Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2010 року народження. Заявлені вимоги мотивує ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Ухвалою суду від 14.11.2019 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.02.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивачки не визнає та прохає відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягала. Пояснила, що батько дитини не сплачує з 2018 року аліменти, життям доньки не цікавиться, школу не відвідує. Крім того, в судовому засіданні посилалась на те, що звернулася до суду з даним позовом, щоб відповідач не мав юридичних прав на дитину, оскільки в даний час щодо нього проводяться слідчі дії, а дочка в майбутньому, можливо буде отримувати юридичну освіту. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що певний час дійсно не виконував своїх батьківських обов`язків, але з поважних причин, а саме через тяжку хворобу його дружини. На лікування якої витрачав і продовжує витрачати значні кошти. З донькою спілкується двічі на тиждень коли вона відвідує заняття з вивчення англійської мови. Донька заходить до нього в офіс, перед заняттям з англійської мови. Також пояснив, що зателефонувати до доньки не має змоги, оскільки вхідні дзвінки заблоковано. Прохав позивачку відпустити доньку з ним на природу у вихідний день, проте позивач спочатку дала згоду, а потім відмовила, внаслідок чого донька була засмучена. В даний час на всі його рахунки державної виконавчою службою накладено арешт, внаслідок чого аліменти тривалий час утримуються, але їх не може отримати позивачка, оскільки отримати їх буде можливо тісля того, коли на рахунках буде накопичена вся сума заборгованості по сплаті аліментів. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову прохала відмовити, та пояснила, що відповідач усвідомлює свої батьківські обов`язки з виховання та утримання дитини, та найближчим часом намагатиметься виплатити заборгованість з аліментів. Дійсно, певний час він не виконував своїх обов`язків, щодо матеріального забезпечення неповнолітньої доньки, але з поважних причин, які пов`язані з тяжкою хворобою його дружини. Представник органу опіки та піклування Малохатько М.В. пояснила, що органом опіки та піклування було розглянуто та перевірено матеріали виконання [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Дійсно, відповідач тривалий час ухилявся від виконання батьківських обов`язків, проте позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і на разі батько захищає свої батьківські права, а отже доля дитини йому не байдужа. Крім того, було враховано думку дитини, яка любить свого батька, регулярно спілкується з ним та бажає з ним спілкуватися в майбутньому. У задоволенні позову [PERSON] прохала відмовити. Заслухана в судовому засіданні з участю психолога [PERSON] неповнолітня [PERSON] пояснила, що проживає з мамою та маминим чоловіком. З батьком бачиться двічі на тиждень коли заходить до нього по дорозі на заняття з вивчення англійської мови. Іноді телефонує батькові. Від батька дізналася, що на вихідні він хотів взяти її з собою на природу, але мама сказала що вони будуть їхати на дачу і з татом вона не поїхала. Пояснила, що бажає спілкуватися з батьком, конфліктних ситуацій в них не виникало, батько її не ображав ніколи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [INFO] у м. Комсомольськ народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). На підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.10.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 31.07.2015, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). Згідно копії довідки № 01-08/163 від 08.04.2019 виданої ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [INFO] навчається у ЗОШ № 1 І-ІІІ ступенів у 3-В класі. Зі слів матері, батько не бере участі у вихованні дитини. За час навчання [PERSON] у школі батько до школи не з`являвся, навчанням доньки не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с.6). Відповідно до копії довідки № 02-16/60 від 05.04.2019, [PERSON] відвідує гурток східного танцю «Аль Джана» позашкільного навчального закладу центру дитячої та юнацької творчості Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області з вересня 2016 року. Вихованням дитини займається мама [PERSON] , яка відвідує батьківські збори, концерти, приводить [PERSON] на заняття (а.с.7). Згідно розрахунку зі сплати аліментів виданого Горішньоплавнівським міським ВДВС, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2010 року народження, за період з 01.01.2012 по 31.05.2019 складає 119803,75 грн (а.с.9-10). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області за № 03-26/2704 від 08.12.2019 [PERSON] щодо малолітньої донки [PERSON] , 2010 року народження, орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, з урахуванням думки дитини, думки комісії з питань захисту прав дитини, вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] (а.с.38-39). Як вбачається з висновку психолога щодо особистої прихильності дитини [PERSON] до кожного з батьків, з`ясовано, що дівчинка проживає разом з мамою та маминим чоловіком. Про стосунки з вітчимом дівчинка відповіла, що їй відношення між ними не подобаються. Вона мріє про те, що тато і мама знову будуть разом, вона сумує за татом. Розповіла, що вони спілкуються з татом, бачаться в місті, але рідко. Батько пояснює це тим, що багато працює. Емоційно близькими людьми для неї є тато і мама. [PERSON] почуває себе комфортно маючи змогу спілкуватися з обома батьками. Дитина розуміє, що батьки не разом, але бажає їх поєднати знову в одну родину (а.с.40). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150, 151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Відповідно до ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач життям дочки не цікавиться, не відвідує її вдома. З моменту розлучення і по даний час [PERSON] бачив доньку кілька разів. Аліменти з березня 2018 року взагалі не платив, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач останні півроку належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Позивачем не доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed