Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Санаторій»[PERSON]» ПРаТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», у якому просить зобовязати Дочірнє підприємство «Санаторій «Красні зорі» ПРаТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» звільнити [PERSON] за власним бажанням, стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторій «Красні зорі» ПРаТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на користь [PERSON] заробітну плату за період з серпня 2013 року по день звільнення в сумі 8 117 (вісім тисяч сто сімнадцять) грн ; стягнути з ДП «Санаторій «Красні зорі» ПРаТ лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч)грн. У судове засідання позивачка надала заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10.03.1999 року позивачка працювала в Дочірнім підприємстві «Санаторій «Красні зорі» ПРаТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на посаді комірника, що підтверджується записом у трудовій книжці. З серпня 2013 року заробітна плата позивачці не виплачувалась. 19.06.2014 року та 19.07.2014 року [PERSON] писала заяви про звільнення з посади за власним бажанням, однак наказу про звільнення [PERSON] не видають, розрахунку проводять. Заборгованість підприємства по заробітній платні складалє 8 117 грн (вісім тисяч сто сімнадцять) грн. з урахуванням індексації згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ. Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078. Відповідно до ст.. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Дочірнє підприємство «Санаторій «Красні зорі» ПРаТ лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», посилаючись на «тимчасові» фінансові проблеми, зобовязався на усній домовленості виплатити кошти у літній період 2014 року. Відповідач не розрахувався з позивачем, а саме: не виплатив нараховану заробітну плату Відповідно до ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника розраховується відповідно до постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 «про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі-Порядок обчислення). Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку обчислення, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 3 даного Порядку обчислення, при обчислені середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки ( за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. У п. 8 вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинно) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена чинним законодавством для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства. Установи, організації, встановленим з дотриманням вимог чинного законодавства. Верховний Суд України у п. 20 Постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці вказує: « Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду у справі - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.» Щодо вирішення спорів з приводу стягнення середнього заробітку та компенсації за час затримки розрахунку з виплати заробітної плати працівникам, у Верховному Суді України склалася відповідна судова практика щодо стягнення з роботодавців належних працівникові сум за затримку у розрахунках із заробітної плати. Прикладом є рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах ВСУ від 05 березня 2008 року, опубліковане у Віснику Верховного Суду України № 10 (110) 2009 року. Зважаючи на несвоєчасну виплату заробітної плати, позивач на період з серпня 2013 по залишався обмежений у засобах до існування. Це стало причиною сімейних сварок, почуттям провини перед сімєю, рідними та близькими за відсутність коштів та необхідністю брати в борг. Затримка виплати заробітної пати спричинила також обмеження у харчуванні сім ї та в одязі. Все це є моральною шкодою, оскільки завдало Позивачу моральних страждань, порушення нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру компенсації нанесеної відповідачем немайнової шкоди суд враховує характер шкоди, тривалість дій відповідача, душевні страждання позивача, доходить висновку про необхідність стягнення з відповідачки моральної шкоди в сумі 1 500,00 гривень, вважаючи такий розмір достатнім. На підставі викладеного та

Outcome: partial