Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Чернівецька міська рада. В заяві посилається на те, що вона у свідоцтві про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Хотинського райвиконкому Чернівецької області серії [NUMBER] від 23.11.1991 року, зазначене її дівоче прізвище - [PERSON] . Також на це прізвище було видано 01.03.1965 року диплом спеціаліста. 13.03.1965 року вона уклала шлюб з [PERSON] , після чого їй присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] , яке вона не змінювала і після розлучення. Однак, у довідці про укладення шлюбу була допущена помилка і її дівоче прізвище було вказане як - [PERSON] . [INFO] померла її мати [PERSON] і вона звернулась до нотаріуса щоб прийняти спадщину, проте через розбіжності у документах не змогла прийняти спадщину. Просить встановити факт належності їй [PERSON] довідки про укладення шлюбу (справки о заключении брака), виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сариарківського району м.Астана (отдел РАГС аппарата акима района Сарыарка г.Астана) №395 від 13 березня 1965 року на ім`я [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи, спрямувала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті представник М.Осовська спрямувала до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити у відсутність їх представника та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи які вимоги заяви підтримали, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Судом встановлено, що [INFO] померла мати заявниці [PERSON] в м.Чернівці у віці 97 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , заявниця [PERSON] народилась [INFO] , її батьками вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.5). Згідно диплому спеціаліста від 01.03.1965 року, заявниця зазначена як: [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки про укладення шлюбу від 13.03.1965 року вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 11.08.1976 року (а.с.8). Таким чином, під час укладення шлюбу, під час написання прізвища заявниці зазначене як « [PERSON]» є технічною помилкою і відтак підтверджується факт того, що [PERSON] належить довідка про укладення шлюбу (справка о заключении брака), виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сариарківського району м.Астана (отдел РАГС аппарата акима района Сарыарка г.Астана) №395 від 13 березня 1965 року на ім`я [PERSON] . Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про прав. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. При таких обставинах суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності заявнику [PERSON] довідки про укладення шлюбу №395 від 13 березня 1965 року (справки о заключении брака), виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Сариарківського району м.Астана (отдел РАГС аппарата акима района Сарыарка г.Астана) на ім`я [PERSON] , не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Таким чином, факт належності заявниці [PERSON] довідки про укладення шлюбу №395 від 13 березня 1965 року (справки о заключении брака), виданої на ім`я [PERSON] , підтверджується сукупністю наданих заявником документів і такі докази, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, крім того, вказані факти ніким не заперечуються і визнаються заінтересованою особою. При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту родинних відносин, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За таких обставин, враховуючи, що розбіжності у документах унеможливлюють використання заявником цих документів для реалізації свого права на спадкування та оформлення права на спадщину після смерті її матері, надані заявником докази на підтвердження юридичного факту належності правовстановлюючих документів особі у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved