Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою та просила встановити факт належності розпорядження органу приватизації від 21.09.1994 року за №46577 та свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за №16-1677 від 21.09.1994 року про передачу у приватну власність [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заяви [PERSON] вказувала на те, що в даних документах було помилково вказано по-батькові заявника «[PERSON]», тоді як в паспорті, довідці про присвоєння ідентифікаційного коду, пенсійному посвідченні, трудовій книжці вказано «[PERSON]», що на думку заявника є наслідком довільного перекладу прізвища з російської мови на українську. Звернувшись до нотаріуса з наміром відчужити вищевказану квартиру, вона разом з чоловіком отримала усну відмову в оформленні договору у зв'язку з наявними в свідоцтві про право власності розбіжності в написанні по-батькові, замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Сторони у засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, в матеріалах справи є клопотання представника заявника про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи в засідання не прибув, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість розпорядження заявником своєю власністю. Матеріалами справи встановлено, що 21 вересня 1994 року на підставі розпорядження органу приватизації №46577 [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №16-1677. Право власності на вказане майно 03 жовтня 1994 р. зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі 93 пр.-стр.176 -282. 07.05.1998 р. ДПА в Суворовському районі м. Одеси було видано довідку про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] №1638908241(а.с.10 - зворот). Отже, наявність помилки в написанні по-батькові заявника підтверджується написанням по-батькові у інших документах, зокрема у паспорті громадянина України та пенсійному посвідченні (а.с.10,11), в яких по-батькові вказано «[PERSON]», та свідчить про орфографічну помилку, допущену при написанні імені в свідоцтві про право власності на житло та розпорядженні органу приватизації, а саме написання його як «[PERSON]». Звернувшись до нотаріуса в усній формі, їй було запропоновано звернутися до суду з питанням про встановлення факту належності правовстановлюючого документу через наявність розбіжностей в написанні по-батькові [PERSON] Оцінивши представлені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 21.09.1994 р. за №16-1677, та розпорядження органу приватизації від 21.09.1994 р. №46577, дійсно належать [PERSON].

Outcome: approved