050 ЦК України. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача три проценти річних у розмірі 852,45 грн. за період з 04 березня 2011 року по 23 січня 2014 року включно. Відповідно до вимог ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В силу вимог ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до вимог ст. 8 ЗУ» Про державний бюджет на 2014 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі у січні- березні становить 1218 грн. Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах у січні-березні 2014 року за годину роботи адвоката становить 487,2 грн. (1218*40%/100) та 8,12 грн. за 1 хв. роботи адвокати (487,2/60хв.). Як вбачається із журналів судових засідань, судові засідання в яких брав участь адвокат позивача, тривали 40 хв., а саме: 12 лютого 2014 року - 6 хв., 03 березня 2014 року - 4хв. та 19 березня 2014 року- 40 хв. Крім того, суд вважає, що адвокатом було затрачено 30 хв. на написання позовної заяви та по 15 хв. на написання двох уточнень позовних вимог від 12 лютого 2014 року та від 01 березня 2014 року. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку що на правову допомогу адвоката з [PERSON] слід стягнути витрати за 110хв.(6+4+40+60) роботи адвоката на загальну суму 893 грн. 20 коп. ( 110 хв.*8,12 грн.), що підтверджується договором про надання правової допомоги від 10 січня 2014 року та квитанцію про послуг адвоката за №56 від 10.01.2014 року. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. та на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 893,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial