Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , про визнання договорів недійсними, витребування квартири з чужого володіння, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що є двоюрідною сестрою [PERSON] , якого було знайдено мертвим 01.02.2016 року за місцем його проживання у квартирі [ADDRESS] нарядом поліції, який прибув за її викликом, у зв`язку із тим, що до квартири намагається проникнути невідома жінка шляхом злому замків. У подальшому з`ясувалося, що [PERSON] помер приблизно [INFO], а жінка яка намагалася проникнути до його житла, це [PERSON] , яка стверджувала, що є власником цієї квартири на підставі договору дарування від 04.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Князєвою Ю.А. За фактом смерті [PERSON] та шахрайських дій щодо заволодіння належною йому на праві власності квартирою СВ Оболонського РУ ГУ НП у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄДДР за № 120161000500192, яке наразі триває. В межах цього кримінального провадження на квартиру ухвалою слідчого судді накладено арешт, однак за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 19.05.2016 року [PERSON] відчужила цю квартиру за договором купівлі-продажу [PERSON] , яка 28.07.2016 року відчужила її [PERSON] . Оскільки вона є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , квартира [ADDRESS] вибула з володіння померлого поза його волею за укладеними після його смерті договорами, [PERSON] просить суд визнати недійсним договір дарування цієї квартири від 04.02.2016 року, договори купівлі-продажу квартири від 19.05.2016 року і 28.07.2016 року, застосувати наслідки недійсності правочинів, витребувати спірну квартиру у [PERSON] , а також визнати за нею права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] її представник та треті особи [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовільними, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому їх неявка не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] тобто родичкою четвертого ступеню споріднення, а [PERSON] та [PERSON] є його двоюрідними племінниками, тобто родичами п`ятого ступеню споріднення, що установлено рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13.05.2016 року (т. 1 а.с. 17-21). В провадженні СВ Оболонськього УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 12016100050001092 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 190 КК України, розпочатого, після того, як 01.02.2016 року за адресою: [ADDRESS] , за якою був зареєстрований та проживав [PERSON] , виявлено неідентифікований труп чоловіка з ознаками муміфікації. Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи ДНДЕКЦ МВС України від 22.12.2016 року за № 10-579 мітотипи [PERSON] та фрагменту трубчатої кістки трупа, виявленого 01.02.2016 року у квартирі [ADDRESS] збігаються між собою, тобто спорідненість по материнській лінії між даними особами не виключається. Як вбачається зі змісту постанови слідчого СВ ГУ НП в м. Києві про встановлення особи трупу від 29.10.2016 року, труп особи чоловічої статі, виявлений 01.02.2016 року у квартирі [ADDRESS] впізнаний, як [PERSON] . Як вбачається зі змісту лікарського свідоцтва про смерть № 369 від 02.02.2016 року, [PERSON] , [INFO] , помер приблизно [INFO] , причину смерті не встановлено (т. 1 а.с. 22). Разом з цим, 13.01.2016 року до органу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 24.12.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Князєвою Ю.А., звернулася [PERSON] із заявою про безкоштовну передачу у власність в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» займаної ним квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 105-115). Розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.01.2016 року № 1703 передано у приватну власність [PERSON] в порядку приватизації квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 104). Відповідно до договору дарування від 04.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Князєвою Ю.А., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 163). Згідно висновку почеркознавчої експертизи ДНДЕКЦ МВС України від 10.08.2016 року за № 986/тдд, рукописний текст « [PERSON] » в довіреності від 24.02.2015 року та договорі дарування від 04.02.2016 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т. 1 а.с. 30-44). Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.02.2016 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 25-27). 19.05.2016 року [PERSON] продала за договором купівлі-продажу квартири, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 46, 47). 28.07.2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С. (т. 1 а.с. 178-125). 16.03.2017 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 103). Постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що не були подані необхідні документи, що свідчать про фактичне прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Я роз`яснено у абз. 1 та 2 та 4 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 1 ст. 25 ЦК України). Тобто, не є вчиненим правочин правоздатність сторони, якого на момент його укладення припинилася внаслідок смерті. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено (абз. 4 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Враховуючи, що оспорений [PERSON] договір дарування [PERSON] спірної квартири [PERSON] укладений вже після його смерті, суд дійшов висновку про те, що цей договір дарування не є вчиненим, а тому не може бути визнаний недійсним. За встановлених обставин, [PERSON] не набула права власності на спірну квартиру й відповідно не мала права на її відчуження. При цьому, у разі подальшого відчуження майна особою, яка не має право на його відчуження, не потребується визнання наступних правочинів недійсними, а таке майно може бути витребувано від останнього набувача шляхом подання віндикаційного позову - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги позову [PERSON] про визнання недійсними наступних договорів купівлі-продажу спірної квартири з застосуванням, передбачених ст. 216 ЦК України наслідків недійсності правочинів. Проте оскільки під час розгляду справи установлено, що [PERSON] не набула право власності на спірну квартиру за договором дарування від 04.02.2016 року внаслідок того, що цей правочин не є вчиненим, тобто не набула права на її відчуження, однак під час дії арешту цієї нерухомості уклала 19.05.2016 року договір купівлі-продажу цієї квартири з [PERSON] , яка 28.07.2016 року уклала договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] , суд дійшов висновку про задоволення вимоги [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , про витребування квартири [ADDRESS] у [PERSON] . Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння підлягає державній реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за заявою заінтересованої особи. Разом з цим, вимога позову [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] є передчасною та не може бути задоволена судом з огляду на те, що приватизація цієї нерухомості була розпочата від імені спадкодавця вже після його смерті.

Outcome: partial