Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб зареєстрований 17 січня 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей, внаслідок чого, вони припинили шлюбно-сімейні відносини, з січня 2013 року проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.02.018 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Сторони до зали судових засідань не зявились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с. 19, 20). Суд, враховуючи клопотання відповідача про розгляд справи без його участі, а також визнання ним позову, вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність незявившихся осіб та вирішити спір за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 17.01.2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 69, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 167498 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження 1-ВЛ № 121676 (а.с. 11). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Майнового спору між сторонами не має.

Outcome: approved