Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Крижопільського районного нотаріального округу, реєстраційна служба Крижопільського РУЮ про визнання договору купівлі - продажу будинку недійсним, посилаючись на те, що 17 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку, згідно до якого [PERSON] продав , а [PERSON] набув у власність (купив) житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 0,14 га, яка не приватизована, не викуплена та в оренді не перебуває. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Будинок, що продається належить продавцю на підставі свідоцтва № 935 про право особистої власності на будинок, виданого виконкомом Крижопільської селищної ради 23.03.1993 р. зареєстрованого в Тульчинському МБТІ 23.03.1993 р. за № 569. Даний договір купівлі-продажу будинку посвідчений приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1600. Позивачка вважає, що даний договір купівлі-продажу будинку від 17.05.2012 р. є недійсним з огляду на наступне. 08.02.2016 р. рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у цивільній справі № 127/7542/15-ц за заявою [PERSON], заінтересована особа - орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання особи недієздатною, визнано недієздатним [PERSON], [INFO]. Відповідно до консультативного висновку Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. ак. О.І. Ющенка від 14.04.2008 р. [PERSON] було постановлено діагноз - енцефалопатія змішаного походження ІІ ст.. після перенесеного порушення мозкового кровообігу в басейні лівої середньої мозкової артерії ( 2005 р. ) та закритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому тімяної кістки праворуч, забою головного мозку (28.12.2007 р.), операції видалення після травматичної внутрішньо мозкової гематоми задньо-лобно-тімяної долей правої півкулі головного мозку (03.01.2008 р.) з лівобічним геміпарезом, гемігіпалгезією, порушенням ходи, когнітивними розладами. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 139 від 14.09.2015 р. встановлено, що [PERSON] страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу ( гостре порушення мозкового кровообігу, закрита черепно - мозкова травма) з генералізованими судомними нападами. Внаслідок свого захворювання він позбавлений здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином позивачка [PERSON] вважає, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку 12.05.2012 р. [PERSON] об'єктивно не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, оскільки з 2008 року знаходиться на лікуванні в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. ак. О.І. Ющенка, а тому даний договір є недійсним. В зв'язку з вищевказаним [PERSON] звернулася до суду та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового буднку [ADDRESS] від 17.05.2012 р. посвідченого приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1600, скасувати реєстрацію права приватної власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги повністю підтримала за обставин зазначених в позові, попросила повністю їх задоволити та доповнила, що в 2007 році її чоловік захворів. У січні 2008 року йому по голові була зроблена операція. Оскільки їм потрібні були гроші, а в них було важке матеріальне становище, тому їм порадили відповідача у справі, як особу у якої можна позичити кошти. [PERSON], був у них дома і все бачив. Вони між собою домовились, що відповідач дасть їм у борг вісімдесят тисяч гривень. Тоді вона разом із своїм чоловіком [PERSON], та [PERSON], поїхали до нотаріуса , щоб запитати як краще це зробити. Там було прийнято рішення не про укладення договору позики, а про договір купівлі-продажу будинку. На цьому наполягав її чоловік [PERSON] Домовленість була про те, що позивачка з чоловіком віддадуть гроші, а відповідач переоформить назад будинок. Договір купівлі-продажу оформлявся в нотаріуса і позивачка дійсно давала згоду на його відчуження, однак вказує, що в той час її чоловік був важко хворим і не міг об»єктивно все усвідомлювати в тому числі свідомо підписувати якійсь документи. Сама ж позивачка договір купівлі-продажу прочитала лише коли повернулися додому. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON], та [PERSON], позовні вимоги підтримали повністю, оскільки договір купівлі-продажу був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в момент укладення вказаного договору [PERSON], не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок хвороби, що підтверджується висновками судово-психіатричних експертиз проведених у справі за заявою [PERSON], про визнання її чоловіка недієздатним. Також цн підтверджується і рішенням Вінницького міського суду від 8 лютого 2016 року. Нотаріус повинна була перевірити дієздатність [PERSON], однак цього не зробила. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнав взагалі, проти них категорично заперечив та попросив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки договір купівлі-продажу укладався відповідно до вимог діючого законодавства, за спільною домовленістю між сторонами, без будь-якого обману та обіцянок. Йому сама позивачка разом з своїм чоловіком запропонували купити у них будинок. Про позику грошей як це стверджує позивачка мова загалі не йшла. Про те, що [PERSON], лікувався, відповідач не знав. При укладенні договору [PERSON], вів себе адекватно, на його думку розумів все, що відбувається. Крім того, біля нього весь час була його дружина з якою вони погоджували всі дії. В судовому засіданні приватний нотаріус Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С, зазначила, що з позовними вимогами вона не згодна взагалі, вважала, що в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки він заявлений безпідставно та пояснила, що до неї звернулися позивач разом із своїм чоловіком з питанням продажу будинку , який як пам»ятає належав [PERSON] Як зрозуміла нотаріус, вказані люди вже перед цим приходили в нотаріальну контору, оскільки в них з собою були всі належні правовстановлюючі документи, які необхідні для укладення договору купівлі-продажу. Разом з ними був [PERSON], якому вони бажали продати будинок за погоджену між ними суму. Про договір позики грошей мова не йшла взагалі, тому позивачка вказує неправду. На погляд та при спілкуванні з [PERSON], він був адекватною та здоровою людиною, яка на її думку повністю і цілком усвідомлювала значення своїх дій. Даний договір укладався добровільно. Крім цього, весь час була присутня позивачка, яка добровільно дала згоду на продаж будинку її чоловіком, про що подала відповідну заяву. Даний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства. Представник сектору державної реєстрації Крижопільської РДА в судове засідання не з'явився, однак завідувач сектору направив на адресу суду заяву згідно якої справу просить розглянути без їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 17 травня 2012 року між [PERSON], діючи за згодою дружини [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу будинку [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1600 (а.с.9). Згідно копії витягу з Державного реєстру правочинів, вищевказаний договір купівлі -продажу був зареєстрований в державному реєстрі правочинів 17 травня 2012 року приватним нотаріусом Питель М.С. ( а.с. 10) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2016 року у цивільній справі за заявою [PERSON], заінтересована особа: орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання недієздатним [PERSON], визнано недієздатним [PERSON] [INFO] ( а.с.7-8) У відповідності з ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пленум Верховного Суду України у п.16 (абз.1) «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року роз'яснив, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність того факту, що особа в момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Однак докази, які б підтверджували, що [PERSON] в момент укладення договору купівлі-продажу від 17 травня 2012 року не усвідомлював значення своїх та не міг керувати ними, в матеріалах справи відсутні. Як вбачається з довідки виданої заступником головного лікаря КЗ «Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні» ім. акад. О.І. Ющенка» [PERSON] [INFO] знаходився на стаціонарному лікуванні з 30 грудня 2007 року по 16 січня 2008 року та з 20 серпня 2008 року по 4 вересня 2008 року з діагнозом закрита черепно - мозкова травма, лінійний перелом парасагітальних відділів тім'яної кістки праворуч, післятравматична внутрішньомозкова гематома задньолобної - тімяної долей правої півкулі головного мозку в стадії клінічної декомпенсації. Згідно довідки виданої лікарем КЗ « Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка» від 23 березня 2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні. Посилання позивача та її представників на зазначені довідки, є безпідставним, оскільки підтвердження того, що [PERSON] станом на день укладення спірного договору купівлі-продажу перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними не встановлює, та такий довід позивача та його представників ґрунтується на припущеннях, тому відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України не може бути належним доказом у даній справі. Разом з тим, як вбачається з наявного у матеріалах справи висновку судово-психіатричної експертизи № 149 проведеного 21 травня 2015 року, у зв'язку з тим, що [PERSON] раніше перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні, а також з виявленими проблемами при теперішньому психіатричному обстеженні недостатня орієнтація в оточуючому, емоційна лабільність, дратівливість, плаксивість, зниження фону настрою, для об'єктивного визначення його психічного стану, притаманних індивідуально-психологічних особливостей, [PERSON] потребує тривалого обстеження та спостереження в умовах психіатричного стаціонару, тобто проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Згідно наявного у матеріалах справи висновку судово-психіатричної експертизи № 139, яка була проведена 14 вересня 2015 року [PERSON] страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного генезу ( гостре порушення мозкового кровообігу, закрита черепно-мозкова травма) з генералізованими судомними нападами, внаслідок свого захворювання [PERSON] позбавлений здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі даного висновку [PERSON] рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2016 року був визнаний недієздатним. З вищевказаного висновку експерта вбачається, що стан здоров'я [PERSON], та можливість ним розуміти значення своїх дій і керувати ними станом на 17 травня 2012 року, тобто на день укладення договору, не досліджувався, а відповідь щодо наявності психічної хвороби у експертного надається лише на конкретну дату. Отже на момент вчинення правочину купівлі-продажу будинку [ADDRESS] [PERSON] недієздатним визнаним не був. Крім того, згідно заяви [PERSON] від 17 травня 2012 року посвідченої приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріальної округу Питель М.С., вбачається що [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, повністю розуміючи значення своїх дій дала згоду своєму чоловікові [PERSON] продати будинок [ADDRESS] Вінницької області. ( а.с. 144) Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні умови дійсності, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені ст.. 203 ЦК України, та є такими: зміст правочину не може суперечити ЦК , іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин маж бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В супереч вимог ст. 60 ЦПК України позивач та її представник не надали суду доказів не відповідності оспорюваного правочину вимогам ст. 203 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. [PERSON] визнано недієздатним з моменту набрання сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 лютого 2016 праві № 127/7542/15-ц. При цьому оскаржуваний договір було укладено 17.05.2012 року, а отже на момент вчинення вказаного правочину [PERSON] був дієздатним. З урахуванням викладеного, факт визнання [PERSON] недієздатним через чотири роки після укладення оскаржуваного правочину не являється належним доказом того, що в момент його укладення останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Пунктом 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10-1390/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» встановлено, що «відповідно до частили першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України ), будь-які зовнішні обставини (показання свідки про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, ч и була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Також вказується, що у випадку, якщо судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання вчиненого в такому стані правочину недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України) (постанова від 29 лютого 2012 р. № 6-9цс12)». Отже, сам лише факт, що станом на дату вчинення оскаржуваного правочину [PERSON] хворів на певне психічне захворювання та певні періоди перебува на лікуванні не являється належним доказом, що в момент вчинення правочину він був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, доводи позивача грунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про визнання правочину недійсним. Враховуючи, що вимога позову [PERSON] про скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу є похідною від вимоги позову про визнання його недійсним, то в даній частині позову також слід відмовити. Таким чином та підставі вищевказаного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Крижопільського районного нотаріального округу, сектор державної реєстрації Крижопільської РДА про визнання договору купівлі - продажу будинку недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed