Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 10 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (актовий запис №33), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося через зловживання останнім спиртними напоями та вчиненням сварок. Намагання позивачки зберегти шлюб виявилися безрезультатними. Тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Зазначила, що мають спільну дитину сина [PERSON] 07 жовтня 2010 народження. Позивачка в судові засідання не зявилася, надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в останнє судові засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та за згодою позивача ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС №084590, виданого 10.08.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №33. Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №156983, виданого 13 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], який народився 07 жовтня 2010 року. Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага внаслідок зловживання відповідачем алкогольними напоями, вчиненням сварок та безвідповідального ставлення до сімї та дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved