Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи тим, що мають спільну із відповідачем дитину [PERSON], [INFO], на утримання якої за рішенням суду із відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів. На даний час дитина має ряд захворювань, які потребують додаткових витрат. Крім цього, дитина має схильності до малювання, відвідує індивідуальні заняття, також відвідує платні зайняття з англійської мови. Вважала, що згідно ст. 185 СК України з відповідача на її користь мають бути стягнуті додаткові витрати на утримання дитини. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохала суд : стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання дитини в розмірі по 300 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, прохала його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що він не відмовляється від сплати додаткових витрат на утримання дитини, однак не має змоги сплачувати фактично додаткові аліменти до вже стягнутих по рішенню суду, не заперечував проти того , що надані позивачем чеки на придбання медичних засобів придбавалися для лікування дитини. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину : [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Лубенського КЖЕУ від 05.10.2016 р. та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 5.08.2016 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із матеріалів справи дитина [PERSON] має ряд захворювань, що підтверджується довідками медичних закладів (а.с. 7-8, 19-25). Крім цього, згідно договору від 3.10.2016 р. [PERSON] сплачує додаткові освітні послуги , які надаються дитині [PERSON] в розмірі згідно п. 6.1. договору 8 грн. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України). У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] понесено витрати на придбання ліків дитині [PERSON], у звязку з її захворюваннями на загальну суму 697 грн. 20 коп. (203, 45 грн. + 54, 89 грн. + 125,23 грн. + 21,45 грн. + 41,33 грн. + 125,02 грн. + 26,88 грн. + 98,95 грн.) по чекам за 29.08.2016 р., 5.12.2016р., 4.12.2016р., 1.12.2016р., 30.11.2016р., 16.11.2016р., 10.11.2016р., 29.10.2016р., що не заперечується та не оспорюється відповідачем. Таким чином, суд вважає, що відповідач повинен нести половину даних додаткових витрат, а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 348 грн. 60 коп. (697,20 грн. / 2). Разом із тим, суд вважає, що не підлягають до задоволення заявлені вимоги позивача щодо щомісячного стягнення додаткових витрат, враховуючи наступне. Так, для застосування ч. 3 ст. 185 СК України необхідно встановлення, які конкретно додаткові витрати на дитину, фактично понесені матір'ю чи передбачувані підлягають стягненню; чи їх необхідно фінансувати наперед чи покривати після фактичного понесення, разово чи періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. При цьому, суд вважає, що хоча по справі наявні дані про ряд хвороб дитини, які потребують додаткових витрат, разом із тим, розрахунки додаткових витрат позивача носять характер припущень та не грунтуються на належних доказах. Також не є достатнім для стягнення додаткових витрат посилання позивача на норми харчування, затверджені КМУ, оскільки вказані норми стосуються всіх дітей відповідного віку та повязані із сплатою аліментів на утримання дитини, які вже вирішені судовим рішенням від 5.08.2016 р. Щомісячні витрати згідно договору від 3.10.2016 р. , який діє до 31.05.2017 р., з огляду на їх розмір ( п.6.1. договору), суд відносить до щомісячних витрат на утримання дитини у розумінні ст. 180 СК України. Доказів понесення конкретних витрат на індивідуальні зайняття із малювання позивачем до суду не надано. При вирішенні спору у відповідності до ст. 11 ЦПК України суд перебуває у межах заявлених позовних ними, оскільки фактично позивачем заявлено вимоги у більшому розмірі та понесені нею витрати, як витрати на лікування включено до власних позовних вимог. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами, суд враховує положення постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10. Так згідно п. 36 даного Пленуму вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Так, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, те, що позовні вимоги задоволено частково, позивачем судовий збір не сплачено, вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову у даному випадку точно визначити неможливо, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп., тобто у розмірі половини вартості судового збору, належного до сплати при подачі даного позову (551,20 грн. / 2).

Outcome: partial