Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з вказаним позовом в суд, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 02 червня 2014 року шлюб між подружжям рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя було розірвано. Після розірвання шлюбу батько проживає окремо від дитини, дитина проживає спільно зі своєю матір'ю - позивачкою по справі. 27.04.2015 р. позивачка уклала шлюб з [PERSON] який має житло і високооплачувану роботу, має можливість забезпечити і дружину, і її дитину житлом та всіма необхідними умовами для проживання в м.Берліні Федеративної Республіки Німеччини. Знаходячись у Німеччині, вони мають можливість виїхати під час відпустки, канікул, на свята чи вихідні дні на відпочинок до інших країн - країн Євросоюзу, Ізраїлю, Країн Близького Сходу, Канади, Австралії. Наразі у Донецькій області проводиться антитерористична операція, що представляє підвищену небезпеку для життя і здоров'я дитини. У зв'язку із отриманням запрошення на постійне проживання до Федеративної Республіки Німеччини від чоловіка [PERSON] виникла необхідність в оформленні документів на виїзд за кордон сина [PERSON]. Зазначені обставини вказують на необхідність надання відповідачем згоди на виїзд дитини за кордон як на постійне проживання, так і на тимчасові виїзди з необхідністю виготовлення проїзних документів для дитини. Зараз батько дитини такої згоди не надає, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду. Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила також затвердити графік побачень [PERSON] з сином, а саме визначити, що [PERSON] має право безперешкодно спілкуватися з сином як по телефону, так і за допомогою Інтернету не менше трьох разів на тиждень, не раніше 09.00 години ранку та не пізніше 21.00 години вечора; два рази на рік кожні шість місяців [PERSON] зобов'язується привозити сина для побачення з батьком та його родичами у місті Маріуполі не менше ніж на два тижні; дата приїзду дитини з матір'ю за місцем її реєстрації у місті Маріуполі за адресою: [ADDRESS], Україна, 87500, повинна обговорюватися батьками заздалегідь не пізніше ніж за місяць до передбачуваної дати приїзду; один раз на рік витрати, пов'язані з приїздом матері з дитиною до міста Маріуполя має нести батько, один раз на рік - матір; якщо дитина хвора і за станом здоров'я дитині не рекомендується виходити з помешкання, матір зобов'язується надати батькові повну інформацію про стан здоров'я дитини і про вжиті заходи щодо її лікування; у разі проживання дитини на території України - щомісяця на протязі трьох днів у зручний для батька час за домовленістю з матір'ю дитини. Ухвалою Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 29.07.2015 р. було об'єднано в одне провадження вищезазначений позов і зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у спілкуванні і вихованні дитини, згідно з уточненими вимогами якого [PERSON] просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначити такі способи участі у спілкуванні і вихованні дитини: систематичні побачення з сином: вівторок, середу, четвер з 16.00 до 19.00 год. кожного другого тижня календарного місяця або вівторок, середу, четвер з 16.00 до 19.00 год. один раз на місяць у відповідності до графіку його роботи за місцем проживання матері у [ADDRESS] та у її присутності; один раз у три місяці з 1 по 7 число включно з 16.00 до 19.00 год. за місцем реєстрації [PERSON] у м.Маріуполі або на нейтральній території м.Маріуполя в присутності відповідачки; безперешкодно спілкуватися з сином [PERSON] як за допомогою телефону, так і за допомогою Інтернету не раніше 08.00 до та не пізніше 20.00 год. Представник позивачки за основним позовом [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, щодо вимог зустрічного позову просила встановити графік спілкування батька з дитиною з урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав та заперечував проти його задоволення, просив задовольнити його зустрічний позов. Додатково пояснив, що згоден з тим графіком побачень з дитиною, який зазначений у висновку Органу опіки і піклування, а також запропонований в уточненому позові [PERSON] Представник відповідача [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала. Представник третьої особи Орган опіки і піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надавши суду висновок по суті спору та заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Під час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] у них [INFO] року народився син [PERSON]. 02 червня 2014 року шлюб між подружжям рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя було розірвано. 27.04.2015 р. позивачка уклала шлюб з [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про одруження від 27.04.2015 р., актовий запис №Е 227/2015, що зареєстровано в державних органах реєстрації актів громадянського стану (а.с.16, 22). Судом встановлено, що мати дитини у зв'язку із укладенням шлюбу з громадянином Німеччини має намір проживати разом із чоловіком, тобто у м.Берліні у Федеративній Республіці Німеччині, крім того бажає відпочивати з дитиною за кордоном, у тому числі у країнах Євросоюзу, Ізраїлі, Країнах Близького Сходу, Канаді, Австралії, що вимагає надання батьком дитини - відповідачем по справі - дозволу на виїзд дитини за кордон, а також на виготовлення необхідних проїзних документів. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені . Згідно ч.7, ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Судом встановлено, що батько дитини не погоджується надати дозвіл синові як на виїзд на постійне проживання за кордон, так і на тимчасові поїздки, зважаючи на те, що це може стати перешкодою у спілкуванні з дитиною. У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає таких обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України дитини сторін судом не встановлено, оскільки при розгляді судом справи з'ясовано, що дійсно на теперішній час позивачка має намір та можливість поїхати разом із неповнолітнім сином до Федеративної Республіки Німеччина, оскільки її чоловік є громадянином ФРН і постійно мешкає у м.Берліні, при цьому характеризується позитивно, правопорушень не допускав, погіршень стану здоров'я не має, працює, протягом 2014 року отримав заробітну плату в розмірі 72366 євро (а.с.17-19,109-111, 114-130). Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також відповідно до ст.ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони у даній справі не можуть дійти згоди у способах участі у спілкуванні і вихованні дитини у позасудовому порядку, внаслідок чого між ними виник спір, який можливо врегулювати враховуючи інтереси не лише батьків, а й дитини. При цьому суд враховує, що [PERSON] усвідомлює свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, має бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька із сином спричинить шкоду дитині, судом не встановлено, а перешкоди у спілкуванні із сином порушуватимуть права батька і будуть суперечити інтересам дитини. Таким чином, суд вважає, що виїзд на постійне місце мешкання до ФРН неповнолітнього [PERSON] разом із матір'ю не буде в повній мірі відповідати інтересам дитини, оскільки фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дитини. Висновок суду щодо можливості тимчасового вивозу дитини до ФРН без згоди батька відповідає принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1956 року, яким визначено, що дитина може бути розлучена з матір'ю лише у виключних випадках. Також суд бере до уваги той факт, що батько дитини не ініціював вирішення в судовому порядку питання про визначення місця проживання дитини не з матір'ю, а з ним, внаслідок чого за їх усною домовленістю дитина продовжує проживати разом із матір'ю, яка є наразі дружиною громадянина ФНР і вправі проживати разом із чоловіком за його місцем проживання у Німеччині. Проте у той же час суд не може надати дозвіл на виїзд з України [PERSON] разом з його матір'ю [PERSON] на постійне місце проживання до ФРН без згоди та супроводу батька, оскільки це суперечить змісту положень ст. ст. 141,157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини і фактично призведе до втрати зв'язку між батьком і сином. Оскільки надання судом на майбутнє багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу другого із батьків без визначення при цьому конкретного часу, місця перебування та мети поїздки діючим законодавством України не передбачено, то позовні вимоги щодо дачі дозволу на тимчасовий виїзд до країн Євросоюзу, Ізраїлю, Країн Близького Сходу, Канади, Австралії задоволенню не підлягають. Щодо способу участі батька у вихованні дитини сторін суд виходить з наступного. З висновку Органу опіки і піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 21.09.2015 р. №05-819-13 вбачається, що можливо визначити порядок побачень [PERSON] з малолітнім [PERSON] за наступним графіком: у разі проживання дитини у м.Маріуполі - два рази на тиждень в середу та неділю з 16.00 по 18.00 год., у разі проживання дитини за межами м.Маріуполя на території України - щомісяця на протязі трьох днів у зручний для батька час за домовленістю з матір'ю дитини (а.с.144). При визначенні порядку участі батька у вихованні дитини та часу побачень з дитиною, суд бере до уваги той факт, що наразі матір із дитиною тимчасово проживають на території [ADDRESS], про що свідчить довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення від 03.08.2015 р., довідка про відвідування дитиною дошкільного навчального закладу № 75 у м.Вінниця з 27.08.2015 р. (а.с.108,140-141). Враховуючи, що у судовому засіданні [PERSON] погодився із запропонованим позивачкою графіком спілкування з дитиною, суд вважає можливим в цій частині задовольнити позовні вимоги [PERSON], чим частково задовольняються також вимоги [PERSON], викладені у його уточненому зустрічному позові (а.с.94-95). Отже, при встановленні графіка спілкування з дитиною суд також враховує, що дитина з матір'ю наразі мешкає у м.Вінниця та їй тимчасово надається дозвіл на виїзд на 6 місяців до ФНР.

Outcome: partial