Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, який згодом уточнила та який мотивувала тим, що їй, як постраждалій під час виконання трудових обов`язків на Тростянецькому заводі «Електропобутприлад» було виділено однокімнатну квартиру загальною площею 17,12 кв.м. за [ADDRESS] . На той час її сім`я складалася із трьох чоловік: вона, її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] . Вона отримала ордер на квартиру та вселилася разом із членами сім`ї. Розлучившись із чоловіком, у квартирі вона залишилася проживати із донькою. Після одруження її донька переїхала проживати до свого чоловіка і знялася із реєстрації у квартирі. Після укладення шлюбу з [PERSON] , позивач проживала разом із чоловіком, оплачувала комунальні платежі, щороку робила поточні ремонти. 2014 році за власні кошти вона зробила капітальний ремонт та мала намір приватизувати квартиру, замовила виготовлення технічного паспорту. Про її наміри дізналася відповідач та таємно змінила замок на вхідних дверях її квартири, що перешкодило позивачу користуватися своєю квартирою та ознайомити техніка-інспектора БТІ з планом квартири. Потім на підставі рішення Тростянецької міської ради про передачу у приватну власність однокімнатної квартири [ADDRESS] зареєструвалася у квартирі та приватизувала її без згоди позивача. Позивач вважає, що внаслідок приватизації були порушені її законні права та інтереси інваліда праці, а також позбавлено її єдиного житла та можливості здійснити приватизацію своєї квартири. Також позивач указала, що має бажання повернути своє майно, яке знаходиться у квартирі, та яке знаходиться у незаконному володінні відповідача. За указаних обставин позивач просить: виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; вилучити з незаконного володіння [PERSON] належне їй майно: люстру під кришталь, гарнітур - журнальний стіл, крісло, тумбочку, телевізор, сервант (3 чайних сервізи), книжкову шафу, секретер (сервіз кухонний), тарілки, стіл великий і 6 стільців, софу (розсувну) на подушках; на кухні - гарнітур (сервант, холодильник, стіл кухонний, плиту газову, рукомийник, 3 табурети, навісну шафу); ванну, дзеркало, рукомийник, корзину для білизни, пральну машину, духовку для печива, перегородку з декоративною тканиною, вішалку, коштовності, золоті сережки, двохярусне ліжко, гарнітур за 18000,00 грн. Відповідач заявлений до неї позов не визнала, про що вказала у відзиві. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що її матір [PERSON] , перебуваючи на квартирному обліку зі складом сім`ї з трьох осіб отримала ордер №178 від 10.10.1977 на однокімнатну квартиру на сім`ю з трьох осіб за [ADDRESS] . Вона, як донька позивача, також була включена до складу цієї сім`ї. З моменту отримання ордера на квартиру та вселення в неї, вона постійно проживала за цією адресою. Натоміть, [PERSON] із 1980 року в квартирі не проживала, бо переїхала до майбутнього чоловіка в с.Боромля Тростянецького району Сумської області. У 1988 році позивач знялася із реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєструвалася за адресою: [ADDRESS] . Згодом позивач за рахунок держави була забезпечена однокімнатною квартирою по [ADDRESS] а потім двокімнатною квартирою по [ADDRESS] , яка в 1997 році була приватизована на двох мешканців - позивача та її чоловіка [PERSON] . Таким чином позивач використала своє право на приватизацію. Згодом позивач продала приватизоване житло. На даний час позивач разом із чоловіком [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Із 1980 року позивач не цікавилася квартирою, не вселялася до неї та не проживала в ній, комунальними послугами не користувалася і не сплачувала їх вартості. 06.07.2018 спірна квартира була продана. Також відповідач указала, що квартира нею приватизована на законних підставах. Щодо нерухомого майна відповідач указала, що газова плита, рукомийники, ванна входили до обладнання квартири, а не були придбані позивачем. Після отримання квартири по [ADDRESS] позивач вивезла меблі та особисті речі зі спірної квартири. Ніяких коштовностей у помешканні позивач не залишила (а.с.46-49). У своїй відповіді на відзив позивач указала, що викладені у відзиві обставини не відповідають дійсності, відсутні документи, які б підтверджували заперечення [PERSON] , а тому вона вважає, що є підстави для задоволення її позову (а.с.54-55). У судовому засіданні позивач уточнений позов підтримала, просила повернути їй квартиру та майно, оскільки вона робила ремонт у квартирі. Також позивач зазначила, що проживала у квартирі до 1986 року, а потім періодично проживала із чоловіком у с.Боромля Тростянецького району. Також проживала у квартирі до 1993 року, а потім перейшла проживати у квартиру по [ADDRESS] . Спірну квартиру вона здала квартирантам, які проживали у ній. Вважає, що квартира не належить відповідачу, а належить їй. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позов просила у зв`язку із агресивною поведінкою позивача розглядати справу в її відсутність, позов не визнає з підстав викладених у відзиві, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних доказів у справі. Суд, заслухавши позицію позивача, дослідивши подані докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню із огляду на наступне. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як убачається з рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23.02.2015 [PERSON] раніше зверталася до [PERSON] із вимогою про визнання приватизації незаконною. У задоволенні указаного позову позивачу було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19.03.2015 зазначене рішення залишено без змін (а.с.79-83). Вищевказаним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області було встановлено, що на підставі рішення виконкому Тростянецької міської ради Сумської області за №284 від 05.10.1977 було видано ордер за №178 на ім`я [PERSON] та склад її сім`ї, до якого ввійшли чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , на право проживання в квартирі загальною площею 17,12 кв.м у житловому будинку по [ADDRESS] . Станом на серпень 2014 року позивач [PERSON] у вказаному жилому приміщенні не проживала і не була там зареєстрована, так як відповідно до її паспортних даних та відповідних довідок вона з 1988 року значиться зареєстрованою в с .Боромля Тростянецького району Сумської області . Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради за №33 від 17.09.2014 в порядку приватизації квартири державного житлового фонду передано у приватну власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , після чого вона отримала свідоцтво про право власності на вказане житло і зареєструвала вказане право в Державному реєстрі речових прав. Суд не знайшов підстав для визнання незаконною приватизації [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] та визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 17 вересня 2014 за №339 «Про приватизацію квартири державного житлового фонду», оскільки на момент приватизації [PERSON] була єдиним наймачем, який постійно проживав в цій квартирі, мав право на її приватизацію та подав органу приватизації весь перелік необхідних документів (а.с.79-81). Посилання позивача на те, що однокімнатна квартира за [ADDRESS] була їй виділена як постраждалій під час виконання трудових обов`язків на Тростянецькому заводі «Електропобутприлад» (а.с.10-12) та внаслідок приватизації були порушені її законні права та інтереси інваліда праці, а також позбавлено її єдиного житла та можливості здійснити приватизацію своєї квартири є необґрунтованими, оскільки відповідно до архівного витягу та додатку до нього з протоколу №5 засідання адміністрації та президії заводського комітету профсоюза Тростянецького заводу «Електропобутприлад» від 12.07.1977 спірна квартира була виділена [PERSON] на загальних підставах на склад сім`ї із трьох осіб (а.с.85-86). Крім того, такі обставини не були установлені рішенням суду від 23.02.2015. З огляду на зазначене, захищаючи право відповідача на непорушність права власності, передбачене ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, встановлені рішенням суду від 23.02.2015 обставини щодо законності приватизації спірної квартири, а також ураховуючи, що 06.07.2018 спірна квартира була продана, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2019 (а.с.94-95), підстави для задоволення заявленої позивачем вимоги про виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] відсутні. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про вилучення майна із незаконного володіння суд виходить із такого. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом установлено, що позивач раніше зверталася до суду із подібним позовом до [PERSON] , а саме із позовом про вилучення із незаконного володіння [PERSON] належного їй майна: меблів, холодильника, газової плати, телевізора та коштовностей. За указаним позовом, рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 15.12.2015, яке за ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27.01.2016 залишено без змін, у задоволенні заявленої вимоги про вилучення майна із незаконного володіння було відмовлено (а.с.74-77). Згідно позову, по якому ухвалюється дане рішення, позивач звернулася знову до суду із вимогою до [PERSON] про вилучення із незаконного володіння належного їй майна, при цьому список майна нею був розширений. Так, [PERSON] просить вилучити із незаконного володіння [PERSON] : люстру під кришталь, гарнітур - журнальний стіл, крісло, тумбочку, телевізор, сервант (3 чайних сервізи), книжкову шафу, секретер (сервіз кухонний), тарілки, стіл великий і 6 стільців, софу (розсувну) на подушках; на кухні - гарнітур (сервант, холодильник, стіл кухонний, плиту газову, рукомийник, 3 табурети, навісну шафу); ванну, дзеркало, рукомийник, корзину для білизни, пральну машину, духовку для печива, перегородку з декоративною тканиною, вішалку, коштовності, золоті сережки, двохярусне ліжко, гарнітур за 18000,00 грн. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду справи позивач посилалась на те, що її донька [PERSON] незаконно заволоділа належним їй майном. При цьому, позивачем не було надано суду будь-яких доказів, які б доводили вказані обставини. Зокрема, позивачем не надано доказів того, що спірне майно дійсно існувало та належало їй та що воно вибуло з її володіння внаслідок незаконних дій відповідача. Натомість, відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов повністю заперечила обставини, на які посилалася позивач, зазначивши про те, що [PERSON] у 1988 році знялась із реєстрації у квартирі [ADDRESS] .Газова плита, рукомийники, ванна входили до обладнання квартири, а не були придбані позивачем. Після отримання квартири по [ADDRESS] позивач вивезла меблі та особисті речі зі спірної квартири. Ніяких коштовностей у помешканні позивач не залишила. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заявлена [PERSON] вимога про повернення майна із незаконного володіння не підлягає задоволенню, оскільки суд не може обґрунтувати свої висновки лише заявами сто\-рін, не підкріпленими ніякими доказами та об`єктивними даними. За указаних вище обставин, заявлений [PERSON] позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed