Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти за Договором-заявою № 313731/33207/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 29.10.2014 року в сумі 8000,00 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що 29 жовтня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір-заява № 313731/33207/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті у сумі 8000,00 доларів США на строк з 29.10.2014 року по 29.03.2015 року з нарахуванням процентів за ставкою 12,75% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до п.1 Договору - заяви вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 8000.00 доларів США на строк з 29 жовтня 2014 року по 29 березня 2015 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується квитанціями № 13+217141394 від 29.10.2014 року, № 13+214141391 від 29.10.2014 року, та меморіальним валютним ордером № 10677694 від 29.10.2014 року. Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. У зв'язку з небажанням продовжувати на новий строк депозитний договір, [PERSON] 27.03.2015 року та 30.03.2015 року повідомила ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відділення № 13 філії Запорізького РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про таке рішення та в своїй заяві вимагала повернення в день закінчення договору суми строкового вкладу та нарахованих процентів у відповідності до укладеного договору. Проте, незважаючи на отриману вимогу відповідачем не було повернуто вклад. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушив свої зобов'язання за Договором - заявою № 313731/33207/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 29.10.2014 року та повинен виплатити їй 8000,00 доларів США та просить стягнути зазначену суму. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягала, просить позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав. Надав суду письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 55 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду за діяльністю банків в межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковим для банків. На момент нібито звернення Позивача до Банку (27.03.2015 року, 30.03.2015 року) з вимогою повернення суми вкладу, діяла Постанова НБУ № 160 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 03.03.2015 року, відповідно до пунктів 9 підпункту 4 даної Постанови, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до правових актів Національного банку України. Відповідно до пункту 7.4 Основних умов «Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором у випадку виникнення обставин непереборної сили, вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором. При цьому строк виконання зобов'язань відкладається на весь строк дії таких обставин. [PERSON] 27.03.2015 року та 30.03.2015 року зверталася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо повернення суми вкладу, однак в своїх заявах не вказала яким саме чином вона бажає отримати свій вклад, через касу банку або шляхом перерахування на відповідний рахунок, у зв'язку з чим відповідач фактично не мав змоги повернути грошові кошти, що є порушенням п. п. 5. 2 Основних умов, де вказано, що у письмовій заяві Вкладник обов'язково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказанням у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування). Дослідивши докази, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29 жовтня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір-заява № 313731/33207/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті у сумі 8000,00 доларів США на строк з 29.10.2014 року по 29.03.2015 року з нарахуванням процентів за ставкою 12,75% річних, у порядку та на умовах, визначених в Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови). Позивачем було внесено на депозитний рахунок [NUMBER] 8000.00 (вісім тисяч) доларів США, що підтверджується квитанціями № 13+217141394 від 29.10.2014 року, № 13+214141391 від 29.10.2014 року, та меморіальним валютним ордером № 10677694 від 29.10.2014 року. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого, сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ч. 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до п. 5.2 Основних умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. Відповідно до листа № 1211 від 06.04.2015 року залишки коштів на депозитних рахунках станом на 30.03.2015 р. - депозитний договір № 313731/33207/5-14 від 29.10.2014 року - 8000,21 доларів США. Судом встановлено, що [PERSON] 27.03.2015 року та 30.03.2015 року зверталася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», також відділення № 13 філії Запорізького РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із завами де зазначала, що немає наміру продовжувати строк дії договору та просила повернути грошові кошти за депозитом в іноземній валюті у сумі 8 000,00 доларів США. Крім того, позивач 22 квітня 2015 року зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», філії Запорізького РУ АТ «Фінанси та Кредит», а також відділення № 13 філії Запорізького РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою-вимогою про повернення грошових коштів за депозитом в іноземній валюті в сумі 8000 доларів США щляхом видачі готівкою (на руки) через касу Банку, пропонувала укладення мирової угоди та повернення банківського строкового вкладу в іноземній валюті в сумі 8000 доларів США протягом 3 місяців. Тобто, позивач вказала, яким саме чином вона бажає отримати свій вклад, а саме, готівкою (на руки) через касу Банку. Згідно відповіді начальника відділення № 13 філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Резніченка І.Г. №85 від 28 квітня 2015 року, 04.03.2015 року набула чинності Постанова Правління НБУ № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.03.2015 року, відповідно до якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Однак на день розгляду справи Вклад позивачу не був виплачений відповідачем. Грошові кошти за депозитом у межах до 15 000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України також не виплачувались. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомило, що згідно вимог НБУ виплати зараз не проводяться. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед позивачем, оскільки банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти в строк закінчення дії договору - 29.03.2015 року в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Так, згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (N. 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оцінюючи докази по справі, суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про те, що як на момент виникнення спору, так і на даний час діють постанови Правління НБУ, якими обмежено порядок видачі грошових коштів в іноземній валюті, в тому числі й з депозитних (вкладних) рахунків, оскільки будь-які розпорядження НБУ, викладені в постановах чи інших документах є за своїм характером підзаконними нормативними актами та не можуть суперечити закону або змінювати його зміст. В разі, якщо підзаконні нормативно-правові акти не відповідають нормі Закону, то їх застосування до вирішення спірних правовідносин є недопустимим. Право Національного банку України, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборону та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено у Законі України «Про банки та банківську діяльність». Так, згідно ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Разом з тим, як вже зазначалося, положення ЦК України передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що Постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» № 540 від 29.08.2014 року, «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» № 160 від 03.03.2015 року, на які посилається відповідач, не може бути підставою для правомірності дій Банку щодо відмови повернення вкладнику депозиту. Слід зазначити, що укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань. До того ж відповідач, навіть, не дотримується зазначеної Постанови Правління НБУ, на яку посилається у своїх запереченнях, відповідно до якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України і не повертає позивачу грошові кошти, частинами відповідно до Постанови Правління НБУ. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» взагалі самоусунувся від виконання своїх обов'язків перед позивачем. Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав». Відмовляючись повернути суму коштів, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому вимоги щодо стягнення банківського вкладу в розмірі 8 000,00 доларів США, підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 8 000,00 доларів США, що еквівалентно 169059 грн. 16 коп. за курсом Національного банку України станом на 05.05.2015 року, тобто на день розгляду справи в суді. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved