Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 10 жовтня 2009 року по 02 квітня 2012 рік вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO]. Так, починаючи з червня 2010 року фактичні шлюбні відносини між сторонами було припинено, саме з цього часу відповідач припинив будь яке спілкування зі своїм сином, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. З 2012 року відповідач жодного разу не бачився з сином, не вітав дитину зі святами та днем народження, не забезпечує необхідного харчування, належного медичного догляду тобто взагалі не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тому позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача пред'явленні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з*явився, надали заяву про слухання справи за їх відсутності, окрім того суду було надано висновок Амур- Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 12 березня 2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO]. Прокурор в судовому засіданні на заперечувала проти позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що в період з 10 жовтня 2009 року по 02 квітня 2012 рік сторони перебували в шлюбних відносинах. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO]. Так, починаючи з червня 2010 року фактичні шлюбні відносини між сторонами було припинено, дана обставина встановлена рішенням Амур -Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2012 року, а тому відповідно ч.4 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача - відповідач з червня 2010 року припинив будь яке спілкування зі своїм сином, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п 15 та 16 Постанови від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач з червня 2010 року не спілкується зі своїм малолітнім сином, участі у його виховані не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно висновку Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 12 березня 2015 року орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська вважали за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] , відносно його сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина, і як наслідок необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, а саме, позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судові витрати розподілити відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved