Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З грудня 2006 року у вказаній квартирі зареєстрована відповідач (донька), яка фактично із жовтня 2008 року у вказаному домоволодінні фактично не проживає і вони не підтримують ніяких відносин. Вона особисто, неодноразово зверталась до відповідачки з проханням добровільно скасувати свою реєстрацію в належній їй квартирі, але їй було відмовлено. На даний час вона має намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідачки в належному їй житлі перешкоджає це зробити, тому вона позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатись належним їй на праві власності майном. Відповідачка не відноситься до членів її сім`ї з 2008 року, постійно з нею не проживає та спільного господарства не веде, і відповідно втратила право користування квартирою. Вказане стало підставою для звернення до суду. 14 липня 2021 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 03 серпня 2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву за вхід.№4988 від 02.08.2021 в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи у її відсутність від 02.08.2021 вхід.№4988. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.20-24), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорту громадянина України (а.с.3) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Кунка Гайсинського району Вінницької області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.03.1986 (а.с.5) судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Із копії Домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] (а.с.6-8), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129858087 від 05.07.2018 (а.с.9), копії Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12.01.2009 (а.с.10) та копії Інвентаризаційної справи (а.с.11-14) судом встановлено, що [PERSON] з грудня 2006 року зареєстрована у [ADDRESS] , яка належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє квартирою, і дійсно в належній їй квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.4 ст.156 ЦК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] . Проте, відповідач не проживає у вказаній квартирі протягом тривалого часу, не веде спільне господарство, її особисте майно у квартирі відсутнє, остання не бере участі в утриманні житла. Тому, суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими. Судом встановлено, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду. Враховуючи наведене, оцінивши доводи позивача, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №34 від 12.07.2021, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 908 гривень.

Outcome: approved