Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просила визнати [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] У вищевказаному житловому будинку зареєстровані: позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] (син позивачки), [PERSON] (донька позивачки), [PERSON] , [INFO] (онук позивачки), [PERSON] (дядько позивачки). З 2009 року за місцем своєї реєстрації, відповідач не проживає, його речі в будинку відсутні. Реєстрація відповідача у житловому будинку позивачки, створює їй додатковий фінансовий тягар, пов`язаний зі сплатою комунальних послуг, та позбавляє, як власника, можливості здійснювати право користування та розпорядження власністю у повному обсязі Ухвалою судді від 03 березня 2021 року по справі відкрито провадження, вирішено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження. 21 квітня 2021 року по справі постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання позивача про виклик свідків по справі, підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судових засідання позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовну заяву, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений у встановленому законом порядку, у судові засідання жодного разу не зв`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Велигура Г.К., зареєстрованого в реєстрі за № 1630 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.08.2006 року за вих. № 11669508 (а.с. 7-9) Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла Так, згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.02.2008 по теперішній час. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила, що є сусідкою [PERSON] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає більше 10 років. Свідок [PERSON] [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] повідомив, що з позивачкою проживає по сусідству. Йому відомо, що в неї є син, однак за адресою: [ADDRESS] він його ніколи не бачив. Позивач, останні декілька років, за вказаною адресою проживає разом зі своєю дочкою та онуками. Враховуючи вищевикладене, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved