Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири. Після нотаріального оформлення продажу квартири між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передала [PERSON] грошову позику в розмірі 500,00 доларів США зі строком повернення в момент передачі ключів від проданої квартири [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Станом на 23.03.2015 року, ключі від квартири відповідач отримав, однак сума позики не повернута. Крім того, станом на 01.02.2015 року існує переплата за комунальні послуги квартири [ADDRESS] в розмірі 2120,07 грн, яку здійснила [PERSON] до продажу даної квартири. Оскільки позику та переплачену суму за комунальні послуги відповідач добровільно повернути відмовляється, позивач була змушена звернутися до суду. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 11574,95 грн, суму переплати за комунальні послуги в розмірі 2120,07 грн та витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 2000,00 грн. 03.06.2015 року в судовому засіданні позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій остання просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 18215,27 грн, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 129,45 грн, а всього 18344,72 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник заяву про збільшення позовних вимог підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив, що попереднім договором від 08.01.2015 року було передбачено забезпечення виконання зобов'язання щодо зняття з реєстрації всіх зареєстрованих у квартирі осіб та звільнення квартири протягом 14 календарних днів після підписання основного договору купівлі-продажу (20.01.2015 року), у вигляді завдатку в розмірі 500 доларів США. Оскільки позивачка вчасно не звільнила квартиру, а її син знявся з реєстрації тільки 20.02.2015 року, грошові кошти в сумі 500 доларів США залишаються у відповідача. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідка - [PERSON], вивчивши матеріали позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 08.01.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу у строк до 20.01.2015 року (а.с.33-36). 20.01.2015 року між [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-9). Згідно довідки ЖЕК-319 від 19.06.2015 року, [PERSON] (син позивачки) був знятий з реєстрації 20.02.2015 року. Відповідно до розписки від 20.01.2015 року, [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] 500 доларів США на передачі ключів від квартири [ADDRESS] (а.с.5). Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу передбачено, що продавець зобов'язаний передати майно покупцям у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовами цього договору, звільнити квартиру від речей побутового вжитку для вільного користування покупцем, передати ключі та всю документацію на квартиру та зняти всіх зареєстрованих у цій квартирі осіб протягом 14 днів включно від дня підписання та нотаріального посвідчення цього договору (а.с.8). Обов'язок продавців передати майно покупцям вважається виконаним у момент передачі покупцям ключів від квартири (а.с.8). В судовому засіданні представник позивача та позивач наголошували на тому, що грошові кошти в розмірі 500 доларів США, які отримав відповідач є позикою. Однак, суд не бере до уваги таке пояснення, оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено показаннями свідка, що вищевказана суму була передана на підставі попереднього договору. Так, п. 3.2 попереднього договору передбачено, що продавець зобов'язаний до підписання основного договору передати покупцю суму у гривнях, що є еквівалентом 500 доларів США за курсом НБУ на день підписання Договору в якості забезпечення обов'язку Продавця по зняттю з реєстрації всіх зареєстрованих на площі об'єкта осіб, повної оплати рахунків за об'єкт, комунальні послуги, телефонні переговори. Така сума підлягає поверненню покупцем у випадку повного та належного виконання продавцем забезпечених цією сумою зобов'язань (а.с.35). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В письмових поясненнях відповідач посилається на статті 570, 571 ЦК України та зазначає, що грошові кошти в розмірі 500 доларів США, які йому були передані є завдатком, а оскільки позивачем відбулося порушення зобов'язання, то вказана сума залишається в нього. Так, згідно ст. 570 ЦКУ завдаток - це грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Отже завдаток виконує платіжну функцію (видається у рахунок належних за договором платежів), доказову функцію (підтверджує існування зобов'язання), та забезпечувальну функцію (встановлює наслідки невиконання зобов'язання). Попередній договір не відноситься до грошового зобов'язання, він тільки передбачає зобов'язання його сторін укласти в майбутньому основний договір. А таке зобов'язання не є грошовим. Отже забезпечувати його завдатком неможливо. Завдаток може забезпечувати виконання тільки того грошового зобов'язання, яке існує. По договору купівлі-продажу нерухомого майна грошове зобов'язання покупця виникне тільки після укладення такого договору купівлі-продажу, який вважається укладеним з моменту державної реєстрації (ст. 640 ЦК України). До цього моменту договору не існує, та відповідно не існує і зобов'язання. Таким чином, враховуючи, що основним договором купівлі-продажу квартири від 20.01.2015 року не передбачено грошове забезпечення зобов'язання продавця перед покупцем, суд вважає, що грошові кошти в розмірі 500 доларів США підлягають поверненню [PERSON] Щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 2120,07 грн, як суму коштів переплати за комунальні послуги, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про , договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до довідки ЖЕК-319 виданій [PERSON] від 04.03.2015 року, переплата за комунальні послуги по квартирі за адресою: [ADDRESS], становить 2120,07 грн (а.с.10). Оскільки договірні відносини щодо надання комунальних послуг були укладені між позивачем та відповідними організаціями, які займаються наданням таких послуг, відповідач не має відношення до переплати позивача за комунальні послуги. Більш того, договором купівлі-продажу квартири не передбачено обов'язок відповідача сплатити на користь позивача переплату за комунальні послуги, тому суд вважає вимогу про стягнення з [PERSON] грошові кошти в розмірі 2120,07 грн, як переплату за комунальні послуги, не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача суми боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 18215,27 грн та 3% річних від простроченої суми в розмірі 129,45 грн, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що грошові кошти в розмірі 500 доларів США, які отримав відповідач не є позикою, тобто між позивачем та відповідачем не виникло зобов'язання в розумінні ст. 509 ЦК України, тому суд вважає за необхідне в задоволенні стягнення грошових коштів з урахуванням положення ч. 2 ст. 625 ЦК України відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В заяві про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 2000,00 грн. В підтвердження чого було надано договір про надання правової допомоги та адвокатських послуг від 23.03.2015 та квитанцію №972\\з17 на суму 2000,00 грн про сплату юридичних послуг (а.с.12, 14). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р., підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи, що представником відповідача не надано документі, які б підтверджували вартість послуг в сумі 2000,00 грн та не надано обґрунтованого розрахунку таких витрат, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу понесених відповідачем. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 500 доларів США, що станом на 23.06.2015 року еквівалентно 10884,35 грн. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial