Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «КРЕДОБАНК», у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною 17 червня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 1661. Судові витрати у справі стягнути з відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що 21 грудня 2018 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 21406/2018, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 601904 гривень 98 копійок. З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання за кредитним договором між нею (Заставодавець) та банком (Заставодержатель) був укладений договір застави, згідно з яким предметом застави є рухоме майно - транспортний засіб: марка - VOLKSWAGEN, модель - GOLF, номер шасі - [NUMBER] , рік випуску - 2018, об`єм двигуна - 1395 куб. см, колір - чорний, державний реєстраційний номер - [NUMBER] . 17 червня 2020 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинила виконавчий напис № 1661, яким звернено стягнення на предмет застави та задоволено вимоги банку за період з 21 жовтня 2019 року до 15 червня 2020 року на загальну суму 565189,40 грн., в тому числі: 503119,37 грн. неповернутої суми кредиту, 45308,52 грн. прострочених відсотків, 12074,88 грн. штрафу за невиконання зобов`язань, 2886,63 грн. пені та 1800,00 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису. Зазначений виконавчий напис нотаріуса, на переконання позивача, є таким, що не підлягає виконанню, з огляду на таке. Відповідач всупереч вимогам ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави, а також у встановлений законом термін не надіслав їй та [PERSON] письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язанням. Крім того, сума заборгованості у виконавчому написі є спірною, оскільки нотаріусом одночасно стягнено неустойку у вигляді пені та штрафу за порушення виконання зобов`язання, всупереч тому, що одночасне застосування штрафу та пені, які є одним видом відповідальності забороняється. Зважаючи на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року задоволено заяву представника позивача адвоката Посікіри Р.Р. про забезпечення позову, вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскарженого виконавчого напису. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача АТ «КРЕДОБАНК» про участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 18 серпня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог В обґрунтування своїх заперечень на позов зазначає таке. Для вчинення виконавчого напису банком повністю дотримано процедуру визначену законодавством, надано всі передбачені документи нотаріусу, для вчинення виконавчого напису. Зазначає, що твердження позивача про те, що їй не було надіслано письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання є безпідставним, оскільки 16 березня 2020 року Банк скерував [PERSON] та [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Також вказує, що АТ «КРЕДОБАНК» було зареєстровано звернення стягнення на предмет застави, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 16 березня 2020 року. Крім того, за умовами укладеного кредитного договору передбачено притягнення до цивільного-правової відповідальності як за порушення грошового зобов`язання щодо повернення кредиту, так і відповідальність за порушення не грошових зобов`язань, тому банк правомірно нараховував боржнику штраф за невиконання не грошових зобов`язань, а пеню за невиконання грошових зобов`язань. 20 серпня 2020 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. подала письмові пояснення, в яких вказує, що заявлені [PERSON] вимоги є необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Виконавчий напис вчинено відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року. Так, стягувач АТ «КРЕДОБАНК» звернувся до неї із заявою про вчинення виконавчого напису у зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору № 21406/2018, укладеного 21 грудня 2018 року. Для вчинення виконавчого напису нею було отримано всі необхідні документи, а саме документи що підтверджують невиконання [PERSON] зобов`язання: розрахунок загальної заборгованості, укладений кредитний договір № 21406/2018 та договір застави. Зазначає, що безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису та підтверджується наданими стягувачем документами згідно із переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису лише на підставі документів, які надані однією стороною та не зобов`язаний з`ясовувати доводи боржника щодо підтвердження чи спростування безспірності заборгованості. Однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Звертає увагу, що кредитний договір укладений між стягувачем АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] є дійсним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним. 28 серпня 2020 року представник позивача Посікіра Р.Р. подав до суду відповідь на відзив. Вказує, що відповідачем не доведено факт направлення [PERSON] та [PERSON] досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань, оскільки до відзиву не долучено доказів надсилання та отримання вказаної вимоги [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, право стягнення процентів, штрафу, пені припиняється після спливу кредитного договору або у разі пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання. Так, відповідач зазначає, що ним 16 березня 2020 року направлено досудову вимогу, однак стягнення процентів, штрафу та пені припинено не було, що свідчить про те, що проценти, штрафи та пеня, які нараховані з 17 березня 2020 до 17 червня 2020 року є незаконними, тому заборгованість не можна вважати безспірною. 07 вересня 2020 року АТ «КРЕДОБАНК» надіслало заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. В обґрунтування раніше направленого до суду відзиву, в якому вказано що АТ «КРЕДОБАНК» направляв досудову вимогу, яку отримали [PERSON] та [PERSON] долучив копії описів вкладення в цінні листи та копії списку згрупованих відправлень, а також копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення із вказівкою про отримання [PERSON] та [PERSON] поштового відправлення. Щодо неналежності нарахування відсотків посилається на те, що з моменту отримання [PERSON] та [PERSON] досудової вимоги останні жодних заперечень на щодо суми боргу банку не подали. При цьому виконавчий напис вчинено після спливу тридцяти днів з моменту направлення досудової вимоги, однак жодних дій боржниками щодо досудового врегулювання заборгованості здійснено не було. Факт того, що суми (на момент направлення досудової вимоги та на момент вчинення виконавчого напису) відрізняються не вказує на те, що виконавчий напис було вчинено із порушенням. Також зауважує, що АТ «КРЕДОБАНК» має право нараховувати відсотки, пеню, комісію за неналежне виконання грошових зобов`язань, навіть після надсилання досудової вимоги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві і відповіді на відзив, просив позов задовольнити. Також вказав, що однією із підстав обґрунтування позову є відсутність реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, однак як вбачається з відзиву відповідача реєстрація відбулася, тому вказане обґрунтування просив залишити без розгляду. Також в обґрунтування позову, позивач посилався, зокрема, на те, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Однак, з поданого відзиву встановлено та підтверджено належними доказами, факт направлення АТ «КРЕДОБАНК» 16 березня 2020 року на адресу боржників [PERSON] та [PERSON] досудової вимоги щодо виконання грошового зобов`язання. Відтак, твердження позивача про те, що досудова вимога про дострокове погашення заборгованості не була направлена [PERSON] також просив залишити без розгляду. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у відзиві і запереченнях. Просила у задоволенні позову відмовити. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватний нотаріус Барбуляк Х.М. не прибула, однак у письмових поясненнях, зважаючи на територіальну віддаленість, просить розгляд справи проводити у її відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, що 21 грудня 2018 року між ПАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДОБАНК» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) був укладений кредитний договір № 21406/2018, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 601904,98 грн на строк до 20 грудня 2022 року. Кредит видається для здійснення повної/часткової оплати за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки «Volkswagen», модель - GOLF, номер шасі - [NUMBER] , рік випуску - 2018, об`єм двигуна - 1395 куб. см, колір - чорний, державний реєстраційний номер - [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та ТОВ «Алекс СО», для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 49418,78 грн, а також для оплати страхування від нещасних випадків у сумі 11744,20 грн. Також 21 грудня 2018 року на забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 21 грудня 2018 року № 21406/2018 між ПАТ «КРЕДОБАНК» (Заставодержавтель) уклало із [PERSON] (Заставодавець) договір застави № 7315, відповідно до умов якого позивач передала в заставу відповідачу транспортний засіб марки «Volkswagen», модель - GOLF, номер шасі - [NUMBER] , рік випуску - 2018, об`єм двигуна - 1395 куб. см, колір - чорний, державний реєстраційний номер - [NUMBER] . Як встановлено з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 65363247, АТ «КРЕДОБАНК»16 березня 2020 року зареєструвало звернення стягнення на об`єкт застави на підставі зазначеного вище договору застави від 21 грудня 2018 року № 7315. Також 16 березня 2020 року Банк направив досудову вимогу [PERSON] та [PERSON] щодо виконання договірних зобов`язань, направлення підтверджується долученими рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із відміткою про вручення поштового відправлення, що підтверджується наданими відповідачем копіями зазначених вимог, описами вкладення у цінний лист та повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень. 16 червня 2020 року АТ «КРЕДОБАНК» звернулося до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. із заявою про звернення стягнення на заставне майно, а саме транспортний засіб марки «Volkswagen», модель - GOLF, номер шасі - [NUMBER] , рік випуску - 2018, об`єм двигуна - 1395 куб. см, колір - чорний, державний реєстраційний номер - [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 21406/2018 від 21 грудня 2018 року з 21 жовтня 2019 року до 15 червня 2020 року становить 565189,40 грн., в тому числі: 503119, 37 грн. неповернутої суми кредиту, 45308, 52 грн. прострочених відсотків, 12074,88 грн. штрафу за невиконання зобов`язань, 2886,63 грн. пені та 1800,00 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису. 17 червня 2020 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною вчинила виконавчий напис № 1661 про звернення стягнення на рухоме майно, а саме автотранспорт: марки «Volkswagen», модель - GOLF, номер шасі - [NUMBER] , рік випуску - 2018, об`єм двигуна - 1395 куб. см, колір - чорний, державний реєстраційний номер - [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 21 жовтня 2019 до 15 червня 2020 року на загальну суму 565189,40 грн., в тому числі: 503119,37 грн. неповернутої суми кредиту, 45308,52 грн. прострочених відсотків, 12074,88 грн. штрафу за невиконання зобов`язань, 2886,63 грн. пені та 1800,00 грн. плати нотаріусу за вчинення виконавчого напису. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм законодавства вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тобто відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший - підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). При цьому, недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17. Відповідно до норм статті 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Відповідно, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджувати факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню. При цьому, слід зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16. Як встановив суд, на підтвердження безспірності заборгованості АТ «КРЕДОБАНК» 16 червня 2020 року подало нотаріусу: кредитний договір, розрахунок загальної заборгованості за кредитним договором; договір застави. Так, як вбачається з матеріалів справи, нотаріусу не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (замість цього надано розрахунок заборгованості, що не є тотожним поняттю «виписка банку», тобто первинний документ, який фіксує факт виконання господарської операції та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах («Перелік типових документів», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5). Також у спірному виконавчому написі нотаріуса від 17 червня 2020 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошовими коштами від реалізації рухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ «КРЕДОБАНК» за період з 21 жовтня 2019 року до 15 червня 2020 року. Крім того, як вбачається з наданих приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. письмових пояснень, будь-яких дій щодо отримання достовірних даних на підтвердження безспірності заборгованості нею вчинено не було. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що відповідач у спірному випадку не надав нотаріусу документи, які б належним чином та безумовно підтверджували безспірність заборгованості [PERSON] . Крім того, позивач вважає, що відповідачем неправомірно нараховано неустойку (штраф та пеню) за користування кредитом, які нараховані після завершення строку кредитування, тобто після направлення вимоги про виконання грошового зобов`язання. Суд погоджується з доводами позивача з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а також застосування штрафних санкцій за порушення умов договору, зокрема, порушення позичальником строків погашення кредиту. При цьому, норми абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. При цьому, в охоронних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводилося за період з 21 жовтня 2019 до 15 червня 2020 року, тоді як строк кредитування за договором від 21 грудня 2018 року № 21406/2018 з огляду на вищенаведені обставини сплив 16 березня 2020 року, тобто в день направлення банком позичальнику та заставодавцю вимог про дострокове погашення заборгованості. Таким чином, нарахування процентів, штрафу та пені за користування кредитними коштами можливо лише в межах строку кредитування, тобто 16 березня 2020, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право Банку нараховувати проценти, пеню та штраф на підставі умов договору. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 243/9032/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відтак, нарахування за кредитом процентів, штрафу та пені поза межами строку дії кредитного договору, а саме після 16 березня 2020 року, вказує на безпідставність і протиправність таких дій, як наслідок, необґрунтованість безспірності заборгованості. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що у спірному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий всупереч нормам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також слід зазначити, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц. Посилання відповідача на п. 3. 11 кредитного договору від 21 грудня 2018 року № 21406/2018, яким передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у відповідності до Розділу 3 (розрахунок між сторонами) цього кредитного договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору, суд вважає безпідставним та відхиляє, оскільки, як зазначено вище, право нарахування відсотків та штрафних санкцій припиняється після пред`явлення позичальнику вимоги про дострокову сплату боргу. Крім того, зважаючи на викладене вище та специфіку виконавчого напису нотаріуса, як документа на підставі якого здійснюється стягнення з боржника, виконавчий напис у разі встановлення факту його вчинення нотаріусом з порушенням вимог законодавства, визнається судом таким, не підлягає виконанню в повному обсязі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією від 27 липня 2020 року № 45073. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з АТ «КРЕДОБАНК» слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved