Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2012 року (справа № 712/1101/2012) шлюб між нею та відповідачем розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено проживати разом з матір`ю. Зазначила, що ще під час шлюбу відповідач самоусунувся від участі у вихованні та утриманні сина, жодних коштів на його утримання не надає, участі у вихованні сина не бере. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дитину найнеобхіднішим для гармонійного розвитку. Син знаходиться на її утриманні, однак розмір її доходів є недостатнім для того, щоб забезпечувати себе і дитину всім необхідним. Відповідач добровільно надавати кошти на утримання дитини відмовляється, замовчує рівень своїх доходів, працює за кордоном інших малолітніх дітей не має, тому може виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві, доповнила, що вона офіційно не працює, а дитина потребує коштів на повноцінне харчування, одяг, відпочинок. Крім того, зазначила, що їй відомо, що відповідач періодично працює за кордоном, працездатного віку, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає. Враховуючи наведене просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, шляхом надсилання повісток на адресу його реєстрації, судову повістку [PERSON] отримав 09.10.2020 року, що підтверджується трекінгом поштових відправлень. Про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву, заяв, клопотань від [PERSON] на адресу суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 17 березня 2010 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2012 року (справа №712/1101/2012) шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, 05 вересня 2009 року, актовий запис №408 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено проживати разом з матір?ю- [PERSON] . Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш-добробут» №507 від 10.08.2020 року [PERSON] , 1982 р.н., проживає за адресою: [ADDRESS] разом з синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання сина [PERSON] , який проживає разом з матір`ю. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. На підставі ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved