Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що 15 квітня 1996 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП імені Куйбишева, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату серії ЧН № 0304222. Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняла, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). [PERSON] просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304222, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 1426 від 29 травня 2000 року, в порядку спадкування за заповітом після її смерті. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], просив розгляд справи провести без їх участі за наявними у справі матеріалами. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Куйбишева. 29 травня 2000 року на її імя на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації № 155 від 1 липня 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304222, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 1426 від 29 травня 2000 року, що підтверджується копією сертифіката (а.с. 7) та довідкою відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22 лютого 2018 року (а.с. 11). 15 квітня 1996 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що 9 жовтня 1987 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 6). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 3 вересня 2018 року (а.с. 34-43), а тому спадкоємство після її смерті здійснюється за цим заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], 3 січня 1997 року отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та грошовий вклад, що підтверджується копією спадкової справи № 330/1997 до майна померлої [PERSON] (а.с. 21-27). Таким чином, [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката серії ЧН № 0304222. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) в звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304222 виготовлений у порушення вимоги ст. 25 ЦК України, а саме виданий на імя [PERSON] після її смерті, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2168/02-31 від 4 жовтня 2017 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved