Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], якого уточнила під час розгляду справи, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь 90000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила наступне: 21 листопада 2006 року [PERSON] зобов'язалась повернути їй борг у сумі 90000 грн. за реалізований товар. Зазначену суму зобов'язалась повернути у продовж місяця, про що нею була написана розписка. Позивач в усний формі вимагала повернення боргу, але відповідач не виконувала взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідачка борг не повернула, що вимусило позивача звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнала, та звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, де просила визнати недійсним договір позики укладений між позивачкою та відповідачкою, вважати поважним строк пропуску позовної давності, оскільки їй стало відомо про порушення її прав тільки після отримання копії заочного рішення суду у квітні 2013 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила наступне: вона з 2000 по 2006 рік працювала у ФОП [PERSON] реалізатором на ТЦ «Барабашова». Магазин здійснював оптово-роздрібну торгівлю сезонним товаром (одягом), також магазин надавав товар на реалізацію. Одним з постійних оптових покупців був [PERSON], якому швейних цех [PERSON], шив товар під заказ. Влітку 2006 року [PERSON] заказав партію літніх костюмів, за частину яких він розрахувався, а інша частина була надана йому на реалізацію. Але, згодом [PERSON], борг не повернув, та [PERSON] почала здійснювати на [PERSON] психологічний тиск, погрожувала її життю, життю її доньці, у зв'язку з чим вона була вимушена під тиском написати боргову розписку, що є підставою, відповідно до положень ст. 231 ЦК України визнання договору позики недійсним. Також [PERSON] вказує на безгрошовість угоди що також є підставою для визнання недійсності договору позики. У судовому засіданні [PERSON], та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечували. Також зазначили, що [PERSON] з 2000 року по 2006 рік працювала у [PERSON] реалізатором на ТЦ «Барабашово». Магазин здійснював продаж одягом оптом великими партіями. В літку 2006 року відповідачка здійснила реалізацію великої партії товару на суму 90000,00 грн. оптовому покупцю, за що останній розрахунки не провів. В наступному позивачка та її чоловік стали вимагати у неї повернення коштів за реалізований товар. В жовтні 2006 року вона під примусом позивачки та її чоловіка написала розписку, про те що вона позичила гроші, які зобов'язується повернути у продовж місяця. Будь-яких грошей у позивачки вона не позичала. В міліцію з приводу неправомірних дій позивачки та її чоловіка вона не зверталась. Зазначила, що обставину, що розписка написана під впливом насильства можуть підтвердити свідки. [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення зустрічного позову заперечували, та пояснили, що між сторонами певний час існували трудові правовідносини, внаслідок яких відповідачка заборгувала [PERSON] 90000,00 грн. за реалізований на ринку товар. Борг, який виник у наслідок недостачі грошових коштів (виручки від продажу товару) за згодою сторін було замінено позиковим зобов'язанням відповідно до ст. 1053 ЦК України. Крім того, зазначили, що факт добровільного складання розписки можуть підтвердити свідки, які безпосередньо були присутніми під час складання відповідачкою розписки. Також просили застосувати строки позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом. У судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є донькою [PERSON] Свідку відомо, що її мати працювала реалізатором на ТЦ «Барабашова» у [PERSON] Їй відомо, що її мати під тиском написала розписку про борг, оскільки [PERSON] та її чоловік закрили її в магазині та змусили написати розписку про повернення грошей. Також свідок зазначила, що їм телефонували додому та погрожували, щоб мати повернула гроші. Після цього, вони почали шукати [PERSON], звертались до правоохоронних органів. Борг, зі слів матері виник у зв'язку з наданням нею на реалізацію [PERSON] товар без отримання за нього коштів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він є чоловіком [PERSON] та працює реалізатором на ТЦ «Барабашова». Свідку відомо, що його дружина дала товар на реалізацію, з дозволу [PERSON], але коли товар не повернули, [PERSON] та її чоловік закрили [PERSON] у магазині, де вона під тиском склала розписку. Вказані обставини свідку відомі зі слів [PERSON], сам очевидцем вказаних подій не був. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] заборгувала гроші його дружині [PERSON], та сама, у присутності інших реалізаторів, без будь - якого тиску написала про це розписку та в усній формі завжди говорила, що борг поверне. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є знайомою [PERSON], разом працювали. Свідку відомо, що [PERSON] була заборгувала кошти [PERSON], та у присутності свідка, [PERSON], її чоловіка та [PERSON] написала розписку про зобов'язання повернути гроші. Завжди говорила свідку, що поверне гроші [PERSON], але як відомо свідку гроші так і не повернула. Ніякого тиску на [PERSON] нікім не чинилося. Також свідок зазначила, що чоловіка за прізвищем [PERSON] вона не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона разом з [PERSON] працювала у [PERSON] реалізатором. Свідку відомо, що [PERSON] повинна була гроші [PERSON], та у присутності свідка, [PERSON], її чоловіка та [PERSON] написала розписку про зобов'язання повернути гроші. Завжди говорила свідку, що поверне гроші [PERSON], але як відомо свідку гроші так і не повернула. Ніякого тиску на [PERSON] нікім не чинилося. Також свідок зазначила, що чоловіка за призвіщем [PERSON] вона не знає. Крім того, свідок вказала, що інші реалізатори з сусідніх магазинів говорили, що [PERSON] зловживала спиртними напоями та втрата товару - це була запланована акція. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він був чоловіком [PERSON] до 2003 року. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що вона під тиском написала розписку про повернення грошей, оскільки віддала якомусь чоловіку на реалізацію товар, а він їй не повернув грошей. Суд вислухавши пояснення сторін, вислухавши свідків, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, в їх сукупності вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного: Як вбачається із ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини з приводу недостачі грошових коштів - виручки від продажу товару, що належав позивачці. Зазначені обставини підтверджуються сторонами по справі, їх представниками та показами свідків, що допитані у судовому засіданні. Борг, який виник внаслідок недостачі грошових коштів (виручки від продажу товару) за згодою сторін було замінено позиковим зобов'язанням. Як вбачається з розписки [PERSON] зобов'язалась протягом місяця повернути борг у сумі 90000 грн. за відпущений товар. Таким чином суд вважає, що сторонами дотримані вимоги ст.ст. 1053, 1047 ЦК України про новацію боргу та форми договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розписки, відповідачка зобов'язалася повернути кошти у продовж місяця, але свого зобов'язання у визначений строк не виконала. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки борговий документ - розписка знаходиться у позивачки, і відповідачка не надала доказів того, що вона сплатила борг, то суд вважає, що відповідачка не повернула позику і вона підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі в сумі 90000,00 грн. За таких обставин, з врахуванням ст. 1053 ЦК України, суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним як такий, що вчинено під впливом насильства задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Як пояснила у судовому засіданні представник позивачки за зустрічним позовом розписка написана [PERSON] власноручно, але із застосуванням до неї психічного та морального тиску з боку відповідачки за зустрічним позовом та її чоловіка, що можуть підтвердити свідки. Як пояснили допитані у судовому засіданні свідки з боку позивачки за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вони не були особисто присутніми під час складання розписки та надають показання виходячи зі слів [PERSON], тому суд критично ставиться до показань зазначених свідків щодо застосування примусу з боку [PERSON] до [PERSON] Факт власноручного написання зазначеної розписки не заперечується позивачкою за зустрічним позовом, вона наполягає, що розписка була написана нею під впливом тиску з боку позивача, однак матеріали справи належних та допустимих доказів цього не містять. Про добровільне волевиявлення сторін у новації боргу свідчать позики свідків [PERSON] та [PERSON], які на той час працювали разом з [PERSON] в магазині у позивачки та безпосередньо були присутніми під час складання [PERSON] розписки. Посилання позивачки за зустрічним позовом про здійснення на неї тиску спростовуються також відсутністю будь-яких звернень до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки [PERSON] та її чоловіка. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved