Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] , зареєстрованого 15.07.2016 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (актовий запис №437), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2018 року, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей не має. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином, надала суду заяви, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною четвертою ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 15.07.2016 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 15.07.2016\~року сторони\~уклали шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №437\~(а.с.12). Судом також встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Особливості розподілу витрат у разі визнання позову урегульовані нормами ст.142 ЦПК України. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Враховуючи те,\~що позивачем\~при поданні\~позовної заяви\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 840,80\~грн.\~відповідно до\~квитанції №11 від 14.01.2020 року, а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і інші документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved