Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власницею житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Окрім неї за зазначеною адресою зареєстрований [PERSON], 1985 р.н. При цьому, останній фактично ніколи не проживав у зазначеному будинку та не використовував житлову площу, а зареєстрований був позивачкою за його проханням в серпні 2007 року терміном на 2 місяці для влаштування на роботу. Майна та особистих речей [PERSON] у будинку також немає. Договірних відносин між ним та відповідачем з приводу найму вказаного житла не існує. Добровільно відповідач не знявся з реєстраційного обліку та на теперішній час перебуває у місцях позбавлення волі. Враховуючи викладене, позивачка просить усунути перешкоди у користуванні нею правом власності шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю і давши пояснення по справі, просила суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. На даний час перебуває у Північній виправній колонії УДПС України в Херсонській області №90. Отримавши копію позовної заяви та додані до неї матеріали, жодних заяв та повідомлень до суду не надав, тому, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивачка у судовому засіданні не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку №б/н від 17.12.1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори Запорізької області та зареєстрованого в реєстрі за №2-2276, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з копією технічного паспорту БТІ на житловий будинок за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 16.10.2013 року, виданої квартальним комітетом м.Пологи, за адресою: [ADDRESS], проживає лише [PERSON] У матеріалах справи є заява [PERSON] на ім'я начальника Пологівського РВ ГУМВС України в області з проханням виписати його з місця прописки, а саме, [ADDRESS] Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], суду показали, що мати відповідача попросила [PERSON] прописати її сина [PERSON] у неї в будинку на два місяці для влаштування на роботу. У зазначеному будинку [PERSON] ніколи не проживав, обіцяв знятися з реєстрації в даному будинку в добровільному порядку, однак не зробив цього. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, оскільки відповідач не є власником спірного будинку, не проживає у ньому, витрати на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що платежі по наданню водопостачання, вивіз сміття, залежить від кількості зареєстрованих в будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в житловому будинку позивача порушує право останнього як власника будинку. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved