Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 28 квітня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, у період якого у них (сторін) народилося двоє дітей. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2016 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач залишив сімю та переїхав на постійне проживання у будинок своєї матері, який розташований в м. Носівка Чернігівської області по пров. Короленка, 19. Вона (позивач) пропонувала відповідачу добровільно знятися з реєстрації місця проживання у належному їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом житловому будинку № 11 по вул. Івана Чирка в м. Носівка Чернігівської області, але відповідач ігнорує її прохання. [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 11 по вул. Івана Чирка в м. Носівка Чернігівської області, та стягнути з нього понесені судові витрати. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти, відзив не подав. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості зясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 6-8) вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку № 11 по вул. Івана Чирка (колишня назва Правди) в м. Носівка Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 2001 року у Носівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 7 вересня 2016 року у справі 741/632/16 (провадження № 2/741/317/16), яке набрало законної сили 26 вересня 2016 року, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 5). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в [INFO] з вересня 2016 року, фактично проживає в [INFO], що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобовязання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибув на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у [INFO] більше шести місяців, а тому втратив право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved