Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. За життя [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла все своє майно позивачу по справі. Так, як на момент смерті матері позивач [PERSON] проживав разом з нею за однією адресою, доглядав її та поховав за власні кошти, тому вважав, що спадщину прийняв фактично, в зв'язку з чим звертатися до нотаріальної контори не поспішав. Коли 20 листопада 2018 року він звернувся до нотаріуса з питання оформлення спадщини, то йому було відмовлено в оформленні документів. Вважає причину пропуску поважною і просить цей строк продовжити, визначивши додатковий строк для прийняття спадщини строком 2 місяці. Представник позивача в підготовче засідання не з'явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача - Вільшанський сільський голова в підготовче засідання не з'явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що згідно з заповітом від 09 квітня 2006 року, посвідченого секретарем Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області, зареєстрованим в реєстрі за №105, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, заповіла [PERSON]- позивачу по справі. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 квітня 2016 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській обалсті, [PERSON] померла [INFO] року, актовий запис №19. Згідно з довідкою Вільшанської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 02-30/724 від 04.02.2018, [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS]. Спадкоємцями померлої першої черги є: дочка - [PERSON], яка померла [INFO] року, син - [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом є син - [PERSON] Постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори Зашивайко Н. Г. № 1205/02-31 від 20 листопада 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері [PERSON], в зв'язку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини . Згідно з довідкою Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області №11/01-16 від 17.01.2019, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року за період з 2006 року по теперішній час спадкова справа не заводилася, з заявами про прийняття та відмову від спадщини ніхто не звертався. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд враховує посилання позивача, на те, що він не міг своєчасно звернутися з заявою до держнотконтори з об'єктивної причини, а саме через те, що вважав, що фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті спадкодавиці фактично проживав з нею, доглядав її та здійснив поховання за власні кошти, але не був зареєстрований за її адресою. В зв'язку з цим, суд визнає поважними причини пропуску позивачем 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, оскільки вони пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і дії принцип верховенства права. У ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз'яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Суд вважає, що два місяці буде достатньо для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved