Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12.12.2013 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] злісно ухиляється від сплати вказаних коштів, і станом на травень 2017 року заборгованість по виплаті аліментів становить 17500,00 гривень. З 21500,00 грн. за три роки і сім місяців він на утримання дитини виплатив лише 4000,00 грн. По два три, а то й чотири місяці взагалі не надавав коштів. Заходи зі сторони відділу державної виконавчої служби щодо належного виконання платником аліментів судового рішення виявилося неефективними, транспортних засобів, нерухомого майна за відповідачем не рахується. [PERSON] регулярно вибуває за межі України, працевлаштовується за кордоном, але оскільки перетинає кордон за наявності паспорта іноземної держави, як громадянин іншої держави і заборона виїзду за кордон, як засіб впливу до виконання судового рішення таким чином унеможливлена. Також, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що станом на травень 2017 року складає 17500,00 гривень. Просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 5312 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, а тому суд згідно вимог ст.224 ЦПК України проводить розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12.12.2013 року відповідач [PERSON] зобовязаний щомісячно сплачувати аліменти у твердій грошовій формі у розмірі по 500 грн. на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного судового рішення Глибоцьким районним судом Чернівецької області був виписаний виконавчий лист № 715/2887/13 від 08.01.2014 року. Як вбачається із розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів [PERSON] з листопада 2013 року по травень 2017 року повинен був виплатити 21\~500 грн. аліментів. Разом з тим, виплатив лише 4000 гривень, а тому станом на травень 2017 року існує заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 17\~500 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.196 Сімейного кодексу України та розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тобто умовою застосування юридичної відповідальності є винна протиправна поведінка особи, форма вини платника аліментів не має принципового значення. При цьому на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, несвоєчасним або неправильним перерахуванням аліментних сум бухгалтерією організації, у якій працює платник. Разом з тим, відсутність у платника аліментів постійного заробітку, роботи, тощо, на думку суду не звільняє його від обовязку сплачувати аліменти, не може бути підставою для відмови у стягненні з нього аліментів, а також від сплати неустойки (пені) по аліментам, якщо є така вимога. Неустойка (пеня) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожний день прострочення її сплати, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми. Наданий позивачем розрахунок заборгованості неустойки (пені) суд вважає належним та обґрунтованим. Таким чином, суд встановив, що несвоєчасна та неповна сплата аліментів з вини відповідача стала підставою для вимог позивачки щодо стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з листопада 2013 року по травень 2017 року, яка складає 5312,00 гривень. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.75, 84, 180, 196 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved