Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], з нею. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує на те, що після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, так як проживає в іншому місті і відвідує дитину вкрай рідко. [PERSON] вважає, що проживання сина саме з нею, а не з батьком, відповідає інтересам дитини, оскільки за місцем її мешкання створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини: в нього є своя власна окрема кімната, яка простора та світла, і оснащена всім необхідним для задоволення гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості, адже позивач постійно піклується про нього, слідкує за станом здоровя дитини, його розвитком, а також між ними є психологічний контакт та привязаність один до одного. Проте відповідач не один раз заявляв про свій намір забрати дитину до себе. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини в якому відповідач вказує, що він і зараз не проти того, щоб їх син проживав разом із матірю, адже ним не порушено жодних прав позивача, за захистом яких їй потрібно звертатися до суду з наступним покладанням судових витрат на відповідача в разі задоволення позову. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матірю, відповідач не здійснював жодних дій, спрямованих на відібрання в неї дитини і ніколи не заперечував проти проживання дитини разом із матірю. Позивачка постійно створює перешкоди у спілкуванні із сином через повне ізолювання відповідача у вихованні спільної дитини, хоча рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON]М до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини та визначені способу у вихованні дитини та визначено дні та часи, в які відповідач може спілкуватися з сином, а позивач зобовязана не чинити йому перешкод в цьому. Також, у своєму відзиві відповідач просить відмовити у покладанні на нього судових витрат. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог в повному обсязі та просить розгляд справи проводити без її участі. Від відповідача також надійшла заява до суду, в якій він просить проводити судові засідання без його участі, позов він визнає частково, адже заперечує проти задоволення вимоги про стягнення з нього судових витрат, але не заперечує проти визначення місця проживання його сина з матірю. Від представника третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]Г.(дошлюбне прізвище [PERSON]) перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області 17.02.2015 (а.с. 7). Від даного шлюбу у сторін 11.02.2011 народився син [PERSON], про що видано свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 229463 від 20.02.2011 (а.с. 6). При розірванні шлюбу у сторін не виникало спору з приводу проживання малолітнього сина, однак на даний час [PERSON] бажає, щоб судом було визначено місце проживання сина [PERSON] разом з нею за адресою: Харківська область, Чугуївський район, м. Чугуїв, м-н. Авіатор[ADDRESS]. На підтвердження належних умов проживання для малолітньої дитини та участі матері у вихованні дитини суду надані довідка із школи про ступінь участі батьків у вихованні дітей від 13.08.2018р. за № 12 та характеристика на дитину від 10.08.2018 за № 117, відповідно до яких дитина забезпечена всім необхідним, мати займається вихованням дитини та ретельно стежить за її здоровям, розвитком та оздоровленням (а.с. 9, 11). Частинами 1 та 2\~ст.\~24\~Конституції України регламентовано, що\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань,\~статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Як передбачає ч. 1\~ст. 141 СК України,\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За правилами ч. 1\~ст. 160 СК України,\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 171 СК України, регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.\~\~\~\~ Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Така правова позиція викладена і Верховним Судом України в постанові від 14.12.2016р. у справі № 6-2445цс16. Таким чином, вищезазначене положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. При цьому, вимоги національного законодавства, а саме: ст. 21,\~22,\~24,\~51 Конституції України,\~ст. 141 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають рівність всіх громадян перед законом і рівність обох батьків щодо виховання та утримання своїх дітей без будь-яких привілеїв і обмежень, включаючи стать особи. Отже, при ухваленні рішення, судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені\~висновки відносно того, що син [PERSON] проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). Суд також бере до уваги той факт, що батько [PERSON] не заперечує проти проживання сина [PERSON] з матірю. При цьому, судом\~не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з матірю та необхідність їх розлучення, а тому суд при ухваленні рішення дійшов висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін\~саме з матірю. Таким чином, проживання [PERSON] разом з матірю відповідає його інтересам, оскільки, мати має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов'язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання малолітнього [PERSON] слід визначити з матірю [PERSON] Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з\~розглядом справи,\~у разі\~задоволення позову\~покладаються на відповідача.

Outcome: approved