Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближатися на 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести телефонні розмови з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, а також переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , її неповнолітній син [PERSON] [INFO] , мати [PERSON] , бабця [PERSON] та брат заявниці [PERSON] проживають разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру не оформлено, вони є користувачами. Брат заявниці систематично вчиняє насильницькі дії відносно неї та її родичів. [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 17.06.2020 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова вже приймалося рішення про видання обмежувального припису у справі № 645/3356/20 відносно [PERSON] за фактом вчинення ним домашнього насильства, із забороною перебувати за місцем проживання потерпілої та його фактичним місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] строком 6 місяців. [PERSON] у 2020 році неодноразово порушував обмежувальний припис, про що правоохоронними органами складалися відповідні протоколи про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КпАП України. Заявниця та її мати [PERSON] двічі зверталися до Начальника Немишлянського ВП ГУНП України із заявою про вчинення злочину за ст. 390-1 КК України у зв`язку із порушенням обмежувального припису [PERSON] , а саме 28.10.2020 р. та 11.12.2020 р. за якими кримінальні провадження не відкривалися. У 2021 році [PERSON] став поводитися ще більш зухвало. Він погрожував заявниці та її синові вбивством, нападав на [PERSON] , намагався зґвалтувати, закривав у кімнаті її неповнолітнього сина, різав собі руки, намагався ножем порізати її та інших членів родини, про це повідомлялось на спецлінію «102», що підтверджується відповіддю № 61 аз/119-25/01-2021 від 06.04.2021 р. УОАЗОР ГУНП у Харківській області. [PERSON] сам вживає наркотичні засоби та спонукає сина заявниці до таких же дій. Вона та її мати офіційно працевлаштовані, син заявниці навчається в Харківському національному університеті радіоелектроніки (ХНУРЕ), де зараз заняття проходять дистанційно через карантинні обмеження, тому він повинен бути вдома. Кожного дня [PERSON] хвилюється за життя та здоров`я свого сина, адже за її відсутності, дитина знаходиться сама або зі старенькою бабцею, яка не зможе захистити свого онука. Переважну більшість часу брат лається, кидається на домочадців, спить перебуваючи у алкогольному стані. Окрім цього, дійшло до того, що він озвучує план, за яким усіх змусить піти з квартири й тоді він буде жити сам або з бабцею. У стані алкогольного сп`яніння він розповідає, що у нього «зв`язки та криша» у відділі поліції. [PERSON] вимушена відправляти свого сина з дому під час своєї відсутності, якщо [PERSON] знаходиться там. Фактично, через протиправну поведінку [PERSON] сім`я не може нормально жити, порушується право сина на освіту, постійні стреси призвели до онкологічного захворювання у заявниці, вони усі не живуть, а виживають. Заявниця та її мати намагаються самі вирішувати питання з обмеженням вчинення з боку [PERSON] насильницьких дій, викликають поліцію, пишуть заяви про злочини, фіксують на телефон поведінку [PERSON] , однак вже більше 3 років поліція ніяких дій для того, щоб [PERSON] був обмежений у свободі його дій не вчиняють. Він приходить коли захоче до квартири: вранці, вночі, вчиняє ґвалт, кричить, розкидає речі, нападає на маму, бабцю та прабабу. Заявниця вважає, що [PERSON] є небезпечним для неї, її сина, її матері та бабусі. Він взагалі не реагує на зауваження та навіть на поліцейських. У зв`язку із тим, що правоохоронні органи взагалі не вживають належних мір реагування: не склали ані тимчасовий обмежувальний припис, ані не арештували [PERSON] , то іншого способу захисту своїх прав, як звернення до суду із заявою про винесення [PERSON] обмежувального припису, яким би йому було заборонено на максимальний термін та відстань не наближатися до [PERSON] та її оселі остання не вбачає. [PERSON] вважає, що ризики для її життя та здоров`я є дуже високими. Обмеження [PERSON] в перебуванні у квартирі де вона мешкає, дозволить їй отримати душевний спокій який рекомендовано лікарями для підтримання стану її здоров`я у нормі з врахуванням тяжкості захворювання. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Беручи до уваги необхідність дотримання строку, протягом якого може бути розглянута дана справа (72 години), суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17 травня 2021, виготовленою судом з Реєстру територіальної громади м.Харкова, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У заяві [PERSON] стверджує, що [PERSON] періодичновчинює психологічне насильство відносно заявниці, що виражається у погрозах, приниженні, сварках та спричиненні тілесних ушкоджень. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, після чого поводить себе агресивно, не контролює свої поступки. Протягом останнього року його поведінка стала нестерпною, так як кривдник, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, постійно вчиняє сварки з заявницею, яка є його рідною сестрою, та їх матірью, погрожує їм фізичною розправою, вчиняє умисні дії психологічного характеру, що призводить до того, що вона разом з іншими членами сім`ї знаходяться в стані постійного страху за своє життя та здоров`я. Крім того, [PERSON] вказала, що вона та її донька неодноразово зверталися за захистом своїх прав до поліції, про що працівниками поліції відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративні правопорушення з боку кривдника, передбачені ст. 173-2 КУпАП - 11.02.2019 року, 01.04.2019 року, 02.04.2019 року, 10.05.2019 року, 22.05.2019 року, 24.05.2019 року, 21.06.2019 року, 04.07.2019 року, 08.07.2019 року, 02.09.2019 року, 24.12.2019 року, 11.01.2020 року. До адміністративної відповідальності кривдник був притягнути двічі: постановою Фрунзенського районного суду від 11.06.2019 року по справі № 645/3642/19 якою [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу та постановою Фрунзенського районного суду від 17.03.2020 року по справі № 645/292/20 якою [PERSON] був притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення дій фізичного, психологічного (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи), внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю заявниці. 17.06.2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова вже ухвалено рішення у справі № 645/3356/20 про видання обмежувального припису відносно [PERSON] за фактом вчинення ним домашнього насильства, із забороною перебувати за місцем проживання та його фактичним місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців. [PERSON] у 2020 році неодноразово порушував обмежувальний припис, про що правоохоронними органами складалися відповідні протоколи про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КпАП України. Заявниця та моя мати [PERSON] зверталися до Начальника Немишлянського ВП ГУНП України із заявою про вчинення злочину за ст. 390-1 КК України у зв`язку із порушенням обмежувального припису [PERSON] , а саме 28.10.2020 року та 11.12.2020 року Кримінальні провадження за заявами не відкрито. Заявниця стверджує, що у 2021 році [PERSON] став поводитися ще більш зухвало. Він погрожував їй та її синові вбивством, нападав на [PERSON] , намагався зґвалтувати, закривав у кімнаті її неповнолітнього сина, різав собі руки, намагався ножем порізати сестру та інших членів родини, про це повідомлялось на спецлінію «102». Доводи [PERSON] підтверджуються відповіддю УОАЗОР ГУНП у Харківській області № 20аз/119-25/01-2021 від 10.02.2021 року та аудіо записам на спецлінію «102», а також відеоматеріалами наданими патрульною поліцією з бодікамер присутніх під час подій співробітників патрульної поліції. Згідно витягу з ЄРДР № 12020220460002130 від 18.12.2020 року Немишлянським ВП проводиться досудове розслідування за ст. 126-1 КК України. Кримінальне правопорушення полягає в тому, що до відділу поліції надійшла заява [PERSON] про вчинення її сином [PERSON] домашнього насильства. Згідно рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної у м.Харкові ради № 23/3 від 19 лютого 2008 року наймачем квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] - бабця заявниці. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд приймає до уваги показання заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразових конфліктів між сторонами, а тому пояснення заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] з боку [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців, яким заборонити [PERSON] наближатися на 100 метрів до місця проживання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), якщо він за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, а також переслідувати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial