Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 0126984 від 14.02.1997 року, яка перебувала у колективній власності КСП «Перемога», що розташована на території Яснозірської сільської ради розміром 2,80 в умовних кадастрових гектарах після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , якому належало право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 0126984 від 14.02.1997 року, яка перебувала у колективній власності КСП «Перемога», що розташована на території Яснозірської сільської ради розміром 2,80 в умовних кадастрових гектарах. Позивач є спадкоємцем померлого в силу ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), спадщину прийняла, вступивши в оперативне управління майном. Однак, при зверненні до нотаріальної контори, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено. З метою захисту своїх спадкових прав, позивач змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача подала до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги, викладені в позові підтримала, а справу просила розглянути без участі сторони позивача. Представник відповідача Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області також надав суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в силу ч.3 ст. 200 ЦПК України судове рішення ухвалюється у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв`язку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] у с. Фащіївка Віньковецького району Хмельницької області помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17.07.2011 року, актовий запис № 17), якому належало право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ № 0126984 від 14.02.1997 року, яка перебувала у колективній власності КСП «Перемога», що розташована на території Яснозірської сільської ради розміром 2,80 в умовних кадастрових гектарах (довідка відділу у Віньковецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 18.112019 року № 31-22-0.20-416/104-19), після чого на вказане майно відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] від 12.10.1993 року, актовий запис № 9. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Отримати свідоцтво на право спадщини за законом на вищезазначену земельну частку (пай) позивач не має можливості, у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на імя [PERSON] втрачений (газета «Сільські новини» № 45 від 08.11.2019 року). Приватний нотаріус Віньковецького районного нотаріального округу Макарова Н.В. повідомленням від 14.11.2019 року № 219/02-31 правомірно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай), оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно втрачено. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 25 ч. 4 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється після її смерті, який, відповідно, є недійсним. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (най). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З аналізу наведених правових норм, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, через смерть спадкодавця, хоча право померлого на земельну частку (пай) закріплено сертифікатом серії ХМ № 0126984 від 14.02.1997 року і ніким не оспорено. На підставі викладеного та приписів ст. 1268 ч.3, 1265 ЦК України, як неповнолітня особа, яка проживала із батьком на час його смерті і як спадкоємець першої черги позивач набула спадкових прав, довівши підстави та предмет позову, тому за нею слід визнати право на земельну частку ( пай) після смерті батька.

Outcome: approved