Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» в особі Одеської обласної філії, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції про розірвання договору, посилаючись на те, що між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», повним правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», було укладено Договір кредиту № 692/ФО3.14/023, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 210\~000,00 доларів США із сплатою 13 відсотків річних та кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту 11.02.2022 р. В якості забезпечення зазначеного Кредитного договору між АКБ «УКРСОЦБАНК» з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 12.01.2007 р. за р.№ 75, відповідно до умов якого в іпотеку надано двокімнатну квартиру загальною площею 118,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. 25.09.2014 р. між АКБ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] за ініціативою банку було укладено Додаткову угоду про внесення змін № 1 до Договору кредиту № 692/ФО3.14/023 від 12.01.2007 р. відповідно до умов якого процентна ставка за користування кредитом була збільшена до 14,0 %. При цьому жодних додаткових угод до Іпотечного договору від 12.01.2007 р. укладено не було. Вважаючи, що АТ «УКРСОЦБАНК» було порушені права позивача, як іпотекодавця за Іпотечним договором від 12.01.2007 р., позивачі просили розірвати Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 12.01.2007 р. за р.№ 75, та визнати припиненим у Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» права іпотеки за укладеним з [PERSON] Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 12.01.2007 р. за р.№ 75. На судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі АТ «УКРСОЦБАНК» та Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції про дату та час слухання справи повідомлені належним чином, явку своїх представників до суду не забезпечили, про причини своєї неявки не повідомили, заяви про слухання справи у своїй відсутності до суду не надходило, заяву про відкладення справи до суду також не надавалося. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів, вважає за можливе розглянути справу заочно у відповідності до правил ст. ст. 169, 224 ЦПК України, приймаючи до уваги, що представник позивача проти цього не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, як таких, що засновані на Законі та доведені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Пункт 2 ст. 4 Цивільного кодексу України констатує, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Оскільки правовідносини з приводу майнової поруки між майновим поручителем та кредитором є різновидом зобовязань, на них також поширюються правові норми щодо зобовязань. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Судом встановлено, що між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», повним правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», було укладено Договір кредиту № 692/ФО3.14/023, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 210\~000,00 доларів США із сплатою 13 відсотків річних та кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту 11.02.2022 р. В якості забезпечення зазначеного Кредитного договору між АКБ «УКРСОЦБАНК» з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 12.01.2007 р. за р.№ 75, відповідно до умов якого в іпотеку надано двокімнатну квартиру загальною площею 118,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. 25.09.2014 р. між АКБ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] за ініціативою банку було укладено Додаткову угоду про внесення змін № 1 до Договору кредиту № 692/ФО3.14/023 від 12.01.2007 р. відповідно до умов якого процентна ставка за користування кредитом була збільшена до 14,0 %. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни та доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Будь-яке збільшення основного зобовязання або процентів за основним зобовязанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. В наданому до матеріалів справи іпотечному договорі від 12.01.2007 року сторонами не передбачено право іпотекодержателя в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за кредитом. Стаття 19 Закону України «По іпотеку» є імперативною нормою цивільного законодавства та встановлює чіткий обовязок Іпотекодержателя до внесення змін до основного зобовязання в частині збільшення відсоткової ставки або одночасно з цим ініціювати внесення змін до іпотечного договору, адже розмір сплачуваних за користування кредитними коштам процентів як істотна умова кредитного договору відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, що безпосередньо впливає на обсяг грошових зобовязань, забезпечуваних майновою порукою Іпотекодавців, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 7 і п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», підлягає обовязковому визначенню у іпотечному договорі. Невиконання цієї умови є грубим порушенням вимог закону Іпотекодержателем та має мати наслідки передбачені законодавством. З зазначеним також узгоджується позиція Верховного Суду України, викладена в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна: «…По-друге, збільшення основного зобовязання або процентів за ним у розумінні Закону №\~898-ІV має наслідком виникнення нового основного зобовязання, якщо в договорі, яким визначається це зобовязання, не встановлені критерії такого збільшення…». Що в свою чергу зумовлює необхідність укладення нового договору іпотеки, адже іпотека, як вид забезпечення зобовязання має похідний характер від основного зобовязання та не може виникати раніше за це зобовязання. Частиною першою ст. 593 Цивільного кодексу України та ст. 28 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави припиняється «…в інших випадках передбачених законом». Згідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» - іпотека припиняється зокрема «…з інших підстав, передбачених законом». Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» в особі Одеської обласної філії, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції про розірвання договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved