Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вона є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Починаючи з 23 квітня 1999 року і по день смерті [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу вони ( [PERSON] та [PERSON] ) за спільні кошти: придбали будинок, який розташований в [ADDRESS] , та у подальшому перебудували його, зареєструвавши його та земельну ділянку, на якій він розташований, на ім`я відповідача; автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я [PERSON] ; вагони площами 36 кв. м та 9 кв. м, які були зареєстровані на ім`я відповідача; телевізор моделі RT-21FB20КQ; спортивний тренажер моделі СТ94; спортивний тренажер моделі АВ Кіng рrо; два килими розміром 3x4 м; морозильну камеру «Мінськ»; пральну машину. Вона (позивач) та відповідач є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняли. У зв`язку із тим, що право власності на вагони та будинок зареєстровано на ім`я відповідача, оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідача, вона (позивач) не має можливості в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину [PERSON] [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким: 1. Визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на: - 1/4 частину будинку [ADDRESS] ; - 1/4 частину вагонів площами 9 кв. м та 36 кв. м. 2. Виділити їй телевізор моделі RT-21FB20KQ, спортивний тренажер моделі СТ94, спортивний тренажер моделі АВ King pro, два килими розміром 3x4, морозильну камеру «Мінськ» та пральну машину. 3. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на: - 3/4 частини будинку [ADDRESS] ; - 3/4 частини вагонів площами 9 кв. м та 36 кв. м. 4. Стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/4 частини автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 5. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 6. Провести реальний розподіл будинку [ADDRESS] відповідно до часток в праві власності на будинок. 7. Встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована в [ADDRESS] , відповідно до часток в праві власності на будинок. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, пояснили, що суду надані документи, які підтверджують факт придбання подружжям [PERSON] автомобіля та будинку. [PERSON] стверджувала, що вона є спадкоємцем першої черги, особою похилого віку, має другу групу інвалідності, просила автомобіль залишити у користування відповідача, стягнути на її користь компенсацію четвертої частини її вартості, поділ будинку провести по варіанту № 1, мотивувала це тим, що такий варіант є для неї зручним, комфортним, не буде двору загального користування. У судовому засіданні відповідач визнав позов частково, просив провести поділ відповідно до варіанту № 2. Відповідач підтвердив, що з 1999 року перебував у шлюбі з покійною [PERSON] , дев`ять років проживали у квартирі, яка належить позивачу. Він та [PERSON] за спільні кошти побудували будинок, стали проживати у ньому. Будинок єдине житло, яке йому належить. Для ведення бізнесу були придбані два вагончики. Після смерті дружини відносини між ним та позивачем зіпсувались. Він намагався через представника урегулювати спір, згоден був передати частину речей позивачу, частинами сплачувати [PERSON] належну їй частину у спадковому майні. Позивач не бажала отримувати кошти, пояснила, що гроші їй не потрібні, що у своїй частині будинку влаштує квартиру, яку буде здавати в оренду, і навіть, циганам. Відповідач зазначив, що позивач свідомо та умисно чинить так, щоб зробити йому на зло. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 1999 року [PERSON] одружився з [PERSON] , про що було зроблено запис за № 4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 6). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в Сімейному Кодексі України 2004 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У судовому засіданні встановлено, що у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано: - житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , який було зареєстровано на ім`я [PERSON] ; - автомобіль марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я [PERSON] ; - вагони площами 36 кв. м та 9 кв. м, які були зареєстровані на ім`я [PERSON] ; - телевізор моделі RT-21FB20КQ; - спортивний тренажер моделі СТ94; - спортивний тренажер моделі АВ Кіng рrо; - два килими розміром 3x4 м; - морозильну камеру «Мінськ»; - пральну машину. З матеріалів справи (а.с. 10, 11) вбачається, що 20 березня 2009 року на ім`я [PERSON] були видані державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 904444 та ЯГ № 904445, відповідно до яких останній є власником земельних ділянок площами 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , та 0,0362 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З повідомлення приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. № 88/02-17 від 15 березня 2018 року (а.с. 8) вбачається, що до майна померлої [INFO] заведена спадкова справа, спадкоємцями, які прийняли спадщину після її смерті, є мати [PERSON] та чоловік [PERSON] . Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268-1270 ЦК України, а належним відповідачем у такому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 638/18364/13-ц). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки при розгляді вказаної категорії справ обов`язковим є наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину має бути підтверджена документально, тобто відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а ненадання таких документів є підставою для відмови у позові (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 303/210/16-ц). Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач та її представник не надали суду доказів та не довели, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] . Оскільки позивач та її представник не надали суду постанови нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину, позовні вимоги в частині визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , 1/4 частину вагонів та стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості 1/4 частини автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] , задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині проведення реального розподілу житлового будинку відповідно до часток в праві власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до часток в праві власності та варіантів реального розподілу будинку є похідними від позовної вимоги про визнання в порядку спадкування права власності за позивачем на 1/4 частину житлового будинку, у задоволенні якої відмовлено, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1279 ЦК України спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім`єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить. Спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. У разі виникнення спору між спадкоємцями щодо виділу їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку (частина перша статті 1279 ЦК) суд повинен враховувати використання цього майна одним із спадкоємців, тривалість такого користування, призначення цих предметів, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Позовні вимоги в частині виділу позивачу в натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку (телевізора моделі RT-21FB20KQ, спортивного тренажера моделі СТ94, спортивного тренажера моделі АВ King pro, двох килимів розміром 3x4, морозильної камери «Мінськ» та пральної машини) є передчасними, оскільки станом на день ухвалення рішення частки сторін у спадщині остаточно не визначені, а тому задоволенню не підлягають. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Частинами 9, 10 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З матеріалів справи (а.с. 64-65) вбачається, що ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2018 року було частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову по цій справі, з метою забезпечення позову накладено арешт на спірне майно та заборонено здійснювати дії по його відчуженню. За таких обставин вжиті по справі заходи забезпечення позову після набрання законної сили рішенням підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed