Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], з тих підстав, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 03.12.2011 року, який був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2014 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі ? частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час відповідач аліменти сплачує нерегулярно і не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Після розлучення відповідач не спілкується із дитиною, не приймає ніякої участі у її вихованні, життям дитини не цікавиться, навіть не вітає дочку з днем народження, тим самим ухиляється від виконання батьківських обов?язків. Відповідач взагалі не бачив дитину майже 4 роки. Дитина має певні захворювання та потребує обстеження та лікування у психіатричному закладі, які провадяться на прохання або за згодою батьків. Однак, отримати згоду батька на такі обстеження та лікування не виявляється можливим, оскільки він уникає контакту. КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради відмовляє у лікуванні дитини на підставі ст.11 ЗУ «Про психіатричну допомогу» у зв?язку із відсутністю згоди батька на таке лікування. Своїми діями відповідач, на думку позивача, порушує вимоги ст.150,180 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», а тому просить суд відповідно до ст.164 СК України позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення, аналогічні тим, що викладені нею в позовній заяві і додатково зазначила, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки їй необхідно задля того, щоб пройти обстеження та лікування дитини в психіатричній лікарні, оскільки для цього потрібна згода батька, яку він не надає, хоча вона неодноразово зверталася до нього з цього приводу, але на телефонні дзвінки відповідає його нова дружина та нарікає, що не треба нав?язуватися зі своєю дитиною. Відповідач взагалі не проявляє будь-якого інтересу до дитини та батьківської турботи на протязі 4 років, хоча вона ніколи не чинила перешкод відповідачу для спілкування з дитиною. Він пішов з сім?ї, коли дитині виповнився один рік і з цього часу жодного разу він у житті дочки не з?являвся. Дитина взагалі не знає та не пам?ятає свого батька. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з?явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, та ним отримано ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення його дружині(а.с.37). Частиною 3 ст.130 ЦПК України передбачено, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Незважаючи на належне отримання судової повістки про виклик до суду, [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, зокрема заяв про відкладення розгляду справи, а тому суд, з урахуванням викладеного, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Шиян Н.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у письмовому висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], який долучений до матеріалів справи(а.с.42). Суду додатково пояснила, що органом опіки та піклування здійснені виходи з метою обстеження умов проживання відповідача [PERSON] за адресою, вказаною позивачем, але ця квартира виявилася проданою. За адресою реєстрації [PERSON]. також не було виявлено. Шляхом телефонного повідомлення,через його дружину, [PERSON] було запропоновано з?явитися на засідання комісії, але жодного разу батько дитини не з?явився. Органом опіки та піклування встановлено, що батько малолітньої дитини [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням дочки не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітньоїщонайменшого батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника 3-я особи органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Заводському району Шиян Н.В., яка діє на підставі довіреності, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно даних паспорта громадянина України [PERSON] з 15.08.2017 року значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS](а.с.6). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.12.2011 року, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 10.11.2014 року(а.с.8). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], в якому матір'ю дитини зазначена позивач [PERSON], батьком - відповідач [PERSON].(а.с.10). Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.Згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2014 року, яке набрало законної сили 06.10.2014 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.9). Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 06.11.2015 року по теперішній час(а.с.20). Згідно Витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 26.02.2018 року №45/473 КЗ «Запорізька обласна психолого-медико-педагогічна консультація» ЗОР, виданої позивачу [PERSON], дитина [PERSON], [INFO], має певні захворювання, рекомендовано корекційно-розвиткове навчання в інклюзивній групі(а.с.14). З інформації КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходилась на обстеженні у 20 відділенні закладу з 07.03.2018 року по 04.04.2018 року(а.с.13). Зі змісту листа головного лікаря КУ «ОКПЛ» ЗОР від 14.02.2018 року щодо огляду лікарем-психіатром дитини [PERSON], [INFO], вбачається, що [PERSON] повідомлено, що психіатричний огляд дитини до 14-ти років у відповідності до ст.11 ЗУ «Про психіатричну допомогу» проводиться на прохання або за згодою його батьків чи іншого законного представника. У разі незгоди одного з батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування. Рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування районної адміністрації за місцем мешкання для отримання рішення (згоди) на проведення психіатричного огляду дитини(а.с.15). Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 05.03.2018 року №75р надано згоду на госпіталізацію до комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради малолітньої [PERSON], [INFO](а.с.16). Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір»ю. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11,15,18 вказаного Закону кожна дитинамає право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересам дитини і ці інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З інформації про малолітню [PERSON], наданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №282 «Олеся» вбачається, що дитина відвідує заклад з 2015 року. За період відвідування дитину приводили та забирали мати [PERSON] та сестра [PERSON], 2002 року народження. Батько жодного разу не приходив до ДНЗ, не цікавився досягненнями та успіхами своєї дитини(а.с.11). Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, у тому числі спору про позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що малолітня [PERSON], [INFO], досягла лише п'ятирічного віку, суд приходить до переконання, що вона у такому віці, ще не здатна висловити свою думку щодо вирішення спору про позбавлення її батька [PERSON] батьківських прав. Але, у присутності психолога [PERSON], малолітня [PERSON] розповіла суду, що свого батька вона не знає та не пам'ятає, оскільки він до неї не приходить. Положеннями ч.4,5 ст. 19 СК України передбачена обов'язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору про позбавлення батьківських прав. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомосте, одержаних в результаті обстеження умов проживання батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Акту обстеження умов проживання від 31.07.2018 року за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В квартирі тривають ремонтні роботи, але створено умови для проживання дітей(а.с.64). Зі змісту акту обстеження умов проживання від 05.06.2018 року вбачається, що за адресою [ADDRESS], вказаною позивачем в позовній заяві як місце проживання відповідача, [PERSON] не проживає, квартира продана у листопаді 2016 року(а.с.60). Згідно акту про обстеження умов проживання від 12.06.2018 року вбачається, що за адресою реєстрації [ADDRESS] [PERSON] більше ніж півроку не мешкає, точної адреси проживання не встановлено, надано номер мобільного телефону для зв?язку(а.с.61). Згідно наданого суду висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON], [INFO], оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дочки не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітньої батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує(а.с.42). Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення можу бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивача [PERSON], з якою у нього добрі, родинні стосунки. Відповідач [PERSON] є його колишнім зятем, з яким він ніяких стосунків не підтримує. Після розірвання шлюбу між його дочкою та відповідачем, останній ухиляється від виконання своїх батьківських обв»язків, оскільки ніяким чином з дитиною не спілкується, не бере будь-якої участі у її житті та за весь цей час - маже чотири роки він взагалі до дитини не приходив. Дитина потребує проведення обстеження та лікування, оскільки має певні захворювання, але відповідач ігнорує всі звернення до нього з приводу надання ним згоди на лікування дитини та ухиляється від будь-якого спілкування. Його дочка ніколи не чинила жодних перешкод для спілкування батька з дитиною, але він особисто не бажає підтримувати з дитиною батьківський зв'язок, не приходить до дитини, не вітає зі святами та днями народження і взагалі дитиною не цікавиться. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила,що вона підтримує дружні стосунки з позивачем [PERSON]. Відповідача [PERSON] вона знає, але ніяких стосунків з ним не підтримує. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, останній пішов з сім»ї, змінив місце проживання і з цього періоду часу, більш ніж три роки, він ніяким чином не виконує своїх батьківських обов'язків, так як взагалі з цього часу жодного разу не відвідував дитину, дівчинка свого батька не знає та не пам»ятає, оскільки бачила його лише тоді, коли їй виповнився один рік. Відповідачу відомо, де проживає позивач [PERSON] разом із дитиною, але жодного разу після розлучення він до них не приходив, не вітає свою дочку зі святами та днем народження, ніяких подарунків не дарує і дитиною зовсім не цікавиться. Позивач ніколи не забороняла батькові спілкуватися з дитиною, а навпаки розшукувала його для того, щоб отримати від нього згоду на лікування дитини, але він уникає будь-яких контактів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знає сім»ю позивача [PERSON], яка знаходиться під соціальним супроводом, відповідача [PERSON] вона не знає та жодного разу його не бачила. На протязі соціального супроводу цієї сім?ї не було помітно присутності батька молодшої дитини. Позивач завжди потребувала підтримки як фінансової так і психологічної, оскільки опинилася в складній життєвій ситуації. Коли виникло питання лікування молодшої дочки [PERSON], матері було надано всі необхідні рекомендації, але, зі слів позивача стало відомо, що батько дитини ніякої участі в житті дочки не приймає, дозволу на обстеження та лікування дитини не надає, чим створює певні перешкоди. Практика Європейського суду з прав людини (справа Хант проти України від 07.12.2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд вважає, що неявка в судове засідання відповідача, якому достовірно відомо про розгляд у суді справи про позбавлення його батьківських прав, свідчить про його свідому поведінку, пов'язану із відсутністю у відповідача будь-якого інтересу до своєї дочки та байдужістю до своєї дитини та її життя і свідчать про небажанням виконувати свої батьківські обов'язки відносно своєї малолітньої дочки, від виконання яких він фактично самоусунувся та не виконує їх протягом тривалого періоду часу. Отже, суд в діях відповідача вбачає саме його винну поведінку в ухиленні від виконання обов'язку як батька у відношенні до своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. При вирішенні спору по суті, суд також приймає до уваги висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 23.07.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON].(а.с.42). Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами той факт, що відповідач [PERSON] на власний розсуд самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тривалий період часу не підтримує з дочкою родинних зв'язків, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи, не піклується про неї, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своєї малолітньоїдочки, та взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться станом її здоров'я, не надає її доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи та уваги, долею дитини, її розвитком не цікавиться, хоча має таку можливість, не відвідує дошкільний навчальний заклад, який відвідує дитина, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується її духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, що свідчить про свідоме ухилення та нехтування відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України,враховуючи, що право малолітньої дитини [PERSON]. на належне виховання і утримання, турботу про здоров»я, фізичний та духовний розвиток з боку її батька [PERSON] порушено, та підлягає судовому захисту. Відповідно ст.51Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов»язок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття також закріплений у статті 180 Сімейного кодексу України. Отже, діючим законодавством передбачений саме обов'язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і це обов'язок стосується обох батьків. Згідно ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Але, судом встановлено, що з відповідача [PERSON] на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2014 року вже стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні спору по суті, суд також враховує вимоги ст.ст. 12,81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved