Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області, про надання дозволу на виїзд їхньої спільної малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька, мотивуючи позов тим, що батько добровільно не надає такого дозволу, а виїзд за кордон необхідний дитині для оздоровлення, розширення світогляду, освіти та підготовки до дорослого життя. Зокрема, після уточнення у судовому засіданні позовних вимог, позивач просила надати їй або її офіційному представникові дозвіл без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], подавати та оформлювати необхідні документи для виїзду сина [PERSON] за межі України (Єгипет, Російська Федерація, Турецька Республіка); надати дозвіл без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], на періодичні, тимчасові, протягом шести місяців з дня набрання рішенням чинності, строком до двох тижнів кожен, виїзди за межі України до Єгипту, Російської Федерації, Турецької Республіки з метою відпочинку та оздоровлення дитини. Повністю підтримала у судовому засіданні уточнені позовні вимоги та додала, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі до його розірвання 31.05.2011 року. У шлюбі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з нею, окремо від батька. Таким чином, фактично вона сама виконує батьківські обов'язки по вихованню дитини та розширенню її світогляду. Для реалізації даних цілей вона ініціювала кілька поїздок з дитиною по Україні, а у 2014 році в АР Крим, яка на той час вже була тимчасово окупованою територією України, і на виїзд до якої, батько надавав нотаріальний дозвіл. З того часу [PERSON] таких дозволів не надає. У 2016 році вона мала намір відвідати з дитиною іноземні країни такі, як Турецька Республіка, Єгипет або Росії (Чорноморське узбережжя), тому у травні цього року звернулася до відповідача за наданням дозволу на виїзд дитини за кордон, проте, отримала негативну відповідь. Тоді, змушена була звернутися до служби у справах дітей за вирішенням цього питання. Тим не менш, позитивних результатів співбесіда у Службі з боку відповідача не принесла. Тому, вона змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Крім того, вказала, що дитина перенесла операційне втручання щодо видалення аденоїдів і за рекомендацією лікаря дитина потребує оздоровлення в умовах морського чи гірського клімату. Оскільки грошей заздалегідь готувати поїздки до вказаних країн в неї не вистачає, то, хоче скористуватися можливістю скористатися так званими «горящими» путівками, які в рази дешевші. На такі путівки одразу не можливо в короткий термін часу отримати від батька дитини дозвіл на виїзд за кордон, тим більше, що він ігнорує такі просьби і це призведе до витрати нервів та часу. Отже хоче, щоб суд надав їй можливість протягом 6 місяців з часу набрання рішенням чинності виїжджати за кордон нетривалими проміжками часу до 14 днів до вказаних країн. Відповідач у судовому засіданні, фактично визнавши уточнені позовні вимоги, саме в частині надання дозволу для виїзду дитини за кордон, проте, не погодився із переліком країн. Вважає, що наразі в цих регіонах є небезпека для дитини, Росія визнана державою-агресором, а тому, в надані дозволу виїзду дитини туди слід відмовити; у Єгипті відбуваються громадські заворушення та збиваються літаки; в Туреччині введений надзвичайний стан. Представник третьої особи після уточнених позовних вимог не заперечував проти їх задоволення, просив їх задовольнити та застеріг позивачку утримуватися від поїздок до гарячих точок, або небезпечних міст чи місць вказаних країн. Також додав, що, дійсно з відповідачем за заявою позивача була проведена співбесіда на початку літа 2016 року з приводу надання дозволу дитині на виїзд за кордон, проте, результатів на сьогодні її не видно. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони повинні та зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зокрема, встановлено судом та не оспорюється сторонами, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до його розірвання за рішенням суду 31.05.2011 року (а.с.5). Від подружнього життя [INFO] народився син [PERSON]. Батьки мешкають окремо з часу розірвання шлюбу. [PERSON], виконуючи свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини, розвитку його світогляду, оздоровлення та освіти, вивозила з дозволу батька сина у 2014 році дитину до АР Крим. Проте термін дії дозволу скінчився. У травні 2016 року позивач у телефонному режимі зверталася до [PERSON] за наданням дозволу на виїзд дитини за кордон, проте такого дозволу від батька дитини не отримала. Крім того, вказаний спір був предметом співбесіди на початку літа 2016 року в службі у справах дітей виконкому Первомайської міської ради Харківської області, проте, як вбачається на день ухвалення рішення позитивних зрушень це не дало. Батько дитини [PERSON], дізнавшись у судовому засіданні про те, що [PERSON] було проведено оперативне втручання з видалення аденоїдів (а.с.32), що згідно довідки Комунального закладу охорони здоров'я Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги (а.с.31) [PERSON] спостерігається у закладі як дитина, що часто хворіє, перебуває на «Д» обліку ЛОР-лікаря з приводу хронічного ріносінусіту та хронічного тонзиліту та йому рекомендовано оздоровлення в умовах морського клімату та гірської місцевості, фактично визнав позовні вимоги. Так, відповідач не заперечує факту необхідності дитини оздоровлюватися, розвивати світогляд в іноземних країнах, проте, вважає, що зазначені позивачем у позовній заяві країни є небезпечними для дитини через агресію проти України, а також громадські заворушення та надзвичайний стан. Таким чином, суд робить висновок, що між батьками виник спір щодо надання дозволу виїзду за кордон дитини без згоди батька до конкретних країн. З доводами відповідача суд погодитися не може. Так, відповідно до ст.ст. 7 та 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з Правилами перетинання державного кордону України громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №-57, якщо дитина не досягла шістнадцятирічного віку, то право на виїзд за межі України вона має лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними та які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. При зверненні з позовом до суду в позовній заяві слід довести, що поїздка дитини за кордон здійснюється в інтересах дитини. [PERSON] посилається на те, що поведінка [PERSON] ускладнює отримання у нього дозволу на кожну поїздку у скорочені строки, що може впливати на ціну путівок та строки їх дії. Для суду видається не зрозумілим факт того, що відповідач заперечує проти поїздок дитини до Росії з підстав того, що вона є агресором по відношенню до України, хоча в 2014 році, коли Росія вже розпочала воєнні дії та окупувала АР Крим, він надавав нотаріальний дозвіл на виїзд дитини до АР Крим. На сьогодні воєнних дій у Криму та території Росії не проводиться. Стосовно Єгипту суд також зазначає, що громадські заворушення відбувалися лише в столиці Каїрі, а не на курортах Червономорського узбережжя, куди планує поїздки позивач. Крім того, слід зазначити, що і в Туреччині вже не існує надзвичайного стану. Таким чином, суд не вбачає небезпеки для дитини при поїздках у вказані країни. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки малолітня дитина [PERSON] потребує оздоровлення та розвитку світогляду, в тому числі і за кордоном у вказаних позивачем країнах. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved