Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом (згодом уточненим), який мотивувала тим, що під час шлюбу з відповідачем ними була отримана у спільну сумісну власність квартира [ADDRESS]. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 27.08.2015 року шлюб між ними розірвано, але відповідач ще до розірвання шлюбу 5 років проживав однією сім'єю з іншою жінкою, від якої має дитину. Оскільки відповідач ухиляється від укладення договору про виділення часток у спільній сумісній власності на квартиру, позивачка була змушена звернутись до суду та прохала визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Крім того, оскільки відповідач проживає з іншою сім'єю в іншій квартирі, оплату комунальних послуг здійснює лише позивачка. Також нею був проведений косметичний ремонт в квартирі та замінена сантехніки, а відповідач усунувся від своїх обов'язків по утриманню належного йому майна. До того ж позивачка змушена оплачувати комунікаційні послуги, хоча стаціонарним телефоном взагалі не користується. Однак у відключенні телефону їй відмовлено, оскільки договір про надання комунікаційних послуг укладений з відповідачем. Тому, посилаючись на вказане, просила стягнути з відповідача 1/2 понесених нею витрат, а саме: 1 010 грн 82 коп. витрат на утримання будинку, сплачених ПП «Івушка Шостка» за період з 01.01.2012 року по серпень 2015 року; 865 грн 05 к. понесених нею витрат на оплату комунікаційних послуг за період з січня 2012 року по вересень 2015 року; 393 грн 01 к. витрат на газопостачання та опалення за період з 01.01.2012 року по 01.09.2013 року та з 01.04.2015 року по 01.08.2015 року; 209 грн 29 к. витрат за вивіз побутових відходів за період з січня 2012 року по жовтень 2015 року, та 870 грн 75 к. витрат на проведення ремонту та заміну сантехніки, а всього 3 348 грн 92 к. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та пояснила, що від шлюбу з відповідачем дітей у них немає; відповідач останні 5 років проживає з іншою жінкою, але залишається зареєстрованим у даній квартирі. До їх спільної квартири він навідувався лише кілька разів - для того, щоб забрати комп'ютер, тюнер та ще щось з речей. Відповідачка мешкає у спірній квартирі одна, але деякі з комунальних послуг нараховуються з розрахунку на кількість зареєстрованих у квартирі осіб, тому вона змушена сплачувати і за себе, і за відповідача. Також вона змушена була здійснити заміну труб та унітазу, які почали протікати, та підремонтувати балкон, оскільки до нього також почала протікати вода з даху. Була також необхідність у заміні лічильників. Відповідач хоча і є співвласником і також повинен дбати про збереження належного йому майна та підтримання його у придатному стані, відмовляється сплачувати їй половину понесених нею витрат. Представник позивача також позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначила, що заявлені до стягнення суми - це 1/2 від понесених позивачкою витрат та просила також стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовну заяву визнали частково, а саме: не заперечували проти задоволення вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку квартири. Щодо стягнення заявлених позивачкою витрат заперечили в повному обсязі. Зокрема, відповідач пояснив, що квартира перебувала в нормальному стані та ніякого ремонту не потребувала. Проведення ремонту - це особисте бажання позивачки і з ним вона не погоджувала цих дій, тому він не повинен відшкодовувати витрати на ремонт (згодом відповідач пояснював, що ознаки ремонту в квартирі відсутні). Він дійсно живе з іншою жінкою, від якої має 6-річну дитину, але до розірвання шлюбу він жив і у спільній з позивачкою квартирі, а після розірвання - навідується до квартири, а інколи і ночує, але нічим не користується: ні водою, ні газом. До розірвання шлюбу всі послуги оплачував він, а квитанції клав в шухляду в їх з позивачкою квартирі, які потім кудись поділись. Тому посилання позивачки, що тільки вона здійснює оплату комунальних послуг не відповідає дійсності. Оскільки він працює в Шосткинському управлінні газового господарства, то оплату витрат на газопостачання здійснює також лише він - в касі за місцем роботи. Представник відповідача, також зазначила, що з квитанцій на послуги, наданих позивачкою, неможливо встановити, хто саме здійснював їх оплату, а чеки на придбання сантехніки та будматеріалів не містять прізвища, кому було продано ці речі. Крім того, до даних вимог підлягає застосуванню строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази, прийшов до наступного: Статтею 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.08.1984 року, який було розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суд Сумської області від 27 серпня 2015 року ( а.с. 13). Під час перебування у шлюбі сторони шляхом приватизації набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.09.1993 року, виданого ВЖРЕУ. (а.с. 14) Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на вказане, та не заперечення відповідачем позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку квартири, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вказана вимога підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на положення вказаних норм, співвласники майна мають і спільний обов'язок по утриманню належного їм майна. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що є подругою позивачки, а раніше вважала і відповідача другом. Останні три роки відповідач не живе в спільній з позивачкою квартирі, а до цього то жив, то ні. На даний час він живе з іншою жінкою, від якої має дитину. Протягом останніх трьох років свідок часто бувала у позивачки, не рідше як раз на місяць, лише після того як занедужав її (свідка) чоловік, вона стала рідше навідуватись. Останній раз вона була у позивачки в жовтні 2015 року. Всі рази, коли вона була у [PERSON], відповідача вона не бачила, його особистих речей в квартирі немає. В 2013 - 2014 роках позивачка була змушена замінити сантехніку в квартирі, оскільки вона почала виходити з ладу, потік унітаз. Свідок допомагала шукати позивачці майстрів для виконання ремонтних робіт, пропонувала також позивачці кошти на придбання необхідного обладнання та матеріалів, на що позивачка відмовилась. Вони часто обговорювали хід виконання ремонтних робіт. Також було здійснено ремонт на балконі, оскільки почали відходити віконні рами. З наданих позивачкою товарних чеків за червень, серпень 2013 року вбачається, що було придбано як сантехніку (кран, змішувач, компакт (унітаз)), так і будматеріали (фарба, цемент) на загальну суму 1 741 грн 50 к. (а.с. 61) Разом з тим, суду не надано належних доказів, які б підтверджували проведення ремонтних робіт, їх обсягу, строків проведення та кількості використаних матеріалів (кошторис ремонтних робіт, акти прийому - передачі виконаних робіт). З показів свідка неможливо встановити ні дійсний обсяг проведених робіт, ні кількість витрачених матеріалів. Зважаючи на вказане, вимога про стягнення з відповідача 1/2 витрат на проведення ремонту, а саме 870 грн 75 к. задоволенню не підлягає. Позивачкою заявлено до стягнення 1/2 витрат на утримання будинку, вивіз сміття, газопостачання і опалення та комунікаційні послуги. В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача витрат за комунікаційні послуги позивачка посилалась на те, що телефоном вона взагалі не користується, але змушена сплачувати, бо позбавлена можливості розірвати договір про надання вказаних послуг. Разом з тим, з досліджених в судовому засіданні квитанцій ПАТ «Укртелеком» за період з грудня 2011 року червень 2015 року включно вбачається, що по телефону кожного місяця відбувались місцеві розмови, так, зокрема, у квітні 2012 року - 6886 с, у серпні 2013 року - 5 035 с., у березні 2014 року - 10 169 с, у лютому 2015 року - 1 447 с. (а.с. 28-47) Зважаючи на твердження позивачки, що в квартирі останні 5 років живе лише вона, її пояснення, що вона не користується телефоном, спростовуються наданими нею квитанціями. З огляду на вказане, вимога про стягнення з відповідача 1/2 витрат на оплату комунікаційних послуг, а саме: 865 грн 05 к. задоволенню не підлягає Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В письмових запереченнях на позов відповідач прохав застосувати позовну давність до вимог про стягнення витрат на оплату комунальних послуг. (а.с. 74) З позовом [PERSON] звернулася до суду 29.12.2015 року, згідно її пояснень в судовому засіданні відповідач не живе в квартирі останні 5 років та витрати на оплату комунальних послуг за весь цей час вона здійснює самостійно. Таким чином, про порушення своїх прав позивачка була обізнана ще у 2010 році. Зважаючи на вказане, вимоги позивачки про стягнення витрат на утримання будинку за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, витрат за вивіз побутових відходів та газопостачання та опалення за аналогічні періоди задоволенню не підлягають в зв'язку з пропуском позивачкою строків позовної давності. З довідки, виданої ТОВ «Івушка Шостка» вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 2 осіб - сторони по справі. (а.с. 15) З наданих позивачкою копій квитанцій на оплату послуг ТОВ «Еко-Шостка» та ЧП [PERSON] (за вивіз твердих побутових відходів) вбачається за період з січня 2013 року по жовтень 2015 року включно оплачено 285 грн 96 к. На копіях квитанцій наявні підписи візуально ідентичні підпису позивачки в копії паспорту. (а.с. 9, 48-51) З копій квитанцій на оплату послуг ТОВ «Івушка Шостка» по утриманню будинку та прибудинкової території за період з січня 2013 року по вересень 2015 року включно оплачено 1575 грн 45 к. (а.с. 54-60) Вказані послуги нараховуються за кількістю зареєстрованих в квартирі осіб. Враховуючи, що вказані квитанції надані позивачкою, а відповідач не надав доказів на підтвердження своїх пояснень, що саме він здійснював оплату цих послуг, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 витрат на оплату послуг за вивіз твердих побутових відходів за період з січня 2013 року по жовтень 2015 року включно у сумі 142 грн 98 к. та 1/2 витрат по утриманню будинку та прибудинкової території за період з січня 2013 року по вересень 2015 року включно у сумі 787 грн. 73 к. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін квартира має індивідуальне газове опалення. З наданих позивачкою копій квитанцій за січень-квітень 2013 року за послуги газопостачання оплачено 191 грн 50 к. (а.с. 25, 26) Хоча вартість даної послуги нараховувалась за спожитим газом згідно лічильника, разом з тим, опаленню підлягала вся квартира, тобто сумісна власність сторін, отже відповідач також повинен нести вказані витрати, зважаючи на те, що відсутність опалення у вказаний період могло призвести до погіршення стану майна (розмерзання труб, пориви, сирість, цвіль, грибок). Позивачкою надані копії квитанцій на оплату газопостачання за квітень, червень та липень 2015 року (а.с. 27), разом з тим, відповідачем також надані квитанції за аналогічний період з прикладеними чеками. (а.с. 81,82а). Крім того, з досліджених квитанцій за пізніші місяці 2015 року, наданих відповідачем, вбачається наявність подвійної оплати вказаної послуги, до того ж червень та липень є літніми місяцями та відсутність опалення в даний період не впливає на стан нерухомого майна. Зважаючи на вказане, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 витрат на оплату послуг газопостачання за січень-квітень 2013 року, а саме: 95 грн 75 к. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню загалом 1 026 грн 46 к. (142,98 + 787,73 + 95,75). Згідно статті 88 ЦПК України (далі - Кодексу) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом задоволено вимоги частково, отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (97,01 %) у сумі 1 194 грн 14 к. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 Кодексу до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 Кодексу витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача представляла адвокат [PERSON], що підтверджується договором про надання правової допомоги від 26.10.2015 р., посвідченням адвоката та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. ( а.с. 62-63) Актом приймання - передачі виконаних робіт підтверджується надання адвокатом послуг, зокрема консультація та вивчення практики - 2 години (500 грн); складання позовної заяви, проведення розрахунків по квитанціям - 4 години (1000 грн) складання заяви про залишення частини позову без розгляду - 1 година (300 грн), консультація, підготування до розгляду справи по суті - 1 година (300 грн), участь в судових засіданнях 29.01.2016 року та 09.03.2016 року - 2 години (900 грн). Всього згідно акту сума до сплати становить 3 000 грн, які [PERSON] сплатила [PERSON] згідно квитанції від 03 березня 2016 року (а.с. 91). Актом приймання - передачі виконаних робіт підтверджується надання адвокатом послуг по участі в судовому засіданні 14.04.2016 року - 1 година (400 грн). Всього згідно акту сума до сплати становить 400 грн, які [PERSON] сплатила [PERSON] згідно квитанції від 14 квітня 2016 року (а.с. 103 ). З журналів судових засідань від 29.01.2016 р. та 09.03.2016 р. ( а.с.83, 97) вбачається, що загальна тривалість судових засідань по справі у вказані дні, та в яких [PERSON] приймала участь, становить 40 хвилин. Вартість 1 хвилини участі згідно акту виконаних робіт становила 7 грн 50 к., оскільки адвокат приймала участь 40 хвилин, до відшкодування за участь в судому засіданні у вказані дні належить 300 грн (7,5 х 40). Згідно журналу судового засідання від 14.04.2016 року (а.с. 105-106) тривалість судового засідання, в якому [PERSON] приймала участь, становить 2 год. 7 хв., разом з тим, згідно акту та квитанції позивачкою оплачена 1 година участі на суму 400 грн., яка і підлягає врахуванню. Таким чином, з врахуванням фактичної участі представника позивача у судових засіданнях, та пропорційно до задоволених позовних вимог суд вважає обґрунтованою суму на відшкодування витрат на правову допомогу - 2 716 грн 28 к. (2 800 х 97,01%)

Outcome: partial