Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] та на випадок смерті залишив заповіт, яким заповів належну йому квартиру в [ADDRESS] [PERSON] . Після його смерті з метою прийняття спадщини заявник звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через розбіжності в акті про одруження та заповіті. Так, у заповіті, посвідченому приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю. [INFO] заповідача [PERSON] вказано 1926, тоді як в записах акту про одруження [PERSON] з [PERSON] , зазначено рік його народження [NUMBER] . Оскільки, встановлення даного факту необхідно заявнику для вільного користування та розпорядження своєю власністю, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання заявник не з`явилася, однак її представник подав суду заяву, в якій уточнив вимоги заяви та просив розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заявника підтримав. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту, посвідченого 16 березня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 147, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті заповів квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] , заявнику [PERSON] , 1937 року народження.\~ Разом з цим, встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 08 червня 2002 року Перечинським РВ УМВС України в Закарпатській області, військового квитка серії [NUMBER] , виданого Городокським районним військовим комісаріатом Хмельницької області 13 листопада 1962 року, а також посвідчення Учасника бойових дій № 313 від 01 березня 1984 року та пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 06 травня 2003 року, рік народження [PERSON] зазначено як «1926», тоді як у Записі акту про одруження № 28 такий помилково зазначено як «1927». Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Враховуючи викладене суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved