Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON]., [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2010 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано, відповідач ухиляється від своїх обов' язків по вихованню дитини, сплачує мінімальний розмір аліментів у сумі 200 грн. щомісячко, додатково матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про її духовний і фізичний розвиток не цікавиться тощо. Всі питання щодо виховання сина позивач вирішує самостійно, без участі і підтримки відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 09.10.2015 року відповідач написав заяву №НАО 757483, посвідчену приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В., в якій надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON]., [INFO]. Представник третьої особи просила задовольнити позов. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.п.1,2,4 ч.1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, у судовому засіданні встановлено, що 17.11.2007 року виконкомом Першотравневської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області між сторонами укладено шлюб, який рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 13.08.2010 року - розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON]., [INFO], який проживає з позивачем. 09.10.2015 року відповідач написав заяву №НАО 757483, засвідчену приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В., в якій надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON]., [INFO]. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №02/21-1886 від 02.11.2015 року [PERSON] визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню сина, не здійснює за ним належний догляд та контроль, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує його необхідним харчуванням, не цікавиться здоров'ям, не створює умови для отримання ним освіти, а також не проявляє до нього батьківської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON]відносно малолітнього сина [PERSON] слід задовольнити, так як позбавлення його батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах.

Outcome: approved