Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факт її постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В заяві про уточнення позовних вимог, зазначила що проживала однією сім`єю з [PERSON] з 19.03.2004 року по [INFO] року, тобто до дня смерті останньої. Крім того, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5322255100:30:002:1382, що до смерті належала померлій [PERSON] , яка померла [INFO] , а також на земельну ділянку площею 0,1100 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5322255100:30:002:1383, що до смерті належала померлій [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування позову позивачка зазначила, що вона та [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки до смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] заповіла позивачці житловий будинок, який розташований за вказаною вище адресою, однак до складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] входять належні спадкодавцю спірні земельні ділянки, які не охоплені заповітом. Приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Лапочкою Р.О. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки, у зв`язку з тим, що не було надано доказів про підтвердження родинних стосунків з померлою. Таким чином порушені права позивачки, у реалізації її спадкових прав після смерті [PERSON] , як спадкоємиці за законом, яка проживала з останньої понад п`ять років однією сім`єю до часу відкриття спадщини. Особи, які беруть участь у справі у підготовче засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сідько С.І. у підготовче засідання не з`явилися. [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її та позивачки відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просила суд задоволити позов з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Відповідач - представник Котелевської селищної ради Полтавської області у підготовче засідання не з`явився, надав до суду відзив в якому просить суд провести засідання без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Котелевського РУЮ у Полтавській області 18.02.2015 року. Відповідно до довідки № 5012, виданої виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Полтавської області 16.09.2019 року вбачається, що [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому на час відкриття спадщини [INFO] за вищевказаною адресою з нею були зареєстровані - племінниця [PERSON] та чоловік племінниці. [PERSON] склала на користь [PERSON] заповіт посвідчений Котелевською державною нотаріальною конторою 02.12.1998 року за реєстровим №1518, у якому заповіла племінниці житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У встановлений строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Лапочки Р.О. із заявою про прийняття спадщини. На даний час у провадженні приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочки Р.О заведена спадкова справа за № 82/2015 на майно [PERSON] , і позивачка являється єдиною спадкоємицею за заповітом після її смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] , крім охопленого заповітом спадкового майна, входять: земельна ділянка площею 0,1500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5322255100:30:002:1382; та земельна ділянка 0,1100 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5322255100:30:002:1383, що до смерті належали померлій [PERSON] , на підстав державних акті на право приватної власності на землю. При цьому державний нотаріус був позбавлений можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначені вище земельні ділянки, оскільки вони не охоплені заповітом, а також не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, а саме відсутні: документи, що підтверджують родинний зв`язок [PERSON] із позивачкою [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 741/02-14 від 17.09.2019 року. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки зі спадкодавцем [PERSON] більше п`яти років до часу відкриття спадщини є необхідним з метою оформлення спадщини, що залишилася після смерті останньої. Даний факт є юридичним, оскільки його встановлення надає право - [PERSON] на отримання майнових прав на спадкове майно як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON] Інші особи, які виявили бажання щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] , відсутні. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.03.2004 року спільно проживала однією сімєю зі своєю тіткою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вони мали спільний побут, сімейний бюджет, займалися веденням домашнього господарства. Зазначене підтверджується актом депутата Котелевської селищної ради Полтавської області від 27.01.2020 року, складеного спільно з сусідами позивачки та померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] Згідно зіст. 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином вимога позивачки про встановлення факту її постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 19.03.2004 року по [INFO] року підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно роз`яснень, наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно пункту г. ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Судом встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] , належали до ня смерті: земельна ділянку площею 0,1500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5322255100:30:002:1382, що підтверджується Державним актом серії ЯЙ№001680 виданим Котелевською селищною радою Полтавської області від 07.06.2010 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011054500491; та земельна ділянка 0,1100 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5322255100:30:002:1383, що підтверджується Державним актом серії ЯЙ№001679 виданим Котелевською селищною радою Полтавської області від 07.06.2010 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, догороврів оренди землі за №011054500490. Державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно доп.9ч.1ст.27Закону України«Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» державнареєстрація прававласності таінших речовихправ проводитьсяна підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] за свого життя отримала у приватну власність земельні ділянки з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому позовні вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] слід задовільнити. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачам відомі та зрозумілі. На підставі викладеного,

Outcome: approved