Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування якого, посилаючись на положення ст.. 1212 ЦК України, зазначає, що у листопаді 2010 року вона зустрілася із відповідачем [PERSON] з питання придбання у нього автомобіля OPEL КОМВО, р/н [NUMBER], за ціною 4300 доларів США, який належить на праві власності [PERSON] [PERSON] мав довіреність від [PERSON], у відповідності до змісту якої він має право розпорядження вказаним автомобілем, в тому числі з правом його продажу від імені останнього. Позивач зазначає, що вона передала [PERSON] гроші в розмірі 4300 доларів США, з приводу чого він власноруч написав розписку, після чого останній віддав їй, [PERSON], автомобіль і техпаспорт на нього. Договір купівлі-продажу вони не укладали, тому що відповідач запропонував видати довіреність, пославшись на зайнятість і поспіх. Цього ж дня, 03.11.2010 року, на виконання угоди [PERSON], видав їй, позивачці, довіреність на право керування та розпорядження автомобілем OPEL КОМВО, р/н [NUMBER], яка була посвідчена приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК [PERSON] за реєстровим № 3254. 01 вересня 2012 року на 688 км + 500 м траси Харків - Сімферополь - Ялта, на Ангарському перевалі, автомобіль OPEL КОМВО, р/н [NUMBER] (під її керуванням) був зупинений працівниками ДАІ і вилучений у зв'язку з тим, що автомобіль перебував у розшуку. Як зазначає позивач, пізніше їй стало відомо, що на автомобіль OPEL КОМВО , р/н [NUMBER] був накладений арешт на виконання рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 26.01.2011 року по справі № 2-905/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. До цього часу ні автомобіль, ні гроші їй не повернуто. Тому, на думку позивача, відповідач [PERSON] без достатньої правової підстави придбав в неї майно у вигляді грошових коштів у розмірі 4300 доларів США, а отже вказані грошові кошти підлягають стягненню з останнього на її користь в примусовому порядку в гривневому еквіваленті на день розгляду справи. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зауважив на тому, що він лише продав від імені [PERSON] спірний автомобіль, а отримані від продажу грошові кошти були передані останньому на підтвердження чого ним було видано відповідну розписку. Третя особа в судове засідання не явилася, про дату та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила Суд зі згоди сторін по справі , вважає за можливе розглянути справу за відсутності останнього, по доказах, що є в наявності, в матеріалах справи. Вислухав позивача його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами по справі є будь які фактичні данні, на підставу яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини які мають значення для вирішення справи, ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказах, речових доказах, зокрема звуко- та відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Окрім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаються одні та відхиляються інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказане положення також закріплено і ст. 60 ч. 4 ЦПК України. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що автомобіль марки OPEL, МОДЕЛЬ КОМВО, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1700 куб. cm D, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - вантажний фургон - В, реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого Сімферопольським МРЕВ ДАІ Г'У МВС України 12 червня 2004 року, що знаходиться на обліку в МРЕВ ДАІ м.Сімферополя. 29.12.2005 року [PERSON] надав довіреність на ім'я [PERSON], що посвідчена державним нотаріусом Сімферопольської районної державної нотаріальної контори Яновою С.В. за реєстровим № 1-4552, яка надає право останньому від імені [PERSON] здійснювати певні дії стосовно автомобілю марки OPEL, МОДЕЛЬ КОМВО, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1700 куб. cm D, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - вантажний фургон - В, реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER], зокрема підписати договір купівлі-продажу з правом отримання належних власнику грошей за проданий автомобіль з подальшою передачею власнику одержаний грошей. В листопаді 2010 року [PERSON] домовився із [PERSON] з приводу придбання останньою зазначеного вище автомобілю за 4300 доларів США. При цьому позивач [PERSON] стверджує, а [PERSON] не спростовує того, що позивачка передала відповідачу в рахунок придбання нею спірного автомобілю 4300 доларів США, у зв'язку із чим останній передав їй автомобіль марки OPEL, МОДЕЛЬ КОМВО, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1700 куб. cm D, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - вантажний фургон - В, реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER], технічний паспорт на нього, а також 03.11.2010 року оформив відповідну довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3254 ( ас.4). У відповідності до змісту вказаної довіреності, уповноважено [PERSON] та [PERSON], що зареєстровані за адресою: [ADDRESS], незалежно один від одного бути представниками [PERSON] в органах ДАІ з питання зняття з обліку автомобіля марки OPEL, МОДЕЛЬ КОМВО, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1700 куб. cm D, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - вантажний фургон - В, реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого Сімферопольським МРЕВ ДАІ Г'У МВС України 12 червня 2004 року, що знаходиться на обліку в МРЕВ ДАІ м.Сімферополя, з правом отримання всіх необхідних документів, а також переганяти автомобіль до місця його продажу; отримати тимчасове свідоцтво в органах ДАІ для керування вищевказаним автомобілем та укладати договір позички або договір оренди; продати на біржах, нотаріальних конторах, органах ДАІ будь-якого міста України вищевказаний автомобіль. Для цього їм надано право подавати від імені [PERSON] заяви, збирати необхідні документи, представляти інтереси власника в органах нотаріату, біржах, комісійних магазинах, органах ДАІ, проходити технічні огляди, зміцнювати агрегати, вузли та колір, підписати договір купівлі-продажу з правом отримання належних власнику грошей, за проданий автомобіль з подальшою передачею власнику одержаних грошей, та виконувати всі дії, пов'язані з цією довіреністю. 01 вересня 2012 року на 688 км + 500 м траси Харків - Сімферополь - Ялта, на Ангарському перевалі, автомобіль OPEL КОМВО, р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] був зупинений працівниками ДАІ і вилучений у зв'язку з тим, що автомобіль перебував у розшуку з приводу накладення на нього арешту на виконання рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 26.01.2011 року по справі № 2-905/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Як було встановлено в ході судового розгляду справи, саме після вилучення у позивача спірного транспортного засобу, вона звернулася до відповідача із вимогою видати їй відповідну розписку, щодо отримання ним грошових коштів в рахунок продажу автомобілю OPEL КОМВО, р/н [NUMBER]. 11.12.2012 року така розписка була написана, копія її мається в матеріалах справи (а.с.5). Позивачка наполягає на тому, що оскільки до цього часу ні автомобіль, ні грошові кошти їй повернуто не було, отже відповідач без достатньої правової підстави заволодів належними їй грошовими коштами в розмірі 4300 доларів США, в силу положень ст.. 1212 ЦК України, вони підлягають поверненню за рахунок відповідача на її користь. Між тим суд не може погодитися з такою думкою позивача виходячи з наступного. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав -це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України в письмовій формі належить вчинити правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою КМУ від 07.09.1998 року №1338, котрою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п.2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно п.4 Правил перед відчуженням транспортний засобі повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Зняття з обліку транспортного засобу здійснюється як передбачено п.44 Правил після його огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з наданням документу, який засвідчує його особу. Статтею 8 Правил передбачено, що правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком наданою за формою згідно додатку №1 до Правил; договором та іншими посвідченими і установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою КМУ від 19.04.1993 року №283. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Стаття 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Також слід зауважити на тому, що у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було встановлено в ході судового розгляду справи, [PERSON] ще в листопаді 2010 року домовилася із [PERSON], що діяв в інтересах [PERSON], щодо продажу автомобілю марки OPEL, модель КОМВО, 1997 року випуску, об'єм двигуна 1700 куб. cm D, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - вантажний фургон - В, реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER] за ціною 4300 доларів США. [PERSON] було передано [PERSON] відповідну суму грошових коштів, яку він в свою чергу на виконання наданої йому довіреності передав [PERSON], на підтвердження чого в матеріалах справи є копія відповідної розписки останнього (ас. 35). При цьому позивачеві будо передано автомобіль, технічний паспорт на нього та надано довіреність на право розпорядження вказаним автомобілем він імені [PERSON], яким остання своєчасно не скористалася та тільки коли спірний автомобіль було вилучено з приводу погашення боргів [PERSON] на виконання рішення суду від 2011 року [PERSON] почала застосовувати дії для повернення грошових коштів сплачених нею в рахунок придбання спірного автомобілю, з особи яка фактично була посередником між нею та особою яка продала транспортний засіб, до цього часу її влаштовувала наявна ситуація. Отже, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів суду їх переконливість, а також не довів обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Тому, відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України суд дійшов висновку, що позивачем не було надано доказів того, що його права порушені і підлягають захисту судом у спосіб вказаний в позовній заяві, у зв'язку із чим у задоволенні позовних вимог відмовляється. На підставі ст.ст. 1212 ЦК України,

Outcome: dismissed