Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Яворівської сільської ради про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та рішення сесії Яворівської сільської ради від 25.06.2002 року. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, а справу просить розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Із позовних вимог видно, що позивачка [PERSON] є уродженкою с. Яворів Косівського району Івано-Франківської області. Після укладення шлюбу у 1985 році змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » та перейшла проживати до чоловіка в с. Багна Вижницького району Чернівецької області, де проживає і на даний час. Її батьками були [PERSON] та [PERSON] . Батьків в живих немає, батько помер в 2012 році, а мати в 2016 році, і вона є єдиною спадкоємицею першої черги після їх смерті. При житті, мати [PERSON] подарувала їй житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с [ADDRESS] ур.Безулька [ADDRESS] Косівського району [ADDRESS] -Франківської області. Договір дарування був складений та посвідчений 24.03.1998 році в Косівській державній нотаріальній конторі та зареєстрований в Коломийському МБТІ. В договорі дарування зазначено, що подарований житловий будинок (літ.«А») з господарською спорудою-стайнею (літ.»Б»), розміщені на земельній ділянці присадибного фонду земель виконкому Яворівської сільської ради. В той час, у батька позивачки, [PERSON] , була в користуванні земельна ділянка з цільовим призначенням- для ведення особистого селянського господарства. 11.07.2003 року батьку було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,5218 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с [ADDRESS] та було видано на його ім?я Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ІФ №020838 від 11.07.2003 року, якій було присвоєно кадастровий номер 26:236:891:01:02:003:0291. Вказана земельна ділянка передана батькові в приватну власність на підставі рішення другої сесії 4 скликання Яворівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25.06.2002 року. На час передачі батькові в приватну власність земельної ділянки, їй уже було подаровано житловий будинок і він належав їй на праві власності. Про існування Державного акту на право приватної власності на землю виданого на ім?я батька, вона не знала і довідалася про нього лише в квітні 2019 році, коли мала на меті оформити право власності на земельну ділянку, з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку та господарських споруд подарованих їй матір?ю. Однак, виявилося, що та частина земельної ділянки, на якій розташована господарська споруда - стайня, знаходиться на приватизованій земельній ділянці батька, [PERSON] . В зв?язку із цим просить поновити їй строк позовної давності на звернення до суду та скасувати рішення сільської ради та Державний акт на землю, виданий за життя її батьку [PERSON] . Представник Яворівської сільської ради був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як видно із копії свідоцтва про народження, позивачка [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 23.11.1985 року позивачка уклала шлюб та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що стверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.7). Батьки позивачки померли, а саме: батько [PERSON] помер [INFO] , а мати [PERSON] померла [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.11, 12). За життя, мати позивачки, [PERSON] , подарувала [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Яворів [ADDRESS] району та розміщений на земельній ділянці присадибного фонду земель виконкому Яворівської сільської ради, що видно із копії договору\~дарування житлового\~будинку від\~24.03.1998\~року(а.с.13). При цьому, як вказано у договорі, нерухоме майно розміщено на земельній ділянці присадибного фонду земель виконкому Яворівської сільської ради. Тобто, земельна ділянка під нерухомим майном перебувала лише у користуванні дарительки, а не у власності. Згідно вимог ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як було встановлено судом, батько позивачки [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,5218 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Яворів урочище Безулька Косівського району Івано-Франківської області, та на його ім?я було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 26:236:891:01:02:003:0291, що стверджується його копією серії ІФ №020838 від 11.07.2003 року (а.с.7). Як видно із цього ж Державного акту у ньому вказано, що вказана земельна ділянка [PERSON] була передана в приватну власність на підставі рішення другої сесії 4 скликання Яворівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25.06.2002 року. Однак, згідно копії листа виконкому Яворівської сільської ради від 14.05.2019 року за №85, сільська рада повідомила, що у протоколі сесії Яворівської сільської ради від 25.06.2002 року відсутнє рішення про передачу у власність жителю с. Яворів уч. [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки площею 0,5218 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.9). Також, з відповіді начальника Архівного відділу Косівської РДА від 17.05.2019 року за №К-63, видно, що протоколи сесій Яворівської сільської ради за 2002 рік на зберігання до архівного відділу не надходили, і видати копію рішення другої сесії 4 скликання Яворівської сільської ради Косівського району від 25.06.2002 року про надання у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення\~особистого селянського\~господарстваплощею 0,5218 га немає можливості (а.с.10). Згідно положень ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що мати позивачки мала у своїй власності нерухоме майно, земельну ділянку під частиною якого було пізніше надано у власність батьку позивачки [PERSON] А оскільки вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті батьків, то для захисту нею своїх прав щодо належного володіння та користування своїм нерухомим майном, слід скасувати виданий [PERSON] . Державний акт про право власності на земельну ділянку, а також скасувати рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого цей акт було видано. На підставі ст. 15 ЦК України, ст.ст.116, 152, 155 ЗК України та

Outcome: approved