Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних у розмірі 540,82 грн. за період з 01.04.2014 року по 23.02.2015 року та 5 920,00 грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2013 року по січень 2015 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2014 року стягнуто з [PERSON] на її користь борг у розмірі 20 000,00 грн., 140,00 грн. індексу інфляції, 715,68 грн. 3 % річних та 229,40 грн. судового збору. На підставі даного рішення видано виконавчий лист від 04.08.2014 року. Однак, на даний час рішення суду не виконане та грошові кошти [PERSON] не повернуто. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2014 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] борг у розмірі 20 000,00 грн., 140,00 грн. індексу інфляції за період з 01.05.2013 року по 01.11.2013 року, 715,68 грн. 3 % річних за період 21.01.2013 року по 31.03.2014 року. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На підставі даного рішення видано виконавчий лист від 04.08.2014 року. На даний час, борг відповідачем не повернуто. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин, а тому боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання. Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобовязання та витрат повязаних з інфляцією. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми 20 000,00 грн. за період з 01.04.2014 року по 23.02.2015 року включно становить 540,82 грн., виходячи із наступного розрахунку: 20 000,00 грн.*3%/100 річних=600,00 грн. /365 днів=1,64383 грн.* 329 днів прострочки. Індекс інфляції за весь час прострочення з 01 листопада 2013 року по січень 2015 року складає 1.296 (за листопад, грудень 2013 року 100,2 х 100,5; за 2014 рік 124,9, за січень 2015 року 103,1), а тому сума інфляційних втрат за період з 01.11.2013 року по січень 2015 року становитиме 868,20 грн., виходячи із наступного розрахунку: 20 000,00 грн. х 1.296 20 000,00 грн. = 5 920,00 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних у розмірі 540,82 грн. за період з 01.04.2014 року по 23.02.2015 року та 5 920,00 грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2013 року по січень 2015 року включно. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не надано, а судом не здобуто будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та належного виконання нею зобовязання. На підставі наведеного,

Outcome: approved