Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до суду із позовом про тлумачення заповіту. Позов мотивований тим, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склала заповіт на ім`я позивача, у якому заповіла останній, зокрема, право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності СВК «Дружба» Турійського району Волинської області (сертифікат серії РН № 0677076, виданий Турійською райдержадміністрацією 15 травня 2000 року, реєстраційний №188). Постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії\~видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що документ, який посвідчує право [PERSON] на земельну частку (пай), сертифікат серії РН № 067078, виданий Турійською райдержадміністрацією 29 вересня 2005 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 108, не відповідає інформації, яка зазначена у заповіті. Вказувала, що вона є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті тітки, оскільки постійно проживала та була зареєстрована з нею на день її смерті, розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти їй право саме на ту земельну частку (пай), на яку вона мала на момент складання заповіту, а спадкодавцеві за життя належало право тільки на одну земельну частку (пай). Просила здійснити тлумачення заповіту від 10 липня 2007 року, внесеного до реєстру за №70, посвідченого секретарем Купичівської сільської ради Турійського району Волинської області, шляхом визнання волевиявлення спадкодавця заповісти їй право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності СВК «Дружба» Турійського району Волинської області, згідно з сертифікатом серії РН № 067078, виданий Турійською райдержадміністрацією 29 вересня 2005 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №108. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 27, 51), представник позивача 1 березня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій просила позов задовольнити, розглядати справу за її відсутності та без участі позивача (а.с. 49). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 22 березня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 52). Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом\~статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1236\~ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12) і після її смерті відкрилася спадщина. Позивач є племінницею спадкодавця, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, укладення шлюбу та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с. 35-45), належить до спадкоємців за заповітом та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті тітки, оскільки постійно проживала та була зареєстрована з нею на день її смерті (а.с. 14). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт на ім`я позивача (а. с. 13), тлумачення змісту якого на підставі положень статей\~213,\~1256 ЦК України\~остання просила здійснити, звертаючись до суду з цим позовом. Відповідно до статті 1256\~ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Згідно зі статтею 213\~ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213\~ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно до заповіту від 10 липня 2007 року [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] , зокрема, право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності СВК «Дружба» Турійського району Волинської області (сертифікат серії РН № 0677076, виданий Турійською райдержадміністрацією 15 травня 2000 року, реєстраційний №188) (а.с. 13). Зазначений заповіт від 10 липня 2007 року є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 32 на звороті). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Чинне земельне законодавство не містить чіткого визначення поняття земельна частка (пай). Разом із тим, у сфері земельних відносин загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а і як земельна ділянка, яка отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі). Судом встановлено, що [PERSON] за життя належало право лише на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності СВК «Дружба» Турійського району Волинської області, що посвідчено сертифікатом серії РН № 067078, виданим Турійською райдержадміністрацією 29 вересня 2005 року та зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 108 (а. с. 16). Так, відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 5 лютого 2021 року № 31-3-0.26-8/104-21 [PERSON] на підставі розпорядження голови Турійської районної державної адміністрації № 188 від 15 травня 2000 року був виданий 29 вересня 2005 року сертифікат серії РН № 067078, що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №108, на право на земельну частку (пай), площею 5.24 умовних кадастрових гектарів, вартістю 118444.22 гривень з врахуванням коефіцієнтів індексації. Державні акти взамін вказаного сертифікату не видавалися, технічна документація на земельні ділянки не виготовлялася, земельні ділянки не реєструвалися (а. с. 20). Аналіз наведених фактичних обставин справи та доказів в їх сукупності дає достатні й обгрунтовані підстави для висновку, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] було спрямоване на те, щоб передати у спадок позивачу [PERSON] земельну частку (пай), право на яку вона мала на момент складання заповіту відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай). З огляду на вказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про тлумачення змісту заповіту, складеного 10 липня 2007 року [PERSON] , оскільки у розглядуваному випадку таке тлумачення усуває неясності і неточності у його змісті, що створюють перешкоди позивачу для реалізації свого права на спадкування, і не змінює, не спотворює волю заповідача щодо розпорядження спадковим майном та не виходить за межі заповіту. Такі висновки цілком узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 467/356/19 (провадження № 61-8685св20) з аналогічним предметом позову. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для тлумачення заповіту та задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог частини першої статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного, статей\~213,\~1216,\~1218,\~1223,\~1233,\~1236,\~1256 ЦК України\~та

Outcome: approved