Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, служба у справах дітей Ужгородської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення місця проживання доньки [PERSON], [INFO], разом з матір?ю та про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 3000,00 грн. щомісяця на дитину, починаючи з лютого 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та батьком дитини не досягнуто згоди щодо місця проживання їх спільної дитини у зв?язку з чим змушена звернутися до суду. При цьому зазначає, що має постійне місце роботи, на цей перебуває у відпустці по догляду за дитиною, для дитини створено всі соціально-побутові умови для її виховання, а тому з посиланням на норми Декларації про права дитини вважає, що місце проживання дитини має бути визначене саме з нею. Крім того, оскільки батько дитини відповідно до ст. 180 СК України повинен брати участь в її утриманні, просить суд стягнути з нього аліменти в розмірі 3000,00 грн. Також судом прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, який обґрунтовується тим, що по суті мати дитини [PERSON] самовільно без його згоди змінила місце проживання дитини. При цьому, у 2016 році [PERSON] переїхала до Львівської області, залишивши дитину йому на вихованні, а через деякий час забрала дитину. При цьому, він забезпечений житлом, займається підприємницькою діяльністю, має стабільний заробіток, а тому вважає, що на відміну від матері, зможе краще забезпечити соціально-побутові умови для проживання та виховання дитини. Позивач та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали та просили його задовольнити з наведених в ньому підстав. В свою чергу проти зустрічного позову заперечили. Додатково пояснили, що на цей час [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, вони разом винаймають однокімнатну квартиру у м. Ужгород та мають намір придбати собі житло. Крім того вказали, що жодних вийняткових обставин, що свідчили б про неможливість проживання доньки з матір?ю, не існує. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечили. Зустрічний позов підтримали та додатково пояснили, що дитина на цей час зареєстрована разом з ним, в дитини за місцем її проживання створено всі належні умови для проживання. Крім того, після того як [PERSON] та [PERSON] переслали проживати разом, остання по суті у 2016 році залишила йому дитину та переїхала до Львівської області. Через деякий час [PERSON] забрала дитину до себе на орендовану житло до Львівської області. В подальшому він виявив, що дитина вже знаходиться у родини [PERSON] в с. Солотвино Тячівського району, де взагалі відсутні умови для проживання. На цей час він взагалі не знає де дитина достеменно проживає, так як [PERSON] не дає з нею бачитися. З огляду на це, вважає, що в інтересах дитини слід визначити місце її проживання з батьком. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судовому засіданні вважає за доцільним вирішити місце проживання дитини разом з батьком. Представники третіх осіб служби у справах дітей Ужгородської міської ради, органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з'явились, повідомлялись належними чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, думку представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та в цей період у них народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. В подальшому спільне життя у сторін не склалось, в результаті чого з початку 2016 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо, та як наслідок, між ними виник спір з приводу місця проживання їх спільної дитини. Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, вирішуючи цей спір, суд виходить саме з рівності прав та обов'язків матері та батька і при цьому максимально можливим враховує інтереси дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина,спір між ними може вирішуватися судом. При цьому, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У зв'язку із зазначеним судом встановлено наступне. Відповідно до представленої суду характеристики, [PERSON] працює фахівцем ІІ категорії з виконанням обов'язків реабілітолога в Закарпатському регіональному центрі з фізичної культури і спорту «Інваспорт» з 2010 року. За період роботи показали себе кваліфікованим фахівцем у своїй справі. Згідно з довідкою про доходи, виданою ТзОВ «Модричі», [PERSON] також працює за сумісництвом на посаді фахівця з фізичної реабілітації. Також з довідок, виданих Мукачівською ЦРЛ 09.08.2017 року, слідує, що [PERSON] в наркологічному кабінеті Мукачівської ЦРЛ на «Д» обліку не перебуває. На підтвердження забезпечення соціально-побутових умов проживання та виховання дитини [PERSON], зокрема, переставлено договір оренди житлового приміщення від 19.09.2016 року, відповідно до якого [PERSON] орендує однокімнатну квартиру в [ADDRESS], загальною площею 56,00 кв.м. При цьому встановлено, що договір укладено строком на шість місяців, будь-яких доказів продовження дії такого суду не представлено. Додатково встановлено, що [PERSON] на цей час перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був укладений 30.06.2017 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.06.2017 року за адресою [ADDRESS] житло розміщено на 1-му поверсі 4-ох поверхового будинку, складається з одної кімнати, загальна площа 56,00 кв.м. Умови проживання добрі, квартира облаштована всім необхідним та створені всі необхідні умови для проживання дитини. Також встановлено, що на цей час дитина [PERSON] з 01.06.2017 року відвідує денну групу дошкільного навчального закладу № 18 санаторного типу, матір дитину забирає вчасно, щоденно. Вказане стверджується відповідними довідками від 08.08.2017 року № 129 та від 16.06.2017 року № 113. Одночасно судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця, [PERSON] є підприємцем та займається підприємницькою діяльністю. Відповідно до акту умов проживання [PERSON] від 09.062017 року, було проведено обстеження квартири в [ADDRESS] За результатами обстеження встановлено, що квартира складається з двох кімнат, житловою площею 54,3 кв.м., частка квартири знаходиться у власності [PERSON] Для виховання та розвитку дитина має окрему кімнату, місце для сну, занять та довкілля. В квартирі зареєстровані [PERSON] та його донька [PERSON] Таким чином в квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини [PERSON], така зарахована в дитячий садочок «Азбука». Відповідно до довідки від 19.05.2017 року, дитина [PERSON] відвідувала в присутності [PERSON] заняття в дитячому садочку «Азбука», у 2016 році - 20 занять, а у 2017 році - 10 занять. У ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов?язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з представленого суду висновку органу піки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради щодо визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], від 14.08.2017 року № 722/01-17, рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] Висновок обґрунтовується тим, що батько дитини є приватним підприємцем, його дохід в І кварталі 2017 року склав 50000,00 грн., на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. [PERSON] є співвласником 2-кімнатної квартири, де дитина зареєстрована і фактично постійно проживала з народження. З самого народження батько приймає участь у вихованні доньки, її матеріальному забезпеченні та розвитку, сприяє її обстеженню та лікуванню. Між батьком та дитиною існують добрі родинні стосунки. Разом з тим, матеріально-побутові умови матері дитини [PERSON] не стабільні, її доходи є не достатніми, власне житло відсутнє. На цей час [PERSON] заміжня та очікує другу дитину, спільно з чоловіком [PERSON] проживає в [ADDRESS] в орендованій однокімнатній квартирі, щомісячна плата становить 4000,00 грн. Відомості про стосунки вітчима та падчерки відсутні. Подружжя перебуває в пошуках іншого житла. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до переконання, що обоє батьків під час спільного проживання добросовісно ставилися до виконання своїх батьківських обов'язків, проте після фактичного припинення подружніх стосунків матір дитини [PERSON] спочатку залишила дитину батькові [PERSON], переїхавши, за її словами, на роботу у Львівську область, а в подальшому по суті без згоди батька забрала дитину із собою, чинить перешкоди батькові у спілкуванні із дитиною, що свідчить про зловживання нею своїми батьківськими правами, чим порушує вимоги ст. 9 Конвенції про права дитини, згідно з яких дитина не повинна без достатніх причин розлучатися як з обома батьками, так і з будь-ким із батьків. У суду відсутні докази того, що [PERSON] розлучила дитину із батьком у зв?язку із поважними причинами, зокрема через загрозу її життю чи здоров?ю, а тому така поведінка [PERSON] є недобросовісною та такою, що суперечить інтересам малолітньої дитини, яка має беззастережне право на спілкування з обома батьками. Також суд вважає, що в найкращих інтересах малолітньої дитини буде її проживання у квартирі із достатнім життєвим простором, в якому вона матиме окрему кімнату для повноцінного розвитку, а тому погоджується із тим, що проживання дитини в орендованій квартирі в м. Ужгород, яка складається з одної кімнати, тим більше разом з іншою сторонньою особо, я саме [PERSON], є неприпустимим, оскільки не відповідає, навіть, мінімальним санітарним нормам про розмір житлової площі для дитини. До того ж, на цей час відсутні документи щодо користування займаною [PERSON] квартирою в м. Ужгород, що свідчить про нестабільність житлових умов матері дитини. Натомість, батько дитини створив для дитини відповідні умови проживання, виділив для дитини окрему кімнату, проживання в якій сприятиме повноцінному та гармонійному розвитку дочки. За змістом ч. 2 ст. 161 СК України, суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд бере до уваги наявність у [PERSON] стабільного прибутку, що переконує у його спроможності в достатній мірі забезпечити дитині матеріальне утримання. Натомість, [PERSON] на цей час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, перебуває у стані вагітності, що свідчить про неможливість отримання самостійного доходу в найближчому майбутньому. Крім цього, суд прийшов до переконання про недоцільність з'ясування думки дитини щодо даного спору, зважаючи на малий вік дитини, в силу якого дитина нездатна свідомо висловити свою думку. Одночасно суд не вбачає підстав для надання матері будь-яких переваг під час вирішення даного спору, у зв?язку із наступним. Статтею 24 Конституції України гарантовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, й не може бути привілеїв чи обмежень за будь-якими ознаками, в т.ч. й за ознакою статі. Рівність батька та матері у питаннях виховання і проживання з ними дітей передбачено також іншими нормативно-правовими актами, зокрема ст.ст. 7, 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини, закріплено обов'язок держави забезпечувати однакову відповідальність обох батьків за виховання та розвиток дитини. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, зроблену у справі у справі № 6-2445цс16 (постанова від 04.12.2016 року), на яку вказує сторона позивача за первісним позовом, суд виходить з наступного. Принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір?ю, крім виключних обставин, суперечить ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, в якій зазначено, що дитина не повинна розлучатися з батьками, а не лише з матір'ю. Таким чином, принцип ст. 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір?ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. В будь-якому разі, поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Таким чином сам по собі вік дитини та її стать не є визначальним при розгляді справ про місце проживання дитини, а цій обставині має бути надана оцінка у сукупності з іншими доказами. На аналогічне, вказане вище, також звертає увагу Верховний Суд України у постанові від 12.07.2017 року (справа № 6-15цс17). Додатково суд звертає увагу на те, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. При цьому, як вказує Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 року (справа № 6-564цс17), що саме визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого один з батьків дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Із наведено слід прийти до висновку, що вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, має бути встановлена та зазначена конкретна постійна адреса її проживання. Також суд застосовує рекомендації ЄСПЛ, сформульовані під час розгляду наступних справ, а саме: - гендерні стереотипи, які диктують сприйняття жінки як особи, яка здебільшого піклується про дітей, а чоловіка як годувальника, самі по собі не можуть становити достатнє виправдання різниці у поводженні (п. 143 рішення у справі «Konstantin Markin v. Russia» від 22.03.2012 року, № 30078/06); - що стосується твердження про особливу ролі жінки у вихованні дітей, Європейський суд зазначає, що у справі «Петровіц проти Австрії» він відмічав про поступову еволюцію суспільства в сторону рівного поділу обов?язків чоловіків і жінок по вихованню дітей (п. 139 рішення у справі «Konstantin Markin v. Russia»); - різниця у ставленні є дискримінаційною, якщо немає жодних об?єктивних чи обґрунтованих причин для цього (п. 125 рішення у справі «Konstantin Markin v. Russia»); - відмінність у ставленні не може бути виправдана традиціями, які панують у країні (п. 142 рішення у справі «Konstantin Markin v.Russia»). Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, суд не обмежує право матері на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і мати може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Більше того, [PERSON] неодноразово в ході судового розгляду наголошував, що жодних перешкод на спілкування матері з дитино чинити наміру не має. Вирішуючи спір, суд приходить до висновку, що [PERSON] заявивши позов, не виконала, передбаченого ст. 60 ЦПК України, процесуального обов?язку із доказування належними і допустимими доказами факту наявності постійного житлового приміщення із належними умовами для проживання в ньому спільно з дитиною. До того ж, в ході розгляду справи, судом встановлено, що [PERSON] залишала дитину з батьком, неодноразово змінювала місце проживання, на даний час разом з теперішнім чоловіком орендують квартиру. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що враховуючи перш за все інтереси малолітньої дитини, а також ті обставини, що батько дитини з турботою ставиться до своєї дитини, належним чином виконує свої батьківські обов'язки, працює та має достатній заробіток для її утримання, забезпечений житлом та умовами для проживання і виховання дитини, а мати дитини в свою чергу на час вирішення спору не має постійного місця проживання, а тому для якнайкращого забезпечення інтересів дитини місце проживання дитини слід вирішити з батьком, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. З огляду не це, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved