Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю та витрат на поховання, в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця на її користь моральну шкоду, завдану смертю чоловіка [PERSON] в розмірі 500 000 гривень та витрат на поховання у розмірі 13550 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що 01.10.2020 року поїзд №4838 на 151 км ПК 9 ДН-4 Полтава, ст. Сенча скоїв наїзд на гр. [PERSON] , який від отриманих травм помер. За фактом настання цієї події 01.10.2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 31.10.2020 року кримінальне провадження було закрито. У лікарському свідоцтві про смерть №136 від 02.10. 2020 року зазначено, що [PERSON] був травмований при зіткненні з потягом чи іншим залізничним транспортом. Отже між наїздом на [PERSON] та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником потяга № [NUMBER] є АТ «Укрзалізниця», що підтверджується листом-відповіддю № НЮ-04-11/194 від 12.04.2021 року, машиніст потяга, який скоїв наїзд перебуває у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Передчасна смерть чоловіка спричинили страждання позивачу до загибелі чоловіка вони проживали однією сім`єю виховували доньку, утримували домашнє господарство, чоловік забезпечував матеріально сім`ю. На сьогоднішній день позивач офіційно не працевлаштована, знайти роботу проблемно. До моменту смерті загиблий брав на себе основну частину фінансових потреб сім`ї. Крім того позивач зазначила, що втратила особисте- чоловіка, якого кохала, після його смерті відчуває гостре відчуття несправедливості, оскільки трагічна подія повністю змінила її життя та забрала близьку людину. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану-попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивача не призведуть до позитивної зміни в її житті, оскільки вона втратила коханого чоловіка і батька своєї дитини назавжди. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не одноденними, а триваючими, тому втрата чоловіка є непоправною подією і завжди буде викликати негативні емоції та додаткові зусилля для організації свого життя. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.06.2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до слухання за правилами загального позовного провадження. 23.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву АТ «Українська залізниця», в якому представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та відсутністю належних та допустимих доказів, оскільки висновком комісії, згідно п.12 Акту, вини працівників ВП «Локомотивне депо Ромни» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та працівників станції Сенча ВП «Полтавська дирекція залізничних перевезень «філії «Південна залізниця» не вбачається. Стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам. Потерпілим [PERSON] , порушено вимоги п.2.2., п.2.3 п.2.5 Правил безпеки громадян. Згідно висновку № 98 від 01.10.2020 КНП Лохвицька районна лікарня у помічника машиніста сп`яніння не виявлено. Дані факти підтвердились у ході досудового розслідування. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020170230000403 від 01.10.2020 року, було закрите у зв`язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Крім обставин та хронології подій, в постанові про закриття кримінального провадження від 31.10.2020 року указано наступне: враховуючи те, що поряд з трупом [PERSON] виявлено мобільний телефон до якого приєднано гарнітуру (наушники) а частина навушника має механічне пошкодження, то можна вважати, що він йшов у навушниках, грала музика, він не чув подачі звукових сигналів, які подавалися, назад не оглядався. Дана подія відбулася з його вини та необережності, оскільки перед тим, як увійти в небезпечну зону, потрібно впевнитися у відсутності поїзда, крім того, позивачкою в позові не вказано якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. 06.08.2021 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що законодавством презумується відсутність умислу в діях потерпілого, щодо доказів моральної шкоди, сам факт загибелі близької людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, позивач втратила підтримку та допомогу чоловіка, розмір моральної шкоди оцінюється самим потерпілим. Ухвалою Лохвицького районного суду м. Лохвиця від 10.08.2021 року підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позові, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Ольховський В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві, також зазначив, що АК «Українська залізниця» скрутне матеріальне становище. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.09.2019 року Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а. с. 18). Від даного шлюбу є донька [PERSON] [INFO] , ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с.34). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вирішальної сільської ради Лохвицького району. (а. с. 16). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №136 від 02.10.2020 року хвороба, що призвела до смерті: грубе руйнування анатомічної цілісності головного мозку, розтрощення черепу, пішохід травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом (а.с.17). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження Слідчого відділення Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області від 31 жовтня 2020 року досудовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2020 року близько 15:00 годині локомотив з вагоном цистерною під керуванням машиніста [PERSON] рухаючись по залізничній колії перегону Сенча- Бодаква 151 км. В напрямку с. Вирішальне Лохвицького району, на відстані близько 1 км від ст. Сенча в с. Вирішальне, здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який йшов під залізничними коліями в попутному напрямку з локомотивом. Внаслідок зіткнення, [PERSON] отримав травми, від яких помер на місці. Згідно акту службового розслідування аварії від 08.10.2020 затверджений начальником станції Сенча виробничого підрозділу «Полтавська дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» Васюком С.А. встановлено, що 01.10.2020 о 15 год 55 хв. вантажним поїздом № 4838 з локомотивом ЧМЕ 3 №2401 приписки ТЧ-7 Ромни, під управлінням локомотивної бригади у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , смертельно травмовано сторонню особу- [PERSON] . Система подачі звукових сигналів та світової сигналізації справні, гальмівна система справна, згідно з актом технічного комісійного огляду локомотива ЧМЕ № 2401 від 02.10.2020 року Висновком комісії було встановлено, що вини працівників ВП «Локомотивне депо Ромни» (ТЧ7) регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та працівників станції Сенча ВП «Полтавської дирекції залізничних перевезень» філії «Південна залізниця`АТ «Укрзалізниця» не вбачається. Стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам. Потерпілий [PERSON] порушив вимоги п.2.2,п.2.3,п.2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 р. №54 зареєстрований Міністерством юстиції України 24.03.1998 №193/2633; кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020170230000403 від 01.10.2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.7-12). Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи представника відповідача з приводу того що [PERSON] , свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливим, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Факт порушення вказаних правил доведено постановою СВ Лохвицького ВП ГУ НП в Полтавській області від 31 жовтня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12020170230000403 від 01.10.2020 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка, порушенням укладу її життя та соціальних зв`язків. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, який відповідає принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі чоловіка позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як пояснює позивач, в зв`язку з похованням чоловіка [PERSON] , вона понесла витрати на поховання на загальну суму 13550,00 грн. Дане підтверджується копією товарного чеку № 78 (а.с. 35). Щодо витрат на поховання, відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі витрати, яка зробила необхідні витрати на поховання. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого-комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. На підтвердження понесених витрат на поховання позивачем [PERSON] , подано товарний чек № 78, з якого вбачається розмір витрат на поховання становить 13550 гривень (а.с. 35). Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, визначено, що у разі смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка понесла ці витрати. Дослідивши подані на підтвердження розміру витрат на поховання, враховуючи, що положеннями ст. 1201 ЦК України передбачено компенсацію необхідних витрат на поховання, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 13550,00 гривень, в якості компенсації витрат на поховання. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 513,55 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial