Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Засульської сільської ради про поновлення на посаді завідуючої військовим обліковим бюро виконкому Засульської сільської ради. У позові вказано, що згідно розпорядження №125 -к від 05.11.2012 року позивачка прийнята на посаду завідуючої військовим бюро виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області.Внаслідок сварки з т.в.п. сільського голови Киба О.М. 22.04.2014 року позивачка написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗПП України з посади завідуючої військовим обліковим бюро виконкому Засульської сільської ради, яку подала близько 11 години цього ж дня. В кінці цього дня , 22.04.2014 року позивачка подала нову заяву про відкликання попередньої її заяви про звільнення, зареєструвавши її у секретаріаті Засульської сільської ради. Незважаючи на відкликання заяви про звільнення в той же день 22.04.2014 року було видане розпорядження №45-к т.в.п. сільського голови О.М. Киба про звільнення [PERSON] з займаної посади за власним бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗПП України, з яким вона не ознайомлювалась. Позивачка вважає, що її звільнення проведено з грубим порушенням вимог трудового законодавства оскільки вона відкликала свою заяву в той же день, коди подавала заяву про звільнення за власним бажанням, розпорядження про звільнення видано в період виконання нею своїх трудових обов»язків , впродовж робочого дня вона мала право відкликати свою заяву про звільнення , т.в.п. сільський голова знав про подачі нею зави про відкликання заяви про звільнення, з розпорядженням про звільнення її не ознайомили в установленому законом порядку, її звільнення проведено в день подачі заяви через неприязні стосунки з т.в.п. сільського голови Киба О.М. Позивачка прохає суд поновити її на роботі на раніш займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, прохала їх задовольнити , мотивуючи тим, що заяву про звільнення за власним бажанням вона написала 22.07.2014 року через сварку з т.в.п. сільського голови Киба О.М., заяву про звільнення вона відкликала в той же день 22.04.2014 р. надавши її до секретаріату Засульської сільської ради, розпорядження про її звільнення видане в день подачі заяви про звільнення під час виконання нею трудових обов»язків, вона мала право на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням в той же день, що передбачено нормами трудового законодавства. Представник відповідача виконавчого комітету Засульської сільської ради позов не визнав , вважаючи його безпідставним так як звільнення [PERSON] 22.04.2014 року здійснено на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням , в цей же день [PERSON] отримала трудову книжку, написала заяву про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку разом з заробітною платою, які отримала по картковому рахунку. Розпорядження про її звільнення видано під час виконання нею трудових обов»язків впродовж робочого дня, підпис на розпорядженні [PERSON] відсутній. Дійсно [PERSON] 22.04.2014 року подавала в кінці робочого дня до секретаріату заяву про відкликання своєї заяви про звільнення, яка зареєстрована. Звільнення позивачки в день подачі нею заяви на звільнення проведено на прохання самої [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердила суду, що в кінці робочого дня [PERSON] зареєструвала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення при цьому позивачка була розгубленою, смурною. Чи ознайомлювали позивачку з розпорядженням про її звільнення їй не відомо. Кадровими питання Засульської сільської ради займається т.в.п. сільського голови Киба О.М. Свідок [PERSON] пояснила, що 22.04.2014 року в кінці робочого дня Киба О.М. запитувала у [PERSON] чи вона не передумала звільнятися з роботи , при цьому [PERSON] тільки мовчала . Свідок [PERSON] пояснила, що 22.04.2014 року в кінці робочого дня [PERSON] запитувала у неї як написати заяву на нарахування та отримання грошової компенсації за невикористану відпустку у чому вона їй допомогла, щодо видачі розпорядження про звільнення [PERSON] з роботи в цей день їй нічого не відомо, чи писала [PERSON] заяву про відкликання попередньої заяви про звільнення з роботи за власним бажанням їй також нічого невідомо. Дослідивши матеріали , докази справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що згідно розпорядження №125 -к від 05.11.2012 року позивачка прийнята на посаду завідуючої військовим бюро виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області. Через неприязні стосунки з т.в.п. сільського голови Киба О.М. 22.04.2014 року позивачка написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст..38 КЗПП України з посади завідуючої військовим обліковим бюро виконкому Засульської сільської ради, яку подала близько 11 години цього ж дня. В кінці цього дня , 22.04.2014 року позивачка подала нову заяву про відкликання попередньої її заяви про звільнення, зареєструвавши її у секретаріаті Засульської сільської ради. Незважаючи на відкликання заяви про звільнення в той же день 22.04.2014 року було видане розпорядження №45-к т.в.п. сільського голови О.М. Киба про звільнення [PERSON] з займаної посади за власним бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗПП України з 22.04.2014 року . Як встановлено судом позивачка це розпорядження не підписувала, доказів на її ознайомлення з розпорядженням немає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 року працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП). Згідно змісту заяви позивачки на звільнення та розпорядження про її звільнення вбачається, що ні працівник, ні роботодавець не вказали причини розірвання трудового договору в день подачі заяви на звільнення при цьому не дочекавшись двотижневого строку, що передбачено ст. 38 КЗПП України. Судом встановлено, що позивачка після подання заяви про звільнення 22.04.2014 року , скориставшись своїм правом відізвала в цей день цю заяву звернувшись з заявою до секретаріату Засульської сільської ради, що не оспорюється відповідачем. Суд також взяв до уваги те що розпорядження про звільнення з роботи позивачки від 22.04.2014 року видано до закінчення нею трудових обов»язків, заяву про відкликання попередньої заяви про звільнення з роботи позивачка могла подати в цей же день вже і після видачі розпорядження про її звільнення тобто 22.04.2014 року. Як встановлено судом позивачка 22.04.2014 року виконувала свої службові обов»зяки протягом всього робочого дня, на роботу виходила також 23.04.2014 року, що в свою чергу підтверджує бажання [PERSON] продовжувати працювати, а не звільнятися з роботи. Виходячи з вищенаведеного, вищевказаних норм трудового законодавства суд вважає , що позивачка підлягає поновленню на роботі, оскільки відкликала свою заяву про звільнення з роботи за власним бажанням до припинення трудових правовідносин, маючи на це право. Заява позивача від 22.04.2014 року про відкликання заяви про звільнення подана до припинення трудових правовідносин і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації. Обставини того, що на місце позивача запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації, судом не встановлено. Отже позовні вимоги про поновлення на роботі [PERSON] підлягають задоволенню з дня її звільнення , 22.04.2014 року. Ствердження відповідача про те що позивачка в день звільнення отримала трудову книжку, написала заяву про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку , написала заяву про звільнення з 22.04.2014 року є підставами для визнання її бажання звільнитися з роботи в цей день та відмовити у скасуванні розпорядження про її звільнення, суд враховуючи норми трудового законодавства, добуті докази, пояснення позиваки оцінює критично. Разом з тим суд взяв до уваги те що позивачка має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, який виховує самостійно отже потребує працевлаштуванню. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З урахуванням довідки відповідача , розміру заробітної плати позивачки, одноденного її заробітку , строку вимушеного прогулу , вимог ст. 235 КЗПП України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 4628 грн. 40 коп. за час вимушеного прогулу. Судові витрати відповідно ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved