Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку, площею 2,47 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Батівської селищної ради, Берегівського району, Закарпатської області та за цільовим призначенням призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] на земельну ділянку розташовану за межами населеного пункту на території Батівської селищної ради, Берегівського району, Закарпатської області, площею 2,47 га., яка належить останній згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №437158. Даний акт було видано на підставі рішення Батівської селищної ради від 10.04.2000 р.. Однак, при зверненні позивачки до приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки правовстановлюючий документ - державний акт серії ЯЕ №437158 на земельну ділянку не зареєстрований. Зазначена обставина унеможливила в позасудовому порядку вирішити даний спір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву в якій просять розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Батівської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Представник відповідача Управління Держземагентства у Берегівському районі, в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційна служба Берегівського районного управління юстиції, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без їх участі на розсуд суду. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до норм процесуального закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.13,14 Конституції України, право власності на землю гарантується. В силу вимог ст.328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Згідно із ст.122 ЗК України сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності для всіх потреб. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку площею 2,47 га, що розташована на за межами населеного пункту на території Батівської селищної ради, Берегівського району, Закарпатської області та за цільовим призначенням призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка була надана [PERSON] на підставі рішення Батівської селищної ради від 10.04.2000 року та був виданий [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЕ №437158. Крім цього, судом встановлено, що при зверненні позивача до приватного нотаріуса із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки правовстановлюючий документ: а саме державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЕ №437158 не зареєстрований. Положення ст.126 ЗК України в редакції, яка діяла на час видачі Державного акту на право власності на земельну частку, тобто на 2001 рік, передбачали посвідчення права власності на земельну ділянку державними актами, форми яких затверджувались Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 9. Розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Згідно ст.126 ЗК України у редакції після 01.01.2013 року «Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень визначені в ст.19 Закону, відповідно до якої державна реєстрація прав проводиться на підставі, в тому числі і державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Норми ст.321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене та те, що право позивача, ніким не оспорюється, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved