Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 29.06.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Спільних дітей у них немає. Сімейне життя у сторін не склалося через різні погляди на шлюб та сім»ю, з ініціативи відповідача між сторонами постійно виникали сварки, свідками яких ставали рідні та батьки позивача, відповідач публічно ображав позивачку нецензурною лайкою, неодноразово застосовував до неї фізичне насильство. З травня 2016 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. А тому просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, відновити її дошлюбне прізвище Ревес. В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Додала, що відповідач проживає з іншою жінкою, примирення між нею та відповідачем є неможливим. Просила суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Просив суд позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 10.04.2017 року, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд розглядає справу за його відсутності, за наявності достатніх доказів про права та обовязки сторін і ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 29 червня 2013 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 104987, що видане виконкомом Тисаашванської сільської ради Ужгородского району Закарпатської області. Дітей у даному шлюбі у сторін немає. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляди на шлюб та сім»ю, в результаті чого між сторонами постійно виникали сварки, в ході яких відповідач ображав позивачку нецензурною лайкою та неодноразово застосовував фізичне насильство. З травня 2016 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, спільне господарство ними не ведеться, зі слів позивачки відповідач проживає з іншою жінкою. Позивачка бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви та її пояснення під час розгляду справи в суді. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, а також наявність, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню. Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, суд задовольняє заяву позивачки про відновлення її дошлюбного прізвища Ревес.

Outcome: approved