Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 04 квітня 2011 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 69 по вул. Партизанській в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Оскільки вона фактом спільного проживання з матірю прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити та не стягувати з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2011 року померла матір позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 116181, виданим виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 04 квітня 2017 року (а. с. 5, 6, 14, 18, 19). Також встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області № 964 від 27 вересня 2017 року, виданої відповідно до даних погосподарської книги № 12 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № 0394-1, [PERSON], яка померла 04 квітня 2011 року, була головою дворогосподарства № 69 по вул. Партизанській в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області (а. с. 17). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с. Сімер, вул. Партизанська, 69 Перечинського району, та все майно, що їй належало і на яке матиме право по Закону, заповіла своїй дочці [PERSON], про що свідчить заповіт від 18 жовтня 2000 року, посвідчений секретарем виконкому Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 20 (а. с. 20). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно довідок виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області на день смерті [PERSON], яка померла 04 квітня 2011 року, в будинку № 69 по вул. Партизанській в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області була зареєстрована, зокрема, [PERSON], [INFO] (а. с. 15, 16). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49556080 від 23 жовтня 2017 року та повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області № 2018/01-13 від 24 жовтня 2017 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 04 квітня 2011 року, відсутня (а. с. 30, 31, 32). Разом з цим, згідно повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу за вих. № 116/01-16 від 07 вересня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на спадковий будинок не було зареєстроване у встановленому законом порядку (а. с. 7). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 15, 16, 30, 31, 32), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0.0.867719937.1 від 11 жовтня 2017 року позивачем [PERSON] сплачено 640 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені позивачем судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 640 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved