Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зазначаючи, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом кв. [ADDRESS] . З нею в квартирі зареєстрований (відповідач по справі) [PERSON] , який більше ніж п`ять років не проживає у даній квартирі не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в квартирі не має. З боку позивача ніколи не чинилися перешкоди у праві користування житловим приміщенням. Прописка відповідача в житловому будинку позивача не дозволяє розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Ухвалою від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 02.09.2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі останній не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин, на адресу суду від відповідача повернулись розписки про отримання судових повісток. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину посвідченого державним нотаріусом Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області Жебелюк В. А. 24.07.2019 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії довідки № 326 від 11.08.2020 року виданої виконкомом Водянської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але з моменту реєстрації за даною адресою не мешкав і не проживає по теперішній час. Місце проживання на даний час невідоме. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу приписів ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім цього, за роз`ясненням Пленуму «члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону» (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Як вбачається з копії довідки виконавчим комітетом Водянської сільської ради № 326 [PERSON] прописаний за адресою: [ADDRESS] ., але за даною адресою з моменту реєстрації не проживав. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній понад рік, при цьому поважності причин не встановлено, суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивача, як власника житла. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України

Outcome: approved