Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми позики, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 101 027,05 грн. та 897,05 грн. 3 % річних від суми боргу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 31.12.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в сумі 8500,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 31.12.2013 року, яка написана власноручно відповідачем. Відповідач зобов'язався повернути дану суму грошей до 20.02.2014 року, однак борг не повернув, що змусило її звернутися до суду з позовом. Крім того, зазначила, що оскільки відповідач добровільно не бажає повернути борг, то повинен сплатити їй 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання, що становить 897,05 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити, додатково пояснила, що сума боргу складає 8 500,00 дол. США, що еквівалентно 100 130,00 грн., виходячи з курсу НБУ на день звернення до суду та 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 76,15 дол. США, що еквівалентно 897,05 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, підтвердив, що отримував від позивачки суму боргу в розмірі 8500,00 дол. США, однак на даний час немає можливості його повернути. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 31.12.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в сумі 8500,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 31.12.2013 року, яка написана власноручно відповідачем. Відповідач зобов'язався повернути дану суму грошей до 20.02.2014 року, у випадку не повернення суми позики в строки визначені договором зобов'язався віддати автомобіль марки Honda CR-V, державний номерний знак [NUMBER], що належить у приватній власності відповідача. (а.с. 9) За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами по справі, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач вчасно не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 8 500,00 дол. США, що еквівалентно 100130,00 грн. (1 долар - 11,78 грн.) та 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 76,15 дол. США, що еквівалентно 897,05 грн. (виходячи з розрахунку 8 500,00 дол. США : 365 днів х 3 % річних х 109 днів = 76,15 дол. США). Під час розгляду судової справи, відповідач не заперечував надані позивачем розрахунки на підтвердження позовних вимог, інших доказів, які мали спростувати наведені позивачем розрахунки відповідачем не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат, оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved