Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 14 «Барвінок» відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області, Відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області, третя особа завідувач Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 14 «Барвінок» відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що вона працювала музичним керівником у вказаному ДНЗ з вересня 2015 року, а 17.10.2016 року була звільнена за угодою сторін, що вважає незаконним. Так, у позовній заяві зазначила, що завідувач ДНЗ № 14 [PERSON] примусово змусила її написати заяву про звільнення за угодою сторін, при цьому погрожуючи, що вона ніде не працевлаштується. Звільнення відбулося під час її тимчасової непрацездатності, що само по собі є порушенням ч.4 ст. 40 КЗПП України. У інший ДНЗ №5 її не прийняли, а вона не збиралася повністю залишатися без роботи. Вважає, що її не прийняли на роботу до ДНЗ №5 через дії завідуючої ДНЗ №14 [PERSON], яка погрожувала тим, що: «Я сей час предприму такое действие… [PERSON] не знаете, что я могу сделать…Что [PERSON] вообще не примут нигде на работу.», що записано на диктофон. Просить поновити її на роботі музичного керівника Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 14 «Барвінок» відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області та стягнути з ДНЗ №14 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14874,00 грн. за 134 робочі дні з дня звільнення та на день розгляду справи в суді без врахування підвищення заробітної плати педагогічним працівникам з 01.01.2017 року. Також просить стягнути з [PERSON] на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яка виразилася у втраті спокою, погіршенні стану здоровя, порушенні нормального укладу життя, у безгрошівї. Крім того, принижено її честь, гідність та ділова репутація поміж працівників ДНЗ. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Зокрема вказала, що ніякої угоди сторін про її звільнення не було, оскільки завідуюча ДНЗ №14 [PERSON] шляхом введення її в оману, після тривалого морального тиску, під примусом, шантажем та погрозами, під час її тимчасової непрацездатності з 11.10.2016 року по 20.11.2016 року, звільнила її та перешкодила у подальшому працевлаштуванні. Тобто примусила її написати заяву про звільнення за угодою сторін, а не як вона сама хотіла - за власним бажанням. Представник Відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. Інші учасники проти розгляду справи без вказаного представника не заперечували. Представник Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 14 «Барвінок» відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області, адвокат [PERSON], у судовому засіданні повністю заперечувала проти позовних вимог та просила суд у їх задоволенні відмовити. Зокрема, послалася на таке: [PERSON] працювала на посаді музичного керівника в Первомайському дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) № 14 «Барвінок» відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області з 01.09.2015 року. У вересні 2016 року вона була прийнята за сумісництвом на 0,75 ставки музичним керівником в ДНЗ №5, а потім заявила, що хоче перейти до нього на постійну роботу, оскільки у двох садках їй працювати важко за станом здоровя. 10.10.2016 року на її імя завідуючої садка №14 [PERSON] позивачка написала заяву про звільнення за власним бажанням з 13.10.2016 року. Потім, переосмисливши, вирішила, що у разі звільнення з 13.10.2016 року через наступні 3 дні вихідних, вона втратить стаж роботи. Тому, виявила бажання переписати заяву про звільнення з 17.10.2016 року, щоб стати до роботи у садку №5 з 18.10.2016 року. З цією метою ввечері 10.10.2016 року позивачка почала телефонними дзвінками додому завідуючій садку № 14 просити вислухати її, проте, [PERSON] відмовила їй та попросила вийти завтра на роботу, аби у робочому режимі вирішити всі її питання. Однак [PERSON] почала погрожувати, що якщо завідуюча її не вислухає, вона викличе собі швидку допомогу. Всього було здійснено близько 15 телефонних дзвінків. Не заспокоївшись на цьому, позивач почала надзвонювати методисту [PERSON] та діловоду [PERSON] говорячи, що хоче звільнитися не з 13, а з 17.10.2016 року через перерву у стажі. Вранці 11.10.2016 року біля кабінету завідуючої вже перебувала [PERSON], якій запропоновано пройти до кабінету для розмови. Завідуюча повідомила позивачці, що, якщо вона бажає звільнитися саме з 17.10.2016 року, а не з 13.10.2016 року, то їй необхідно переписати заяву за згодою сторін, щоби не було необхідності відпрацьовувати 2 тижні. [PERSON] погодилася та написала відповідну заяву. Ніяких погроз чи обману з боку завідуючої на адресу позивачки не було, що можуть підтвердити методист [PERSON] та завгосп [PERSON], які були при сутні при написанні заяви. Далі [PERSON] почала вимагати видання їй на руки наказу, але завідуюча пояснила, що наказ буде їй виданий в день звільнення 17.10.2016 року разом із трудовою книжкою, проте це її не влаштувало і тоді до кабінету увірвалася мати [PERSON] - [PERSON], яка разом із дочкою почали вести себе агресивно. 19.10.2016 року, коли [PERSON] вже була звільнена з 17.10.2016 року, вона прийшла до завідуючої садку [PERSON] та сказала, що її вже не беруть у садок №5 та просила повернути їй заяву про звільнення, проте наказ вже видано та зареєстровано, а трудова книжка заповнена. Після чого, позивачка вчинила сварку. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених представником ДНЗ №14 та з підстав, викладених у своїх письмових поясненнях судові. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши інші докази окремо та у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. зокрема, встановлено та не оспорюється сторонами, що позивачка [PERSON] працевлаштувалася з 01.09.2015 року у якості музичного керівника до Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 14 «Барвінок» відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області на підставі наказу № 48-к/тр від 31.08.2015 року (а.с.7). 17.10.2016 року її було звільнено за угодою сторін на підставі наказу №85-к/тр від 17.10.2016 року відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗПП України згідно заяви (а.с.34). Крім того, з 12.09.2016 року [PERSON] працевлаштувалася у якості музичного керівника до Первомайського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 5 відділу освіти Первомайської міської ради Харківської області за сумісництвом на 0,75 ставки. До вказаного дитсадка позивачка вже в серпні 2016 року вирішила переходити повністю, про що свідчить телефонна розмова позивачки з методистом ДНЗ №14 [PERSON] та завідуючою дитсадку №5 [PERSON] від 31.08.2016 року та знову із [PERSON] від 07.09.2016 року (розшифровка аудіозаписів а.с.76-87), а також з [PERSON] від 10.10.2016 року про розрахунок 10.10.2016 роком у садку №14 та перехід з 11.10.2016 року до садку №5 (а.с.88). 10.10.2016 року позивачка [PERSON] написала в присутності діловода садка №14 [PERSON] заяву про звільнення за власним бажанням з 13.10.2016 року. Того ж вечора, переосмисливши дату звільнення, позивачка кілька разів зателефонувала додому завідуючій ДНЗ №14 [PERSON] Причиною дзвінків було те, що [PERSON] переймалася тим, що попереду три вихідних і, якщо її буде звільнено з 13.10.2016 року, то вона втратить безперервність трудового стажу при переході до ДНЗ №5. Позивачка просила вислухати її, проте, [PERSON] відмовила їй та попросила вийти завтра на роботу, аби у робочому режимі вирішити всі її питання (розшифровка аудіозапису від 10.10.2016 року а.с.89). Однак, [PERSON] почала погрожувати, що якщо завідуюча її не вислухає, вона викличе собі швидку допомогу. Не заспокоївшись на цьому, позивач почала надзвонювати методисту [PERSON] говорячи, що хоче звільнитися не з 13, а з 17.10.2016 року через перерву у стажі. Діловод же пояснив, що оскільки вона вже працює у ДНЗ №5 за сумісництвом, то перерви у стажі не буде (розшифровка аудіозапису від 10.10.2016 року а.с.90). Вранці 11.10.2016 року [PERSON] прийшла до садку, яку [PERSON] запросила зайти до кабінету та поговорити. Остання повідомила, що згідно з діючим трудовим законодавством для того, щоб позивач могла бути звільнена 17.10.2016 року та вийти на роботу до ДНЗ №5 з 18.10.2016 року їй необхідно переписати заву із звільнення за власним бажанням на звільнення за угодою сторін, оскільки в протилежному випадку їй доведеться відпрацьовувати ще два тижні. Позивачка погодилася та переписала заяву. При цьому, з боку завідуючої на позивачку ніякого тиску не здійснювалося, погроз не висловлювалося та примушувань до написання заяви не було, що також підтвердили допитані у якості свідків методист [PERSON] та завгосп [PERSON], які були присутні при розмові та написанні заяви. Написавши заяву, [PERSON] почала вимагати від завідуючої видання їй на руки наказу про звільнення, але завідуюча пояснила, що наказ буде їй виданий в день звільнення 17.10.2016 року разом із трудовою книжкою, проте це її не влаштувало і тоді до кабінету увірвалася мати [PERSON] - [PERSON], яка разом із дочкою почали вести себе агресивно та пояснили, що з сьогоднішнього дня [PERSON] іде на лікарняний. Про це позивачка також зателефонувала завідуючій ДНЗ №5 [PERSON] (розшифровка аудіозапису від 11.10.2016 року а.с.94). 17.10.2016 року, [PERSON], ще перебуваючи на листку тимчасової непрацездатності, зателефонувала [PERSON], що не вийде 18.10.2016 року, але остання повідомила їй, що взяти на роботу її не може, оскільки на основне місце музичного викладача вийшла працівниця, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною (розшифровка аудіозапису від 17.10.2016 року а.с.97). Після звільнення 17.10.2016 року працівник ДНЗ №14 та завідуюча [PERSON] телефонували позивачці 18.10.2016 року та 19.10.2016 року аби вона прийшла та забрала трудову книжку. 19.10.2016 року [PERSON] прийшла у ДНЗ №14, але відмовилася забирати трудову книжку, забравши наказ про звільнення (розшифровка аудіозапису від 19.10.2016 року а.с.98). Крім того, в той же день 19.10.2016 року [PERSON] мала розмову з [PERSON], аудіозапис якого наданий позивачкою з датою від 13.10.2016 року (а.с.95-96, 127-128). До вказаного запису від 13.10.2016 року суд ставиться критично саме щодо дати проведення запису. Суд вважає, що вказаний запис здійснено саме 19.10.2016 року. Так, позивачка ані в позовній заяві, ані у перших судових засіданнях про відвідування ДНЗ №14 і про запис розмови між нею та [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 13.10.2016 року не вказувала. Дані свідки та [PERSON] зазначили, що дана розмова мала місце, проте вона була не 13.10.2016 року, а 19.10.2016 року. Якщо припустити, що розмова між [PERSON] та [PERSON] відбулася саме 13.10.2016 року, зокрема, де [PERSON] сказала: «Я сей час приму, предприму такое действие, вы не знаете, что я могу сделать, что вас вообще не примут нигде на работу.», а [PERSON] відповіла: «[PERSON] уже сделали это.», то зрозуміло зі слів позивачки, що її вже не беруть до інших ДНЗ на роботу, через нібито втілені погрози про це з боку [PERSON] Проте, як вбачається з пояснень позивачки, показань свідка [PERSON], з телефонної розмови (аудіо запис від 17.10.2016 року а.с.97), [PERSON] про те, що завідуюча ДНЗ №5 не бере її на постійне місце роботи у свій садок через вихід на роботу основного працівника, дізналася саме 17.10.2016 року, а не 13.10.2016 року. І саме 19.10.2016 року [PERSON] зі слів позивачки дізналася, що останню не беруть на роботу до ДНЗ №5. Вочевидь, [PERSON] своїм виразом про те, що після лікарняного вона з [PERSON] буде вирішувати її робочі питання, мала на увазі можливість відкликання заяви про звільнення, яку позивачка так і не подала, та можливість скасування наказу про звільнення. Крім того, позивачкою надано не всі записи розмов з [PERSON] за 19.10.2016 року, оскільки зі слів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] саме 19.10.2016 року з боку [PERSON] в бік [PERSON] лунали образи та прокльони. Стосовно дати написання [PERSON] заяви про звільнення за згодою сторін - 13.10.2016 року (а.с.34) суд має зазначити, що дата позивачкою вказано помилково замість правильної 11.10.2016 року, про що пояснила у судовому засіданні, як і сама позивачка, так і свідки, що були при цьому присутні: [PERSON] та [PERSON] Тому, і зареєструвати вказану заяву ДНЗ №14 вимушений був саме 13.10.2016 року, а не 11.10.2016 року. Це ще раз доводить той факт, що з 11.10.2016 року та по 19.10.2016 року позивачка у ДНЗ №14 не зявлялася, бо мала б змогу уточнити дату написання заяви. Крім того ніхто з опитаних свідків 13.10.2016 року позивачку в будівлі садку не бачив. Доводи позивачки про те, що [PERSON] не мала права її звільняти, оскільки на момент звільнення вона була тимчасово непрацездатною, суд, як за доказ правової позиції позивачки прийняти не може. Так, відповідно до ч.3 ст. 40 КЗПП України, на яку посилається позивачка, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), проте, дана норма не розповсюджується на випадки звільнення за ініціативою працівника чи за згодою сторін. У першому випадку працівник має попередити про звільнення власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, а у разі відсутності необхідності у власника підшуковувати нового працівника, сторони не позбавлені можливості визначити день звільнення за домовленістю між собою. У другому випадку сторони самостійно визначають день звільнення працівника за згодою, і тоді відпрацьовувати два тижні у працівника немає необхідності і його може бути звільнено в той день, в який він просить. Так відбулося і у випадку із [PERSON], яка визначила дату звільнення саме 17.10.2016 року, проти чого не заперечувала завідуюча ДНЗ №14 і про що видала відповідний наказ, оскільки саме з 18.10.2016 року позивачка бажала приступити до роботи виключно тільки у ДНЗ №5. В такій ситуації [PERSON] не мала чекати, коли [PERSON] закриє листок непрацездатності, а мала видати наказ про звільнення. Більше того, [PERSON], знаючи, що [PERSON] збирається з 11.10.2016 року йти на лікарняний через гіпертонію, просила її цього не робити, оскільки вона не зможе вчасно (18.10.2016 року) вийти на роботу до ДНЗ №5. Натомість, запропонувала їй взяти відгули на 11,12,13 жовтня 2016 року та полікуватися вдома, крім того, попереду було ще 3 дні вихідних для цього, але позивачка цим не скористалася. До показань свідка [PERSON] суд ставиться критично з наступних підстав: по-перше, вона є матірю позивачки та є зацікавленою у задоволенні позову дочки; по-друге, відповідно до ст. 181 ЦПК України свідок, даючи показання, може користуватися записами в тих випадках, якщо його показання пов'язані з будь-якими обчисленнями та іншими даними, які важко зберегти в пам'яті. Ці записи подаються судові та особам, які беруть участь у справі, і можуть бути приєднані до справи за ухвалою суду. Проте, під час допиту 14.12.2016 року та повторного допиту 30.01.2016 року свідок [PERSON] читала з паперового носія свої показання, викладені у художній формі і дані показання не містили в собі ніяких складних обчислень і не містили даних, які б було важко зберегти у памяті. Тому, суд зробив зауваження свідкові щодо надання вільних показань і висвітлення тих подій, які вона памятає і свідком яких вона була. Натомість, вказаний свідок не звернув на це уваги, продовжува читати свої показання з паперу та не просив суд приєднати ці показання до матеріалів справи. Також суд зазначає, що дана особа не була свідком написання позивачкою заяви про звільнення за згодою сторін та, нібито, погроз дочці з боку [PERSON] Таким чином, суд не встановив наявності погроз, тиску чи омани з боку [PERSON] в бік [PERSON] при її звільненні чи написанні заяви про звільнення за угодою сторін, оскільки всі свідки, що були присутні при цьому вказують, що [PERSON] поводилася ввічливо та розясняла [PERSON] різницю між двома видами звільнення. Натомість всі допитані свідки та сама [PERSON] підтвердили, що між завідуючою ДНЗ №14 та позивачкою не було неприязних відносин протягом року роботи, утисків чи сварок, також не було, а існували виключно робочі відносини начальника та підлеглого, що передбачає дотримання певної субординації. Судом встановлено наявний конфлікт інтересів між [PERSON] та [PERSON] Остання є також музичним керівником в ДНЗ №14 і давно там працює на першому плані, а позивачка на другому. Між ними і відбулося непорозуміння з приводу особистих речей [PERSON], коли остання звільнялася. Стосовно позовних вимог до завідуючої ДНЗ №14 [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд має зазначити, що остання є третьою особою у справі, а не відповідачем. Процесуальний стан третьої особи відмінний від відповідача, насамперед, це стосується її процесуальних прав та обовязків. Тому, позивач не має права вимагати стягнення відшкодувань за цим позовом з третьої особи і у цій частині позов задоволенню не підлягає. Крім того, вина у спричиненні моральної шкоди [PERSON], як керівником ДНЗ №14, не доведена через відсутність в її діях неправомірної поведінки. Негативних характеристик щодо позивачки [PERSON] завідуючій ДНЗ №5 не давала, що підтвердила у своїх показаннях свідок [PERSON], як і не давала їх будь-кому. Аналізуючи дослідженні докази, суд доходить висновку, що звільнення [PERSON] відбулося виключно в правових рамках, згідно її побажання та без будь-якого тиску на неї з боку адміністрації чи приниження з боку завідуючої ДНЗ №14. Підстав для поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд не знайшов, тим паче суд не знайшов підстав для стягнення моральної шкоди з [PERSON] [PERSON] не довела правильності своєї правової позиції щодо позовних вимог, натомість, сторона відповідачів повністю її спростувала дослідженими у справі доказами. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed