Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким визначити, що [PERSON] , померлій [INFO] , [PERSON] , померлій [INFO] , їй, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить кожному по 1/5 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого 30 жовтня 1996 року Управлінням житлово комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 30 жовтня 1996 року №5412/2, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , яка доводиться позивачу матір`ю, [INFO] померла. [PERSON] , [INFO] , яка доводиться позивачу сестрою, [INFO] померла. 25 жовтня 2019 року позивач звернулась до державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. для оформлення спадкових прав та видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної вище квартири, що належить померлій [PERSON] , [INFO] , та померлій [PERSON] , [INFO] . Однак, як вказує позивач, нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що у свідоцтві про право власності на житло, виданого 30 жовтня 1996 року Управлінням житлово комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів, не було визначено частки кожного зі співвласників, тобто, оскільки не встановлено склад спадкового майна після померлих, тобто не визначена частка, то на підставі частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Невизначення часток співвласників квартири перешкоджає позивачу, як вона вказує, вільно розпоряджатись своїм майном, оскільки позивач має намір розпорядитись вищевказаним нерухомим майном, у зв`язку із чим [PERSON] і вимушена звернутись до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її представником адвокатом Доник Г.В. надано до суду заяву, згідно якої остання просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, згідно наданого завідувачем нотаріальної контори Сороколат І.М. клопотання, просила суд розглянути справу без участі нотаріуса та ухвалити рішення на розсуд суду. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, приймаючи до уваги клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Доник Г.В., клопотання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а також клопотання третьої особи завідувача Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В свою чергу, частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 жовтня 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження №5412/2, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . \~ \~ \~ \~Факт зміни прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » вбачається із довідки за вих.№554, виданої ВЗАГС Виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів Полтавської області, та зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16 серпня 1993 року, а також з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому міста Кременчука. \~ \~ \~ \~Факт належності спірної квартири зазначеним вище особам також підтверджується записами в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить померлій [INFO] [PERSON] , померлій [INFO] [PERSON] на праві спільної сумісної власності, однак постановою від 25 жовтня 2019 року позивачу було відмовлено з тих підстав, що вказана квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного, не встановлено склад спадкового майна після померлих, у зв`язку із чим відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання щодо суті заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. \~ \~ \~ \~Згідно частин 1-3 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно із частиною 1 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із частиною 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями частини 1 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України); частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Обставини, які б мали істотне значення та впливали на розмір частки, суду не повідомлено, не встановлено домовленості або договору між співвласниками за життя [PERSON] та [PERSON] про відступ від рівності часток. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини справи, оскільки квартира [ADDRESS] належить зазначеним у свідоцтві про право власності на житло особам на праві спільної сумісної власності, враховуючи принцип рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, встановлений чинним законодавством, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] , у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved