Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 09 вересня 2009 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 56 по вул. Центральній в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все належне на день смерті майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, заповіла їй. Оскільки вона фактом спільного проживання з бабусею одноосібно прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак останній подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити та не стягувати з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 2009 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 086034, виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 11 вересня 2009 року (а. с. 7). Також встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 4524 від 26 жовтня 2017 року, виданої відповідно до даних погосподарської книги, [PERSON], яка померла 09 вересня 2009 року, була головою дворогосподарства № 56 по вул. Центральній в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області (а. с. 8). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, та взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 19 грудня 2006 року, посвідчений секретарем виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 232 (а. с. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно довідки виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 4225 від 26 жовтня 2017 року на момент смерті [PERSON], яка померла 09 вересня 2009 року, в будинку № 56 по вул. Центральній в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області була зареєстрована, зокрема, [PERSON], [INFO] (а. с. 9). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50065380 від 29 листопада 2017 року та повідомлення Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 01-10/146 від 30 листопада 2017 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 09 вересня 2009 року, відсутня (а. с. 29, 29, 30). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 132/01-16 від 10 листопада 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла 09 вересня 2009 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 56 по вул. Центральній в с. Порошково Перечинського району, відсутній (а. с. 12). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 9, 28, 29, 30), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0.0.900124178.1 від 22 листопада 2017 року позивачем [PERSON] сплачено 792 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені позивачем судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 792 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved