Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та зазначила, що зі [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2000 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] , які проживають разом з позивачкою. Спільне життя сторін не склалося, на даний час шлюб носить формальний характер, спільне господарство вони не ведуть і час на примирення їм не потрібен. Зважаючи на викладене, [PERSON] просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позов визнав і не заперечував проти його задоволення, а також просив не стягувати з нього судові витрати. До вказаної заяви він надав копію довідки до акта огляду МСЕК серії АД № 178193 від 31 січня 2012 року про встановлення йому безстроково ІІІ групи інвалідності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 16 червня 2000 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Чапаєвською сільською радою Пологівського району Запорізької області, що підтверджується копією виданого 16 червня 2000 року свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Сторони є батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 03 вересня 2000 року і серії [NUMBER] від 01 червня 2007 року. Суд, беручи до уваги наполягання позивачки на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, вони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивачка на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом з`ясовано, що волевиявлення позивачки, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Разом з тим, згідно з положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2185590672.1 від 06 липня 2021 року, який вона просить стягнути з відповідача. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 грн. Одночасно суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 454,00 грн. При цьому суд не бере до уваги надану відповідачем копію довідки до акта огляду МСЕК серії АД № 178193 від 31 січня 2012 року про встановлення йому безстроково ІІІ групи інвалідності, оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю ІІІ групи пільг щодо сплати судового збору не мають. На підставі викладеного,

Outcome: approved