Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просила встановити, що мають юридичне значення, а саме, що вона є донькою [PERSON], яка померла 16 листопада 1968 року, що її матір [PERSON] за національністю є болгарка, що заявниця за національності є болгарка та про внесення змін до актового запису №372 від 14.11.1956 року про народження [PERSON] з зазначенням в графі «національність матері», [PERSON], національність «болгарка», а також для внесення змін до актового запису №1192 від 26.04.1968 року про реєстрацію шлюбу з [PERSON], з зазначенням у відомостях про дружину в графі «національність» - «болгарка». Заява обгрунтована тим, що\~ матір заявниці [PERSON] в народилася 16.11.1900 року в селі Мензир 3-го округу уїзду Аккерманського, а нині с.Лісне Тарутинського району Одеської області, в сімї болгар, і відповідно сама була уродженою болгаркою, сповідувала православну релігію, все своє життя дотримувалася болгарських традицій, розмовляла зі своїми родичами болгарською мовою. Про батька їй нічого не відомо, мати про нього за життя нічого не розповідала, і в свідоцтві про народження запис про батька відсутній. У листопаді 1940 року, після анексії СРСР раніше належних Румунії територій Бесарабії, матір заявниці переїхала на постійне місце проживання до [INFO], де оформила радянські документи замість румунських. Побоюючись репресій за походження з капіталістичної країни та через участь Румунії і Болгарії у Другій світовій війні на стороні гітлерівської Германії, мати у всіх документах стала зазначати національність «росіянка», тому і при оформленні народження заявниці також зазначила її національність «росіянка». Незважаючи на вказані записи [PERSON] виховувалася в болгарських традиціях, святкувала болгарські свята, сповідувала православну релігію, все життя підтримувала стосунки з родичами -болгарами, які проживали на території Тарутинського району, вважає себе болгаркою. Крім того, при заміні паспорту з радянського на український прізвище було неправильно здійснено переклад працівниками паспортної служби та в результаті записано як «Писаревська» замість «Пісаревська». На теперішній час заявниця зіткнулася з проблемою отримання гостьової візи до Республіки Болгарія, куди в 40-х роках переїхали родичі матері з анексованої СРСР Бесарабії, оскільки через допущену помилку в прізвищі вона не може довести свої родинні стосунки з матірю, а також через зазначення національності «росіянка» замість «болгарка» втратила переважне право на відвідування країни без будь-яких перевірок та застережень. Оскільки заявниця бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини», тому змушена звернутися до суду. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги та просив їх задовольнити. Представник відділу ДРАЦС у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Заслухавши представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти, суд прийшов до наступного висновку. \~\~Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. \~\~Починаючи з 1992 р. на підставі постанови Верховною Радою України від 26.06.1992р. «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1367 від 12.09.2002р. «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану», яка в наступному втратила силу в звязку з прийняттям постанови КМУ № 1025 від 10.11.2010р. в новій редакції, не була виключена графа про національність фізичної особи. \~\~Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу. Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Нормами ст.11 даного Закону, визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Статтею 300 ЦК України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Як видно з матеріалів справи [PERSON] народилася 06 грудня 1942 року в м.Вознесенськ Миколаївської області, про що відділом ДРАЦС по Вознесенському району реєстраційої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області зроблено 14 листопада 1956 року актовий запис № 372. В графі національності матері заявника, [PERSON], вказано «росіянка» (а.с.7). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу 26 квітня 1968 року між [PERSON], [INFO], національність «українець» та [PERSON], національність «росіянка», було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Пісаревська» (а.с.7). Як видно з паспорту прізвище заявниці вказано «Писаревська» та відмітка про укладення шлюбу з [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 16 листопада 1968 року у віці 68 років, про що зроблено актовий запис №271 відділом ДРАЦС по Вознесенському району реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.8). Допитаний в якості свідка [PERSON], який є сином заявниці, пояснював, що його матір виховувалася в болгарських традиціях, готує болгарські страви, пишається тим, що є болгаркою, однак її дуже мучить, що вказана в її документах національність не відповідає дійсності. Свідок [PERSON], який спілкується з заявницею з 70-х років, завжди чув від неї, що саме матір привила їй болгарські традиції, спілкувалася на болгарській мові, у її матері були родичі в Болгарії, вона їх відвідувала. [PERSON] відчуває себе лише болгаркою і дуже переживає, з приводу відновлення національності. Отже, зважаючи на вказані норми, оцінюючи зібрані по справі належні докази в їх сукупності, приймаючи до уваги неможливість документального підтвердження національності заявника, яка є громадянкою України, слід дійти висновку, що за походженням по лінії матері за національністю вона є болгаркою. Крім того, із письмових доказів вбачається, що при оформлені паспорту в прізвищі заявниці було допущено помилку при перекладі і замість «Пісаревська» вказано «Писаревська». Таким чином, предявлена до суду заява є обґрунтованою, доведеною, а відтак підлягає задоволенню. Оскільки відомості про національність особи були вказані раніше в актових записах про народження заявниці та про реєстрацію шлюбу, тому дане рішення є підставою для внесення змін до них відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5.

Outcome: approved