Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого вказує, що 04 листопада 2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. За час спільного життя у сторін народився син [PERSON], [INFO]. У своєму позові позивач посилається на те, що через постійні сварки, ініціатором яких був відповідач, шлюбні відносини між ними припинені з червня 2017 року. На даний час ведення спільного господарства між ними також припинено, шлюбні відносини фактично відсутні, наміру зберегти сімю сторони не має. Просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 04.11.2015 року виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради Генічеського районну Херсонській області. Також просить при винесені рішення, стягнути з відповідача, судові витрати повязані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні [PERSON]. свої позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позові. Наполягає на їх задоволенні. Вказує, що шлюбні відносини між сторонами припиненні з червня 2017 року та до цього часу не відновлювалися. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають у шлюбі з 04.11.2015 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради Генічеського районну Херсонській області, за актовим записом №36. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Як вказує позивач на протязі тривалого часу сторони проживають окремо, та шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися та після цього не відновлювались. На примирення позивач не згодна, наполягає на розірвані шлюбу, вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до\~ст.. 24 СК України, \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України,\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст..112 СК України, \~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10\~5 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцйією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Враховуючи те, що сторони не проживають разом та на примирення одна із сторін не згодна, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб сторін. Згідно\~ст.. 113 СК україни\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», \~розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, спільного господарство, на примирення не націлені та збереження сімї неможливе. Враховуючи\~\~відсутність у сторін\~\~морально-правової основи\~\~шлюбу,\~\~яка ґрунтується\~\~на\~\~почуттях\~\~взаємної поваги та любові,\~\~взаємній підтримці та допомозі, враховуючи\~\~фактичні\~\~взаємини\~\~подружжя,\~\~мотиви та причини розлучення, а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. З огляду на зазначене, суд вважає доводи позивача, в частині вирішення питань про судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору за квитанцією №16 від 18.08.2017 року в АТ «Ощадбанк».

Outcome: approved