Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним. 20.02.2018 року [PERSON] звернулася до неї з проханням позичити грошові кошти в сумі 1000 доларів США. Згідно усної домовленості між ними строк повернення коштів до 08.09.2018 року. Вказане знайшло своє відображення в тексті розписки яку написано [PERSON] У визначений строк [PERSON] борг не повернула. Станом на час звернення до суду з позовом сума боргу склала 28015,31 грн., що еквівалентно 1000 доларів США відповідно до офіційного курсу валют встановленого НБУ на 05.11.2018 року, яку вона просить стягнути на її користь з [PERSON] Посилаючись на ст.625 ЦК України, вважає що відповідач повинна також сплатити на її користь 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 133,55 грн., та проценти за користування позикою, розраховані відповідно до ст.1048 ЦК України, які складають 3439,32 грн. Вказані суми [PERSON] просить стягнути з [PERSON], а також понесені нею судові витрати. Представник позивача [PERSON]\~-\~[PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснив, що відповідач повинна була виконати взяте на себе зобовязання до 08.09.2018 року, на теперішній час борг не повернула, розрахунки наведені в позові та в додатках до нього підтримує. Просить позов задовольнити в повному обсязі, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу докази нададуть у строк встановлений ЦПК України (а.с.4, 10, 11, 12-13). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково в розмірі 800 доларів США. Суду пояснила, що 20.02.2018 року дійсно взяла в борг у позивача грошові кошти, але в розмірі 900 євро. Гроші дали без розписки та без встановлення строку повернення. В серпні 2018 року віддала частину боргу у розмірі 200 доларів США, але доказів не має. Розписку написала 05.09.2018 року власноруч під тиском з боку позивача. Погроз з її боку не було, але емоційно тисла. Вислухавши присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зобовязання виникають з цивільних прав і обовязків, підставами виникнення яких є договори та інші правочини, як зазначено у ст.11 ЦК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно зі ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 20.02.2018 року був укладений договір позики, згідно з якими позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США. На підтвердження факту отримання зазначеної грошової суми позичальник 05.09.2018 року видала позичкодавцю розписку. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язалася повернути грошові кошти 08.09.2018 року в повному обсязі(а.с.28). Твердження відповідача [PERSON] про написання вказаної розписки під емоційним тиском з боку позивача спростовується її визнанням факту отримання 20.02.2018 року від позивача грошових коштів в борг, а також факту власноручного написання всього тексту розписки, а не лише підписання запропонованого позивачем тексту. Суд не бере до уваги також твердження відповідача [PERSON] про отримання за вказаним договором позики грошових коштів в сумі саме 900 євро, оскільки це твердження спростовується написаною відповідачем власноруч розпискою. Після спливу вказаного в розписці строку відповідач [PERSON] свої зобовязання за вищезазначеним договором позики належним чином не виконала, отримані від [PERSON] гроші до теперішнього часу не повернула. Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] про часткове виконання свого зобовязання з повернення боргу у сумі 200 доларів США, оскільки воно не підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Сума заборгованості за договором позики від 20.02.2018 року станом на 05.11.2018 року (дата підписання позовної заяви) становить 1000 доларів США, тобто 28132,82 грн. за офіційним курсом НБУ (а.с.9). Курс валют встановлений НБУ визнається судом загальновідомою обставиною, оскільки публікується на офіційному сайті НБУ (http://www.bank.gov.ua/), та відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню. Проте за підрахунками позивача, які наведені в позовній заяві (а.с.4) сума заборгованості за договором позики від 20.02.2018 року станом на 05.11.2018 року (дата підписання позовної заяви) становить 28015,31 грн. що дорівнює 1000 доларам США виходячи з курсу валют 100 доларів США=2801,5313 грн. Загальна сума заборгованості відповідача за договором позики (розпискою) від 20.02.2018 року станом на 05.11.2018 року (дата підписання позовної заяви) складає 31588,18 грн., з них: 28015,31 грн. - основний борг (а.с.4); 133,55 грн. - три відсотки річних від простроченої суми за період з 09.09.2018 року по 05.11.2018 року (а.с.11); 3439,32 грн. - відсотки за користування грошовими коштами за період з 20.02.2018 року по 05.11.2018 року (а.с.10). Враховуючи вищевикладене, оскільки при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог з огляду на ч.2 ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в розмірі заявленому позивачем - 31588,18 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. (квитанція №1 від 08.11.2018 року).

Outcome: approved