Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування\~ за законом до Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 травня 2007 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинку № 23 з відповідними\~ господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в\~\~м. Апостолове, Дніпропетровської області по вул. Прибрежній. Звернувшись до державного нотаріуса [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у видачі такого нотаріусом було відмовлено. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої зазначено, що нотаріусу не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, в звязку з чим видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не має підстав. В позовній заяві [PERSON] зазначено, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачені. Відмова нотаріуса унеможливлює отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку спадкоємцем. [PERSON]М просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 23, з відповідними\~ господарчими будівлями та спорудами, що розташований в м. Апостолове, Дніпропетровської області по вул. Прибрежна, після смерті [PERSON]. Позивач надав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просить слухати справу без участі представника. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.05.2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 712491, повторно виданого Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області\~ від\~ 26.09.2016\~ року (а.с. 8). [PERSON], [INFO] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії № І-КИ № 348783, повторно виданого Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області\~ від\~ 28.09.2016\~ року (а.с. 7),\~ який не залишив заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з усіма господарчими будівлями та спорудами розташованого в м. Апостолове по вул. Прибрежна, буд. 23, Дніпропетровської області. Заява про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця позивачем подана в передбачений статтею 1270 ЦК України строк (а.с. 26). \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно матеріалів спадкової справи № 141/2016\~ щодо майна померлого 27.05.2007 року [PERSON], інших спадкоємців судом не встановлено. За приписами п.п. 4.14, 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, зокрема склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно п. 1 Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, № 296/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Виходячи з викладеного, у випадку не надання спадкоємцем документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, це є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги суд виходить з наступного. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Зокрема однією із підстав набуття права власності, є спадкування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно копії довідки № 6747 від 28.09.2016 року виданої Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області вбачається, що з 16.02.1981 року, тобто з дня реєстрації по день смерті [PERSON], проживав [INFO]. Разом з ним на момент його смерті проживала дружина [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії довідки № 1473 Пр-16 від 14.12.2016 року виданої КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» відповідно реєстрової книги № 24, реєстраційний запис № 144, відповідно до свідоцтва про право власності від 09.03.1993 року виданого Виконавчим комітетом Апостолівської міської ради на підставі рішення № 11 від 27.01.1993 року, вбачається, що власником житлового будинку загальної площі 74,7 кв.м з господарчими будівлями є [PERSON]. Таким чином судом достовірно встановлено, що спадкодавець дійсно був власником зазначеного вище спадкового майна, а тому воно входить до складу спадщини, в той же час у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, позивач за позовом позбавлені можливості реалізувати своє право на спадкування. Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] заповіти спадкодавець не складав, тому відповідно до глави 86 ЦК України спадкування здійснюється за законом. Зі змісту ст.ст. 15-16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний сторонами позивачем по справі такий спосіб захисту свого порушеного права, як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру порушеного права особи, яка звернулась до суду, а тому може бути застосований судом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги по справі є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved