Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення права відповідача користування житловим приміщенням у цій квартирі. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 58/100 часток вищевказаної комунальної квартири належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лантьєвою В.В., реєстровий № 3047. 42/100 частин квартири належить на праві спільної сумісної власності третім особам [PERSON], [PERSON], позивачу та її донці [PERSON], [INFO]. На 58/100 частках вищезазначеної квартири зареєстрований відповідач [PERSON] - брат колишньої власниці зазначених часток квартири [PERSON] Відповідач не є членом сім'ї ані позивача, ані співвласників квартири, за місцем реєстрації не проживає, житловим приміщенням не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Місце проживання відповідача їй не відоме та не відоме колишньому власнику часток кваритри. Реєстрація відповідача у належних позивачу 58/100 частках квартири порушує її права власника та змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг за відповідача. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Представник третьої особи Фрунзенського РВ ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали у повному обсязі. Відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Спірним жилим приміщенням є комунальна квартира квартира [ADDRESS], 58/100 часток якої належить позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лантьєвою В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3047 (а.с. 4, 5). 42/100 часток вищевказаної комунальної квартири належать на праві приватної спільної сумісної власності позивачу [PERSON], її доньці [PERSON], [INFO], третім особам - [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.05.2012 року [NUMBER] Відповідач [PERSON] є братом колишньої власниці 58/100 частин квартири - [PERSON], зареєстрований у цій квартирі, але фактично в ній не проживає, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 КПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, реєстрація у квартирі інших осіб, які не є членами сім'ї власника житла - позивача по справі, обмежує право користування власністю останнього, а тому підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою у спосіб - визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, позовна вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз вказаного Закону дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial