Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації. В позові зазначено, що позивач з 28 травня 2012 року по 31 березня 2016 року працювала на різних посадах в ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА». Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, при звільненні з нею не був проведений розрахунок, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі, яка до теперішнього часу відповідачем в повному обсязі позивачу не виплачена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8333 гривні 24 копійок та компенсацію втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 677 гривень 76 копійок. В судове засідання позивач не з'явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8333 гривні 24 копійок, компенсацію втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 677 гривень 76 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень 00 копійок. В судове засідання представник відповідача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 8333 гривні 24 копійок та компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 677 гривень 76 копійок не заперечує, оскільки ці суми визнається відповідачем, однак, при цьому треба враховувати, що вказані суми підлягають оподаткуванню за правилами оподаткування доходів, отриманих за місцем роботи. Щодо вирішення питання щодо стягнення понесених позивачем судових витрат покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копії трудової книжки, [PERSON] в період з 28 травня 2012 року по 31 березня 2016 року працювала на різних посадах в ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА». 31 березня 2016 року позивач була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. Згідно довідки, виданої ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» від 05 квітня 2016 року, [PERSON] не виплачена заробітна плата за вересень грудень 2015 року, січень березень 2016 року, загальна сума нарахованої заробітної плати 6949 гривень 62 копійок, загальна сума заборгованості, яка належить до сплати, 6170 гривень 55 копійок. Згідно банківського звіту щодо транзакцій по картковому рахунку власника [PERSON], 30 травня 2016 року на картковий рахунок відбулося зарахування грошових коштів від ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «РЕФМА» в розмірі 997 гривень 64 копійок. Згідно судового наказу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5172 гривні 91 копійок. Зазначений судовий наказ набрав законної сили. Таким чином, судом було встановлено, що позивач в період з 28 травня 2012 року по 31 березня 2016 року працювала на підприємстві відповідача, однак, при звільненні позивачу заборгованість з заробітної плати виплачена не була, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі, яка до теперішнього часу відповідачем в повному обсязі не сплачена. Отже, оскільки на момент звернення позивача до суду відповідачем заборгованість по заробітній платі позивачу в повному обсязі не виплачена, спору з приводу розміру заборгованості у сторін немає, тому вбачається, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день розгляду справи та ухвалення судового рішення. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій нею позовній заяві обмежує період нарахування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені не днем постановлення рішення, а днем подання позову до суду, тому суд приходить до висновку про необхідність обрахування суми середнього заробітку в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто згідно зазначеного позивачем періоду. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період часу з 31 березня 2016 року по 21 грудня 2016 року (день подання позову) складає 8333 гривні 24 копійок (46 гривень 04 копійок х 181 робочих днів = 8333 гривні 24 копійок, де 46 гривень 04 копійок розмір середньоденного заробітку, а 181 робочих днів час затримки розрахунку при звільненні). Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються. Розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Крім того, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, в зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати належної позивачу заробітної плати, суд приходить до висновку, що позивач також має право на отримання компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Сума компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати складає 677 гривень 76 копійок. Розрахунок суми компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Отже, вказані суми підлягають стягненню з відповідача, оскільки з позивачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні. Крім того, згідно договору про надання правової допомоги від 19 грудня 2016 року, укладеного між позивачем та адвокатом [PERSON], останній прийняв на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера, позивачем сплачено за надання їй правової допомоги грошову суму в розмірі 1000 гривень 00 копійок. Згідно акту про виплату адвокату гонорару (винагороди) та розрахунку розміру винагороди адвоката за надану правову допомогу, позивачем сплачено за послуги адвоката суму в розмірі 1000 гривень 00 копійок, розмір зазначених витрат, виходячи з обсягу виконаної роботи, зазначеному в договорі про надання правової допомоги від 19 грудня 2016 року визначений в межах, передбачених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, враховуючи, що витрати позивача на правову допомогу в розмірі 1000 гривень 00 копійок, документально підтверджені, тому питання щодо їх стягнення судом буде вирішено відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8333 гривні 24 копійок і компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 677 гривень 76 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved