Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, вказуючи на те, що 24 жовтня 2017 року близько 20 год. 00 хв. водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ-54112», р.н.з. [NUMBER] з н/причіпом марки «ORTHAUS AF OPS2405», р.н.з. [NUMBER] , та рухаючись автодорогою Прилуки-Ічня-Борзна Чернігівської області неподалік с. Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, скоїв наїзд на велосипедиста, сина позивачки - [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , який рухався в попутному з автомобілем напрямку, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 25 жовтня 2017 року відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесено до ЄРДР за № 12017270000000737 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області від 15 січня 2018 року дане кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України за відсутності в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» за полісом АК 4750912. Зазначає, що оскільки її син [PERSON] загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому цивільна відповідальність за завдану його смертю шкоду наступає незалежно від наявності вини водія [PERSON] 19 квітня 2018 року її представник звернувся із заявою до ПрАТ «Європейський страховий альянс» про виплату страхового відшкодування, однак згідно повідомлення від 04 травня 2018 року їй було відмовлено у виплаті, а тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача 115200 гривень 00 копійок страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та 38400 гривень 00 копійок страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представника позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, наданий відповідачем. Представник відповідача І.В. Чала в судовому засіданні заперечувала в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 15 січня 2018 року в діях водія автомобіля марки «КАМАЗ-54112», р.н.з. [NUMBER] з н/причіпом марки «ORTHAUS AF OPS2405», р.н.з. [NUMBER] [PERSON] не вбачається невідповідності вимогам ПДР України, оскільки під час виявлення небезпеки негайно вжив заходи щодо гальмування та зупинки транспортного засобу. Допустивши наїзд на велосипедиста, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, водій [PERSON] не мав при цьому технічної можливості уникнути такого шляхом своєчасного нормативного застосування екстреного гальмування. Причиною ДТП є необережні дії велосипедиста [PERSON] щодо маневрування ліворуч, в яких вбачається невідповідність вимогам п.10.1 ПДР України. Дії водія не були неправомірними, між ними та шкодою відсутній безпосередній причинний зв`язок та відсутня вина водія, тому обов`язок по відшкодуванню шкоди у ПрАТ «ЄСА» не виник взагалі. Крім того, страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах. Ст. 1200 ЦК України передбачає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Але позивачка при зверненні із заявою про виплату страхового відшкодування не надала відповідних документів (свідоцтва про право на спадщину), які б доводили, що лише вона являється єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] . Таким чином, на даний час відсутня інформація про всіх осіб, що перебували на утриманні померлого, та мають право на отримання страхового відшкодування, в зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2017 року близько 20 год. 00 хв. водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ-54112», р.н.з. [NUMBER] з н/причіпом марки «ORTHAUS AF OPS2405», р.н.з. [NUMBER] , та рухаючись автодорогою Прилуки-Ічня-Борзна Чернігівської області неподалік с. Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , який рухався в попутному з автомобілем напрямку, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Позивачка [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8 Том 1). Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 15 січня 2018 року, встановлено, що 24 жовтня 2017 року близько 20 год. 00 хв. водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ-54112», р.н.з. [NUMBER] з н/причіпом марки «ORTHAUS AF OPS2405», р.н.з. [NUMBER] , та рухаючись автодорогою Прилуки-Ічня-Борзна Чернігівської області неподалік с. Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, скоїв наїзд на велосипедиста, сина позивачки - [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , який рухався в попутному з автомобілем напрямку, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 25 жовтня 2017 року відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесено до ЄРДР за № 12017270000000737 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Причиною дорожньо-транспортної пригоди є необережні дії велосипедиста [PERSON] щодо маневрування ліворуч, який допустив порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Оскільки в даній дорожньо-транспортній пригоді в діях водія автомобіля марки «КАМАЗ-54112», р.н.з. [NUMBER] з н/причіпом марки «ORTHAUS AF OPS2405», р.н.з. [NUMBER] [PERSON] невідповідності вимогам ПДР, яка перебувала б в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, не вбачається, у зв`язку з чим кримінальне провадження № 12017270000000737 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито за відсутності в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.5-6 Том 1). Також згідно матеріалів справи, перевірка на стан сп`яніння [PERSON] : 1,9 проміле - середній ступінь алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «КАМАЗ-54112», р.н.з. [NUMBER] з н/причіпом марки «ORTHAUS AF OPS2405», р.н.з. [NUMBER] , застрахована на день події у ПрАТ «Європейський страховий альянс», що підтверджується копіями Полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/4750912, № АК/4750913 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить двісті тисяч гривень (а.с.52-53 Том 1). Згідно копії довідки Бурімської сільської ради Ічнянського району Чернігівської обл. № 169/03-21 від 20 березня 2018 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] (а.с.12 Том 1). Відповідно до копії довідки про доходи від 12 березня 2018 року [PERSON] працював дорожнім робітником 3 розряду у ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» філія «Ічнянський райавтодор». В період з 02 червня 2017 року по 25 жовтня 2017 року загальна сума його доходу становить 11178,29 грн., до виплати 9151,49 грн. (а.с.14 Том 1). [PERSON] являється пенсіонером (а.с.11 Том 1) та отримує пенсію за віком в розмірі 1482,94 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою Борзнянського об`єднаного управління пенсійного фонду України від 04 квітня 2019 року № 526/03 (а.с.211 Том 1). Представник позивачки 19 квітня 2018 року звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаної із смертю потерпілого (годувальника) в розмірі 115200 гривень та моральної шкоди в розмірі 38400 гривень (а.с.14 Том 1). Однак страхове відшкодування виплачено не було. ПрАТ «Європейський страховий альянс» направлено повідомлення від 04 травня 2018 року в якому вказано, що страхова компанія не може кваліфікувати даний випадок як страховий, у разі встановлення цивільно-правової відповідальності [PERSON] страхова повернеться до розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування (а.с.18 Том 1). Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 даної статті визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. У пунктах 1, 2 4 даної статті зазначено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років), чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років. У відповідності до ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Згідно з ч.1 ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Також, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю . Положеннями ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Судом було встановлено, що у сина позивачки [PERSON] є дитина - син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно останнього та стягнуто аліменти на користь того закладу, куди буде влаштована дитина, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2016 року і до її повноліття (а.с.246-247 Том 1). Зазначене підтверджує факт перебування дитини померлого на його утриманні. На даний час малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.249 Том 1). Крім того, позивачка в позовній заяві вказала, що вона перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , надавши лише копію довідки, виданої Бурімським старостинським округом Ічнянської міської ради Чернігівської області 12 квітня 2018 року № 201/03-26 (а.с.13 Том 1), яку суд не може взяти до уваги як доказ, так як факт перебування [PERSON] на утриманні сина нічим не доведений та документально не підтверджений. В матеріалах справи відсутні медичні документи, які б підтверджували те, що по день смерті [PERSON] позивачка потребувала постійного стороннього догляду, матеріального та медичного забезпечення. В матеріалах справи наявна виписка № 4920 Прилуцької центральної районної лікарні про те, що в період з 21 вересня 2018 року по 01 жовтня 2018 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні (а.с.43 Том 2). Також згідно відповіді на запит від 30 травня 2019 року адміністрація Прилуцької ЦРЛ не може надати інформацію про наявність хвороб, внаслідок яких [PERSON] потребує сторонньої допомоги, через відсутність медичної документації (а.с.42 Том 2). Як вбачається із довідки, наданої КЛПЗ «Ічнянська ЦРЛ» від 03 червня 2019 року за № 01-11/613, [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у лікарів даного закладу із діагнозом ІХС Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 3 ризик 3, СНІІБст., деформуючий поліостеоартроз з переважним ураженням колінних і тазостегнових суглобів, больовий синдром, ПФС ІІІ ст. За станом здоров`я потребує стороннього догляду (а.с.23 Том 2). Але із даної довідки неможливо встановити з якого періоду позивачка знаходиться на «Д» обліку у лікарів, а також чи потребувала остання стороннього догляду у зв`язку з хворобами у 2017 року по день смерті сина. Документами, які підтверджують перебування на утриманні потерпілого, являються також довідки про доходи за календарний рік (до настання дорожньо-транспортної пригоди). Як вбачається із наявних в матеріалах справи документах дохід позивачки та її сина [PERSON] суттєво не відрізнялися, що спростовує факт потреби [PERSON] в матеріальному утриманні. Дослідивши всі докази в сукупності, вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що [PERSON] позов про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю сина [PERSON] заявлений лише на її користь, а його дитина - [PERSON] , [INFO] , який має право за законом також на відшкодування моральної шкоди та шкоди у зв`язку із смертю годувальника, не був залучений до участі у даній справі позивачкою та в судовому засіданні таке клопотання сторонами не було заявлене, а суд не може вийти за межі позовних вимог, в зв`язку з чим таке питання в судовому засіданні не вирішувалось. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд виносить рішення на підставі наданих доказів сторонами. Враховуючи вищенаведене, суд вважає відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог повністю, так як остання не надала достатніх доказів для його задоволення.

Outcome: dismissed