Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON], [INFO], в сумі 5000грн., але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, та пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від шлюбу мають доньку, але відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої не надає, просить стягнути аліменти в сумі 5000грн. на дитину. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що відповідач надає допомогу позивачці для дитини, але та не дає відповідачу спілкуватися з дитиною, на теперішній час не має роботи. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Так, встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі з 13 липня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.5). Учасники справи визнали, що їх донька проживає разом з матірю, тому ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, позивачка посилається на те, що відповідач має додатковий дохід, працює за кордоном, що потрібні додаткові витрати на утримання доньки. Відповідач посилається на те, що він сплачує позивачці суми на утримання доньки. Але жодні з вищенаведених обставин не доведені учасниками справи належними, допустимими та достовірними доказами, відповідно до ст.ст.77-79 ЦПК України, окрім власних пояснень учасників справи, тому ці пояснення не мають бути враховані судом при винесенні рішення. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що учасники справи не надали доказів для підтвердження матеріального стану сторін більшого ніж ними визнається та необхідності додаткових витрат на дитину, враховує, що відповідач не працює, має на утриманні непрацездатну мати. З урахуванням вказаних обставин, суд доходить висновку, що необхідно визначити розмір аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial