Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] 15000,00грн. боргу, 7199,99грн. пені, 6493,21грн. інфляційних, 1289,59грн. 3% річних, всього - 29982,79грн. В обгрунтування позову вказала, що в травні - червні 2008р. надала відповідачам в борг кошти загальною сумою 15000,00грн. Оскільки відповідачі борг не повертали, позивач звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів. Коли відповідачів викликали до Корольовського РВ УМВС України для дачі пояснень, останні написали розписки, згідно яких зобов'язалися повернути борг у сумі 15000,00грн. Постановою Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області від 06.03.2009р. відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON] та [PERSON] Однак, відповідачі борг не повернули, а тому позивач звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] згідно якого просить суд визнати недійсним договір позики від 05.03.2009р., як правочин, що укладений проти його волі із застосуванням насильства. Вказує, що дільничний інспектор Корольовського РВ УМВС України Осіпчук М.В. в приміщення ОПМ по вул. В.Бердичівська в м.Житомирі шляхом застосування погроз примусив його до написання розписки 05.03.2009р. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник заперечили щодо задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений за адресою реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд враховує наступне. З письмових пояснень позивача за первісним позовом та її представника у судовому засіданні вбачається, що в травні - червні 2008р. вона надала відповідачам в борг кошти загальною сумою 15000,00грн. Вбачається, що 25.02.2009р. [PERSON] звернулася до Корольовського РВ УМВС України Житомирської області із письмовою заявою по факту неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] з приводу неповернення боргу в сумі 15000,00грн. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] написали 5 та 6 березня 2009р. розписки, згідно яких зобов'язалися повернути борг [PERSON] в сумі 15000,00грн. у наступному порядку: щомісяця по 500,00грн., починаючи з квітня 2009р. (а.с. 13 - 14). Постановою ДІМ Корольовського РВ УМВС України Осіпчук М.В. від 06.03.2009р. в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] та [PERSON] за ст.190 КК України відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України (а.с.15). Відповідачі не надали суду докази того, що виконали грошове зобов'язання згідно розписок від 05.03.2009р. та від 06.03.2009р. В судовому засіданні [PERSON] вказав, що кошти від [PERSON] в борг не отримував, а розписку написав у зв'язку з погрозами дільничного інспектор Корольовського РВ УМВС України Осіпчук М.В., який 04.03.2009р. викликав його до приміщення ОПМ по вул. В.Бердичівська в м.Житомирі та погрожував розправою у випадку ненаписання розписки про повернення боргу [PERSON] Пояснив, що безпосередньо під час написання розписки 05.03.2009р. в приміщенні Корольовського РВ УМВС України в Житомирські області в присутності [PERSON] та дільничного інспектора Корольовського РВ УМВС України Осіпчук М.В. йому ніхто не погрожував. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що розписку було написано [PERSON] в приміщенні Корольовського РВ УМВС України, при цьому будь-якого тиску щодо [PERSON] застосовано не було. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є батьками [PERSON], вказали, що зі слів [PERSON] їм відомо, що розписку 05.03.2009р. було написано останнім у зв'язку з погрозами ДІМ Корольовського РВ УМВС України Осіпчука М.В. З матеріалів службової перевірки №3/Р393 від 12.11.2010р. та матеріалів перевірки №122пр-11 за заявою гр. [PERSON] на дії дільничого Корольовського РВ УМВС України Осіпчук М.В. вбачається, що постановою помічника прокурора м.Житомира Кухаренко О.В. від 11.05.2011р. відмовлено в порушенні кримінальної справи проти дільничного інспектора Корольовського РВ УМВС України Осіпчука М.В. за ст.ст.364, 365 КК України за відсутністю в його діях складу злочину. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Приписами ч.1 ст.231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст.231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатись в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальні справі. Тобто, мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо), а саме заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою укласти правочин. Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватись недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Єдиними доказами вчинення насильства відносно [PERSON] є покази свідків - [PERSON] та [PERSON], які є батьками [PERSON]. Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин психологічного насильства суду не надано. З урахуванням зазначеного, суд вважає недоведеними обставини вчинення психологічного насильства відносно [PERSON] щодо укладення договору позики від 05.03.2009р. та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Крім іншого, в судовому засіданні встановлено, що оригінали розписок від 5 та 6 березня 2009р., написані [PERSON] та [PERSON], знаходяться в [PERSON] Приписами ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Згідно приписів ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оскільки оригінали розписок знаходяться в [PERSON], що свідчить про неповернення боргу, наявні підстави для стягнення коштів у сумі 15000,00грн. з [PERSON] та [PERSON], з урахуванням наступного. Відповідно до приписів ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно розписок від 5 та 6 березня 2009р., складених [PERSON] та [PERSON], не передбачено солідарного обов'язку відповідачів щодо погашення заборгованості у сумі 15000,00грн., предмет зобов'язання є подільним, а тому підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] по 7500,00грн. боргу з кожного. Крім того, оскільки розписками не передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання слід відмовити в задоволенні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення пені відповідно до ч.2 ст.547 ЦК України. Також позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідачів 6493,21грн. інфляційних за період з вересня 2008р. по березень 2010р. та 1289,59грн. 3% річних за період з 01.08.2008р. по 31.07.2010р. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує, що розписки написано 5 та 6 березня 2009р., якими не перебачено кінцевого терміну виконання грошового зобов'язання, а тому з урахуванням приписів ч.2 ст.625 ЦК України в задоволенні позову в частині стягнення річних та інфляційних слід відмовити.

Outcome: partial