Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із даною заявою, яку мотивувала тим, що [INFO] народився її брат - [PERSON] , який є інвалідом з дитинства 1Б групи. Інвалідність встановлена довічно з діагнозом «легка розумова відсталість, ускладнена ЗМН І рівня, що призводить до соціальної дезадаптації». Внаслідок хвороби [PERSON] страждає стійким психічним розладом здоров`я та не здатний усвідомлювати значення своїх дій, потребує постійного стороннього догляду, а тому просила визнати [PERSON] , [INFO] , жителя с. Велика Ведмежка Маневицького району Волинської області, недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши її опікуном. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що [PERSON] на даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через наслідки хвороби, у зв`язку з чим може стати жертвою недобросовісних людей. Представник заінтересованої особи - Великоведмезька сільська рада Маневицької селищної ради Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направили, проте подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечують щодо задоволення заявлених вимог. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить наступних висновків. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними. Згідно з ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню діяльність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь - яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1 ст. 7 Закону). Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відео конференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Згідно ч. 1-2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Великоведмезькою сільською радою Маневицького району Волинської області 28 травня 2002 року та копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 20 грудня 2012 року (а.с. 7-9, 11). Із довідки про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] , 1996 року народження, проживає в с. Велика Ведмежка Маневицького району Волинської області разом із сестрою [PERSON] - заявницею у даній справі (а.с. 5). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0263246 від 15 вересня 2014 року, [PERSON] є інвалідом з дитинства 1Б групи, протипоказана праця з психоемоційним навантаженням (а.с. 10). Із повідомлення КП «Маневицька центральна районна лікарня» № 498/14-06/2-19 від 11 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] 16 грудня 2002 року з`явився з випискою з ВОПЛ, діагноз: легка розумова відсталість, ускладнена мовним недорозвитком І рівня (дитина знаходилась на обліку з 1997 року з приводу ДЦП). 24 квітня 2003 року, 21 квітня 2004 року, 13 січня 2005 року - 26 травня 2005 року, 21 червня 2005 року - 9 липня 2005 року, 2 липня 2007 року - 7 липня 2007 року, 14 лютого 2012 року, 4 лютого 2013 року, 6 березня 2014 року, 29 травня 2014 року, 2 листопада 2016 року [PERSON] встановлено діагноз «Легка розумова відсталість, ускладнена ЗМН І рівня, що призводить до соціальної дезадатпації» (а.с. 20). Висновком судово-психіатричного експерта № 235 від 30 грудня 2019 року підтверджується, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі легкої розумової відсталості, ускладненої форми, з вираженим мовним недорозвитком. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, а також потребує встановлення опіки (а.с. 29-30). Відповідно до ч. 6 статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Таким чином, оскільки [PERSON] внаслідок психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, тому його слід визнати недієздатним. Крім того, суд вважає доцільним роз`яснити заявнику, що відповідно до ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення такого строку. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Щодо вимоги про призначення недієздатній особі опікуна слід зазначити наступне. Статтею 55 ЦК України унормовано, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Частиною 1 ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1-4 ст. 63, ч. 1 ст. 64 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Із матеріалів справи вбачається, що висновком органу опіки і піклування Великоведмезької сільської ради щодо можливості виконувати обов`язки опікуна, [PERSON] за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки, а також для піклування і створення йому необхідних умов, здійснення за ним належного догляду, забезпечення лікування в необхідних випадках, доцільним є встановлення опіки над [PERSON] , призначивши опікуном його сестру [PERSON] (а.с. 21). А тому, зважаючи на те, що протипоказань [PERSON] для встановлення опікунства над [PERSON] немає, заявниця є його рідною сестрою, суд приходить висновку про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі ст. ст. 1, 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 39-41, 55, 58, 60, 63-65 ЦК України,

Outcome: approved