Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2018 року, вона являється власницею земельної ділянки загальною площею 0,0460 га, за кадастровим номером 2110100000:36:002:0035, цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . Власником сусідньої земельної ділянки, на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.05.2018 р., являється [PERSON] , яка в червні 2018 році самовільно знищила межові знаки та без будь-яких законних на те підставі, звела кам`яний паркан та захопила частину належної їй земельної ділянки. На її неодноразові звернення звільнити захоплену земельну ділянку, [PERSON] не реагує, а тому мирним шляхом врегулювати даний спір не вдається. З даного приводу вона звернулась з скаргою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, які провели перевірку, внаслідок якої було встановлено, що зведений [PERSON] кам`яний паркан частково знаходиться на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності. Відповідно до картографічних матеріалів, площа самовільно зайнятої частини земельної ділянки склала 0,0070 га. На даний час [PERSON] так і не усунула вищевказані порушення, чим спричиняє їй перешкоди у користуванні її майном. За таких обставин, позивачка просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у володіння, користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки площею 0,0072 га, кадастровий номер 2110100000:36:002:0035, цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом демонтажу паркану, що знаходиться на земельній ділянці [PERSON] та звільнити частину земельної ділянки площею 0,0070 га. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак її представник - адвокат Ламбрух О.С. надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст.ст.211,223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу посвідченого 21.11.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1130 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., позивачка [PERSON] являється власницею земельної ділянки загальною площею 0,0460 га, за кадастровим номером 2110100000:36:002:0035, цільове призначення якої: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . Суміжним користувачем земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 2110100000:36:002:0035) являється [PERSON] (кадастровий номер 2110100000:36:002:0063). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером 2110100000:36:002:0063 належить [PERSON] від 08.05.2018 року площею 0,0598 га., цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Громадянка [PERSON] придбала земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.05.2008 року. Позивач [PERSON] стверджує, що в червні 2018 році [PERSON] самовільно знищила межові знаки та без будь-яких законних на те підставі, звела кам`яний паркан та захопила частину належної їй земельної ділянки. На її неодноразові звернення звільнити захоплену земельну ділянку, [PERSON] не реагує. Як слідує з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 14.12.2018 року, при огляді земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:36:002:0035 встановлено, що зведений кам`яний паркан частково знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] Площа самовільно зайнятої [PERSON] частини земельної ділянки складає 0,0070 га. Вказані обставини також стверджуються актом обстеження земельної ділянки за №879-ДК/184/АО/10/01/-18 від 14.12.2018 року та листом заступника начальника - начальника управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за №Б-435/0-816/6-18 від 22.12.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Згідно ч.3,5 ст.158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Встановлено, що [PERSON] зверталася до виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо самовільного захоплення [PERSON] частини земельної ділянки, що по [ADDRESS] . Як слідує з витягу з протоколу засідання комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства від 06.12.2018 року за №44, комісією рекомендовано [PERSON] звернутись до суду з метою усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] . Частиною 3 ст.375 ЦК України встановлено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно з п.г) та п.е) ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з частиною першою ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналогічне право закріплено статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищенаведені встановлені фактичні обставини справи та аналіз норм права, суд приходить до висновку, що наданими позивачкою доказами належним чином доведено, що внаслідок незаконних дій [PERSON] , які полягали у зведенні паркану на частині самовільно захопленої та належній позивачці земельній ділянці, обмежується право позивачки на право вільного володіння, користування та розпорядження належною їй частиною земельної ділянки, а тому вважає, що поданий [PERSON] позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ч.1ст.141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved