Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» (далі ТОВ) про розірвання договору оренди землі, у якому просить суд розірвати договір оренди землі від 04.07.2013 року, укладений між нею та ТОВ. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що вона є власником земельної ділянки № 304 площею 4,1061 га, яка розташована на території Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області. 04.07.2013 року нею було укладено з ТОВ договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на пять років. Пунктом 9 договору оренди передбачена орендна плата, яка становить 3,5% від грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 11 договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня кожного року. Метою укладення договору оренди було отримання орендної плати за цю землю, але відповідач, порушуючи умови договору оренди та її право на отримання орендної плати, не виплатив їй орендну плату за 2013-2014 роки. Оскільки відповідач не виконує своє зобов'язання за договором оренди по виплаті орендної плати, позивач просить суд розірвати договір оренди землі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилася. В своїй письмовій заяві позов підтримала і просить суд розглянути справу у її відсутності. Також не заперечує проти прийняття заочного рішення. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» в судове засідання 22.04.2015 року та 15.05.2015 року не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки до суду не повідомив. Своїх заперечень суду не надав. Від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. За згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав: Судом було встановлено, що 04.07.2013 року між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «Лотуре-Агро», з іншої сторони, було укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 4,1061 га, розташована на території Титарівської сільської ради Старобільського району Луганської області і належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на землю. Так, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачем обставини, якими вона аргументує свої позовні вимоги, доведені наданими до суду доказами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Стаття 2 цього Закону передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Строк дії вищевказаного договору оренди складає 5 років. Факт передачі земельної ділянки за даним договором оренди в оренду підтверджується складеним та підписаним сторонами актом прийому передачі земельної ділянки. Відповідно до п. 9 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2868,48 грн. (3,5% від вартості земельної ділянки). Пунктом 11 договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня кожного року. Таким чином, відповідач прийняв на себе договірний обов'язок своєчасно та неухильно сплачувати позивачу обумовлену договором орендну плату за строкове платне користування зазначеною у Договорі земельною ділянкою. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В порушення ст. 509, ст. 526, ст. 626, ст. 629 ЦК України, відповідач, прийняті на себе зобов'язання за договором в частині сплати позивачу орендної плати не виконує. Не сплативши позивачу орендну плату за та 2013-2014 роки відповідач припустився істотного порушення договору оренди землі, а отже в такому випадку можуть бути застосовані наслідки невиконання договірних зобов'язань, передбачені як в самому договорі оренди, так і актами цивільного законодавства України. Відповідно п.37 договору оренди землі, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Саме таку позицію висловив Верховний Суд України в своїх Висновках від 01.02.2014, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013р. Уклавши договір оренди землі та виконавши свої договірні зобов'язання позивач мала законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді суми орендної плати. Істотно порушивши умови договору, припустившись невиплати в повному обсязі орендної плати протягом року (2013-2014 роки), відповідач завдав позивачу матеріальної шкоди у розмірі заборгованості по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивач мала право розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона отримала. Спеціальною нормою права ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Право орендодавця (позивача) вимагати сплати орендної плати, і як наслідок кореспондуючий обов'язок орендаря (відповідача) сплачувати орендну плату встановлено саме ст. 24 Закону України «Про оренду землі». При цьому, п. д) ст. 141 ЗК України унормовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Маючи заборгованість з виплати орендної плати за 2013-2014 роки, відповідач припустився саме систематичної несплати орендної плати. Усі зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про порушення відповідачем умов вищевказаного договору оренди землі, а отже згідно ст. 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання в судовому порядку цього договору оренди землі. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги та вважає за необхідне їх задовольнити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 11, 16, 210, 509, 526, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved