Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просить провести поділ земельної ділянки розташованої по [ADDRESS], загальною площею 0,0450 га, цільове призначення - ведення садівництва, кадастровий номер - [NUMBER] відповідно до варіанту 1 плану розподілу земельної ділянки по [ADDRESS], складеного ФОП [PERSON], виділивши їй у власність земельну ділянку площею 0,0113 га, яка позначена «виділ № 2» на плані розподілу земельної ділянки, розташованої в межах: від точки 4а - 9,50 м. від точки 4а до точки 5-А - 7,86 м., від точки 5а до точки 6а - 2,28 м. від точки 6а до точки 5- 8,48 м. від точки 5 до точки 4 - 2,11 м. від точки 4 до точки 3 - 15,60 м.; виділити [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0337 га., яка позначена «виділ № 1» на плані розподілу земельної ділянки,розташованої в межах: від точки 3 до точки 2 - 16,80 м., від точки 2 до точки 1 - 8,25 м., від точки 1 до точки 10 - 2,75 м., від точки 10 до точки 9 - 13,17 м., від точки 9 до точки 8 - 3,14 м., від точки 8 до точки 7 - 6,12 м., від точки 7 до точки 6 - 29,97 м., від точки 6 до точки 6а - 1,05 м, від точки 6а до точки 5а - 2,28 м., від точки 5а до точки 4а - 7,86 м., від точки 4а до точки 3 - 9,50 м. Вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування від 21.11.2013 року укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С. за № 3988, вона є власником ? частини земельної ділянки розташованої по [ADDRESS], загальною площею 0,0450 га з цільовим призначенням - ведення садівництва, кадастровий номер - [NUMBER]. Власником інших ? часток земельної ділянки є [PERSON] На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06.04.2005 року вона ще є власником сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), тому має намір виділити в натурі належну їй ? частину земельної ділянки № 67, яка прилегла до її ділянки № 69, щоб мати можливість самостійно користуватися своєю власністю, однак [PERSON] уникає вирішення цього питання за взаємною згодою. З метою визначення порядку поділу земельної ділянки № 67 вона звернулася до ФОП [PERSON], яким було виготовлено три варіанти плану розподілу земельної ділянки. Позивачка просить провести поділ земельної ділянки відповідно до варіанту 1 плану розподілу земельної ділянки складеного ФОП [PERSON], виділивши їй в натурі частину земельної ділянки № 67 площею 0,0113 га., що прилегла до належної їй ділянки № 69, а відповідачу виділити частину земельної ділянки № 67 площею 0,0337 га. на якій розміщені побудовані ним будівлі, що відповідатиме інтересам сторін. [PERSON] був поданий зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON], треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, Садівницьке товариство «Південтеплоенергоманотаж» про встановлення земельного сервітуту. Вимоги зустрічного позову мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2006 р. № 9-1923 та виданого на підставі даного свідоцтва Державного акту про право власності на земельну ділянку від 16.10.2007 р. серії [NUMBER], він є співвласником земельної ділянки площею 0,0450 га, у дольовому співвідношенні 3/4, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Решта ? частина ділянки належить на праві власності [PERSON] 09 грудня 2007 року він був прийнятий членом садового товариства «Південтеплоенергоманотаж». Він постійно користується даною земельною ділянкою з моменту набуття її покійною дружиною у 2003 році. Згідно Чергового кадастрового плану «Витяг з бази даних Державного земельного кадастру від 24.12.2008 р.», ділянка [PERSON] значиться під номером 66:679:027 (кадастровий номер - [NUMBER]) розташована таким чином, що доступ до неї можливий лише через прохід, розташований між двома земельними ділянками, які належать на праві власності [PERSON] (ділянка 22) та [PERSON] Початково даним проходом можливий був проїзд автотранспортного засобу до трьох метрів, проте на даний момент зі сторони ділянки [PERSON] прохід значно звужений і становить 90 сантиметрів, що дає можливим лише пішохідний прохід. [PERSON] зазначає, що проїзд необхідний на його земельну ділянку. За даної ситуації розташування володіння у приватному секторі не тільки не дозволяє розмістити автомобіль, але навіть вимагає цього, адже приватний сектор не достатньо обладнаний громадським транспортом. Ширина стежки не дозволяє провозити необхідні великогабаритні речі. Виникає необхідність наймати вантажників для переносу важких великогабаритних речей, не має можливості провозити на ділянку будівельні матеріали, грунт, саджати дерева та вирощувати необхідні рослини. Таким чином, він обмежений у володінні та користуванні ділянкою, яка належить йому на праві власності. Через це він вимушений залишати свій автомобіль, який при цьому є і засобом існування, біля воріт на дорозі, що спричиняє загрозу викрадення автомобіля, його пошкодження проїзжаючими автомобілями, адже дорога не є широкою. Крім того, у разі виникнення обставин, які будуть загрожувати життю, здоров'ю та майну (пожежа, повінь тощо), до земельної ділянки не будуть мати доступ пожежні машини та машини швидкої медичної допомоги. Таким чином, вкрай необхідний проїзд до земельної ділянки по наявному шляху з метою повного та безперешкодного здійснення свого права власності, для проїзду транспортним засобом, для можливості забезпечення схоронності автотранспортного засобу, а також для забезпечення схоронності майна та можливості доступу рятувальних служб до його володіння у випадку виникнення небезпеки (а.с. 79-82, т. 1). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.07.2014 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, Садівницьке товариство «Південтеплоенергоманотаж» про встановлення земельного сервітуту об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Садівницьке товариство «Південтеплоенергомонтаж» про виділ в натурі ? частини земельної ділянки (а.с. 69, 70, т.1). Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року, від 21.11.2014 року та від 27.11.2015 року за клопотанням представника [PERSON] була призначена судова земельно-технічна експертиза (а.с. 92-94, 121-123, 219-221, т.1), за результатами проведення якої представником [PERSON] була подана уточнена зуcтрічна позовна заява, за вимогами якої просить встановити постійний земельний безоплатний сервітут для надання права проїзду транспортним засобам до належної [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої за адресою [ADDRESS] (Садове товариство «Південтеплоенергоманотаж»), згідно запропонованого експертом другого варіанту встановлення земельного сервітуту (а.с. 95, 96, т. 2). В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка є відповідачкою у зуcтрічному позові, та її представник [PERSON] підтримали первісний позов та викладені у ньому обставини, проти задоволення зуcтрічного позову заперечували. Представники відповідача [PERSON] за первісним позовом, який є позивачем за зуcтрічним позовом, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] та задовольнити зуcтрічну позовну заяву. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні зуcтрічного позову. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Гузь Д.І. та представник третьої особи Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» Сторожук С.М. в судовому засіданні у вирішенні спору поклалися на розсуд суду. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було. Суд, вислухавши пояснення позивачки за первісним позовом, представників сторін по справі, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного необхідно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 21.11.2013 року [PERSON] подарувала [PERSON] у власність ? частину земельної ділянки, що розташована на [ADDRESS] загальною площею 0,0450 га., цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 6, 7, т.1). Право власності [PERSON] на ? частку від 0,0450 га. земельної ділянки по [ADDRESS] підтверджувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку від 18.05.2007 року, з якого убачається, що власником інших ? частини даної ділянки являлася [PERSON] (а.с. 8, т.1). Позивачка також є власником земельної ділянки площею 0,0799 га. по [ADDRESS], яка межує зі спірною земельною ділянкою, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.04.2005 р. (а.с. 9, т.1). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2016 року та свідоцтва про право власності від 19.12.2006 року [PERSON] успадкував та отримав у власність спільне сумісне майно подружжя після смерті дружини [PERSON], а саме ? частини земельної ділянки площею 0,0450 га., що розташована на [ADDRESS], що також підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 236-240, т.1). Отже, позивачці за первісним позовом належить ? частка спірної земельної ділянки, відповідач є власником ? частки ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 3 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. На підтвердження заявлених вимог [PERSON] подала Плани розподілу спірної земельної ділянки у трьох варіантах поділу, визначених ФОП [PERSON] (а.с. 11-13, т.1), при цьому просить провести поділ відповідно Варіанту 1 (а.с. 11, т.1)., а саме виділити їй у власність земельну ділянку площею 0,0113 га., яка позначена «виділ № 2» на плані розподілу земельної ділянки, розташовану в межах: від точки 3 до точки 4а - 9,50 м., від точки 4а до точки 5а - 7,86 м., від точки 5а до точки 6а - 2,28 м., від точки 6а до точки 5 - 8,48 м., від точки 5 до точки 4 - 2,11м., від точки 4 до точки 3 - 15,60 м. [PERSON] просить виділити у власність земельну ділянку площею 0,0337 га., яка позначена «виділ № 1» на плані розподілу земельної ділянки, розташовану в межах: від точки 3 до точки 2 - 16,80 м., від точки 2 до точки 1 - 8,25 м., від точки 1 до точки 10 - 2,75 м., від точки 10 до точки 9 - 13,17 м., від точки 9 до точки 8 - 3,14 м., від точки 8 до точки 7 - 6,12 м., від точки 7 до точки 6 - 29,97 м., від точки 6 до точки 6а - 1,05 м., від точки 6а до точки 5а - 2,28 м., від точки 5а до точки 4а - 7,86 м., від точки 4а до точки 3 - 9,50 м. З урахуванням наявних доказів суд вважає за можливе задовольнити первісний позов, так як у спростування вказаного поділу аргументованих заперечень відповідачем надано не було. У частині зустрічного позову слід зазначити наступне. [PERSON] зазначає про те, що його ділянка розташована таким чином, що доступ до неї можливий лише через прохід, що розташований між двома земельними ділянками, які належать на праві власності [PERSON] (ділянка 22) та [PERSON] Початково даним проходом можливий був проїзд автотранспортного засобу, проте на даний час зі сторони ділянки [PERSON] прохід значно звужений і становить 90 сантиметрів, що дає можливим лише пішохідний прохід, однак не дозволяє проїзджати автомобілем та залишати на дорозі транспортний засіб. У зв'язку із цим [PERSON] просить встановити постійний безоплатний земельний сервітут для права проїзду транспортним засобом до належної йому на праві власності земельної ділянки через межу між земельними ділянками по [ADDRESS] що належать на праві власності кожному з відповідачів, згідно висновку експерта другого варіанту встановлення сервітуту (а.с. 40, 96, т.2). Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Позивач за зуcтрічним позовом не зазначає обставин та не підтверджує їх доказами, які б свідчили про те, що його потреба у проїзді до земельної ділянки та паркуванні автомобіля не може бути задоволена іншим способом, ніж встановлення сервітуту щодо користування земельними ділянками. Відповідно до ст. 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЗК України та ч. 5 ст. 403 ЦК України, встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства встановлення земельного сервітуту не призводить до позбавлення власника земельної ділянки щодо якої встановлений сервітут права користування, володіння та розпорядження; встановлення земельного сервітуту має відповідати цільовому призначенню земельної ділянки стосовно якої встановлений сервітут. У випадку, якщо встановлення сервітуту перешкоджає використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, сервітут не встановлюється. Також земельний сервітут у виді права проїзду на транспортному засобі може бути встановлений у випадку наявності відповідного шляху. Представник третьої особи Садівницького товариства «Південтеплоенергомонтаж» Сторожук С.М. в судовому засіданні пояснив, що фактично вулиця раніше існувала до 2000 року між земельними ділянками № 67 ([PERSON]) та № 65 ([PERSON]) до ділянки [PERSON] № 69. Проте під час приватизації земельних ділянок у 2000 році за рахунок цієї дороги, яка була землями загального користування, збільшили розміри своїх земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], чим закрили проїзд до ділянки № 69, залишивши лише стежку, тому на даний час [PERSON] заявляє вимоги про заїзд до своєї ділянки з іншого боку, де попередньо дороги не було. На підтвердження цих пояснень суду було надано для огляду плани земельного кадастру 1967 року та 2001 року, з яких убачається наявність дороги між земельними ділянками, що на даний час належать [PERSON] та [PERSON], при цьому проїзд за земельним сервітутом [PERSON] просить встановити в іншому місці де раніше по плану дорога не проходила. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, як убачається із висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 13.01.2005 року № 19-108 щодо використання земельної ділянки, наявних містобудівних обмежень та умов, які мають враховуватись при затвердженні проекту відведення земельної ділянки на земельній ділянці по [ADDRESS] необхідно створити та забезпечити умови вільного доступу для прокладання нових, реконструкції та експлуатації існуючих інженерних мереж та споруд, що знаходиться в межах зазначеної території. Також у вказаного висновку зазначено, що Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища не заперечує проти оформлення документів по земельній ділянці для ведення садівництва (а.с. 62, т.1). У зв'язку з цим та з державних актів на земельні ділянки убачається, що цільовим призначенням земельних ділянок являється ведення садівництва, тому у разі встановлення земельного сервітуту, про який просить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] частково не зможуть використовувати належні їм земельні ділянки за цільовим призначенням, зокрема ведення садівництва, тому задоволення зуcтрічного позову порушить права відповідачів, як власників, так як площа їх земельних ділянок зменшиться, проти чого вони категорично заперечують. Також суд бере до уваги пояснення позивачки за первісним позовом про те, що [PERSON] попередньо не звертався до неї, як власника земельної ділянки, з пропозицією укласти договір про встановлення сервітуту та вирішити питання узгодження меж, у тому числі можливий варіант вирішення спору шляхом часткового виділу площі земельної ділянки, що належить відповідачу, у власність позивачки в рахунок виділу йому проїзду. За викладених обставин позовні вимоги за зустрічним позовом не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved