Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки і піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про надання дозволу на виготовлення документів та виїзд малолітньої доньки [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька, для оздоровлення. Свої вимоги мотивує тим, що з 2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2016 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час малолітня. В даний час в неї є інша сім'я, з теперішнім чоловіком [PERSON], вона виховує спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] та доньку від першого шлюбу [PERSON], яка навчається в третьому класі Обертинської ЗОШ І-ІІІ ст. Вони матеріально утримують та належним чином піклуються про здоров'я дітей, навчання доньки, фізичний, духовний та моральний розвиток, мають свої умови для комплексного відпочинку, покращення здоров'я, збагачення і розширення всебічного розвитку дитини. У зв'язку з приєднаням Криму до РФ і в умовах нестабільної політичної ситуації між Україною та Російською Федерацієює ризик для безпеки на півострові для пересічних громадян і постає питання про оздоровлення дитини за межами країни. На канікулярний час (період літніх канікул) вони з чоловіком бажають, щоб дитина відпочила за межами України, а саме в одній із перелічених країн - Болгарії, Туреччині, Франції, Польші. Для виїзду доньки на відпочинок необхідний дозвіл батька. Оскільки відповідач на сьогоднішній день в добровільному порядку не бажає надати дозвіл своїй доньці [PERSON], необхідно рішення суду для надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітній доньці [PERSON], [INFO], разом з позивачкою для відпочинку та оздоровлення на період з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року та дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду малолітньої доньки за межі України в країни: Болгарію, Туреччину, Францію, Польшу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила його задоволити. Відповідач [PERSON]та його представник [PERSON], попередньо подавши заперечення на позов, в судовому засіданні позов не визнали, вважають його безпідставним та необґрунтованим, просили відмовити в його задоволенні. Додаткого пояснили, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини [PERSON] у наданні згоди на виїзд дитини за кордон та жодних медичних документів, що підтверджували б незадовільний стан здоров'я дитини, та необхідність її оздоровлення саме за кордоном. Позивачка не надає підтвердження того, що вона придбала путівки чи інші документи для відпочинку в одній з перелічених країн - Болгарії, Туреччині, Франції, Польщі. Наголосили, що на даний час позивачка перебуває у декретній відпустці, її чоловік не працює, що викликає сумнів в тому, що у них є достатньо грошових коштів для того, щоб відпочивати та утримувати дітей за кордоном. Молодшій дитині позивачки на даний час виповнилося тільки 6 місяців. Насправді позивачка має на меті виїхати з сім'єю до своїх батьків у Францію на заробітки. Відповідачу стало відомо, що позивачка має намір навіть забрати документи дочки зі школи, а це значить, що поїздка планується на тривалий і невизначений час. [PERSON] вказав, що здійснює перевіз пасажирів та вантажу у Францію, і раніше був у батьків позивачки, яку з дочкою туди також кілька разів привозив в гості. Квартира, де проживають батьки позивачки та планує проживати позивачка з дітьми, дуже малих розмірів, умови проживання також несприятливі. Щодо оздоровлення дитини під час літніх канікул, то особисто для нього це не складає жодних проблем. Коли вони проживали однією сім'єю, то щороку їздили на Чорне море, бували в Карпатах, на річках Дністер, Прут та ін. відпочинкових місцях. В Україні, окрім Криму, також можна добре дитині відпочити і оздоровитися на Чорному і Азовському морях з пляжами в Очакові, Коблево, Кароліно Бугаз та інші, в Солотвино - солоні озера, на Закарпатті - термальні води, в Карпатах - дитячі табори, Трускавець та багато іншого. Минулого року, коли він хотів взяти дитину на море в Україні, то позивачка категорично в цьому відмовила. Він завжди готовий допомогти в оздоровленні дитини, тільки було б бажання самої позивачки, яка перешкоджає йому навіть спілкуватися з дитиною. З цього приводу він звертався до служби у справах дітей Тлумацької РДА. Згідно розпорядження №750 від 29.09.2016р. Тлумацька РДА встановила йому для спілкування та виховання малолітньої дочки вихідний день (неділя) парних тижнів місяця (ІІ та ІV тиждень) з 14 год. до 16 год., а також щосереди з 17 год. до 19 год. у присутності матері. Проте, з моменту прийняття даного розпорядження відповідачка його ігнорує та продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні з дочкою, що змусило його звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні. В судовому засіданні представник третьої особи: Органу опіки і піклування Тлумацької районної державної адміністрації - Шкварок І.В. підтимала висновок Тлумацької РДА Івано-Франківської області, який надійшов на адресу суду 15.05.2017 року, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітній дитині [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], з підстав зазначених в ньому, не заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що жодних документів на підтвердження слів матері чи батька при наданні висновку в орган опіки та піклування ні позивачкою, ні відповідачем надано не було. Суд, вислухавши думку оіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 20.02.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2016 року розірвано. Місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO], визначено місце проживання її матері - [PERSON] (а.с. 6-7). Від спільного шлюбу у них народилась одна дитина: дочка [PERSON], [INFO], яка є малолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» вказано відповідача [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки Обетинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 273 від 07.02.2017 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], в скдаї її сім'ї входить: син [PERSON], [INFO] року, дочка [PERSON], [INFO], учениця 3 кл. Обертинської ЗОШ, брат [PERSON], [INFO], не працюючий, батько [PERSON], [INFO], перебуває за межами України, мати [PERSON], [INFO], перебуває за межами України (а.с. 8). Як вбачається з копії будинкової книги малолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована разом з матір'ю та братом по [ADDRESS] (а.с. 9-10). 23.11.2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та після державної реєстрації їй присвоєно прізвище «[PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ч. 2 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В преамбулі Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесію Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради № 789 від 27.02.1991 року, зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Ст. 313 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Положення ст. 141 СК України передбачають, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, яка прийнята 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадкiв, коли компетентнi органи згiдно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхiдне в якнайкращих iнтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенція визначає, що дитина, батьки якої проживають у рiзних державах, має право пiдтримувати на регулярнiй основi, за виключенням особливих обставин, особистi вiдносини i прямi контакти з обома батьками. 3 цiєю метою i вiдповiдно до зобов'язання держав-учасниць за пунктом 2 статтi 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такi обмеження, якi встановленi законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралi населення або прав i свобод інших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами. Діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Так, порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянинаУкраїни для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним з таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, в який, згідно Правил, записано дитину, яка прямує в його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підписів яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими способами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідно до Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України. Згідно Висновку про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітній дитині [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] № 316/01-18/02 від 15.05.2017 року, виданого Тлумацькою РДА Івано-Франківської області, було прийнято рішеня про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на час канікул у період з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року року без згоди та супроводу батька [PERSON] При цьому даний висновок ґрунтувався на тому, що батько дитини в добровільному порядку не бажає надати дозвіл своїй дочці, чітко не зазначивши підстав для такої відмови (а.с. 28). Проте, слід зазначити, що при прийнятті вищевказаного висновку, органом опіки та піклування не була належним чином перевірена інформація щодо цього питання, не були з'ясовані обставини, які були необхідні для прийняття позитивного висновку з цього питання. Так не було з'ясовано, як та коли позивачка [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] про надання згоди на виїзд дитинии за кордон та чи надавав таку відмову останній. Не з'ясовано те, чи справді потребує малолітня [PERSON] оздоровлення за кордоном та чи можливо дитину оздоровити на території України. Органом опіки та піклування не було надано належної оцінки доводам батька про те, що метою позивачки є вивезення дитини за кордон на тривале місце проживання. З врахуванням вищенаведеного, суд не бере вище вказаний висновок до уваги, оскільки він, є необгрутованим, передчасним, не містить посилання на підстави та належні докази, в зв'язку з якими комісія прийшла до висновку про необхідність наданя дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон. Отже, при прийнятті висновку Тлумацькою РДА Івано-Франківської області недостатньо вивчена ситуація та не повністю досліджені обставини, які стали приводом для розгляду даної справи судом. Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Приймаючи рішення про відмову у позові, суд також бере до уваги наступні фактичні обставини справи, встановлені у судовому засіданні. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач з метою оздоровлення малолітньої дочки неодноразово пропонував позивачці [PERSON] надати можливість йому з дитиною відпочити на морі в Україні, однак вона категорично відмовила. Розпорядженням Тлумацька РДА Івано-Франківської області №750 від 29.09.2016 року «Про визначення дніва та годин для спілкування та виховання малолітньої дитини» [PERSON] встановлено для спілкування та виховання малолітньої дочки [PERSON] вихідний день (неділя) парних тижнів місяця (ІІ та ІV тиждень) з 14 год. до 16 год., а також щосереди з 17 год. до 19 год. у присутності матері. Яке позивачкою ігнорується та не виконується, що спонукало відповідача для захисту своїх прав як батька звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, позивачкою не доведено наявність необґрунтованої відмови відповідача на виїзд дитини за межі країни, яка б свідчила про порушення інтересів дитини та вимог Сімейного кодексу України, не надано суду жодних доказів про стан здоров'я дитини, рекомендації лікаря про необхідність оздоровлення дитини за кордоном, відсутні докази на підтвердження забезпечення дитини належним харчуванням, житлом та лікуванням на території Болгарії, Туреччини, Франції, Польші, а тому при прийнятті рішення по даній справі суд, в першу чергу, виходить з інтересів малолітньої дитини та принципу повної рівноправності обох батьків: батька і матері, у всіх правах і обов'язках відносно своєї дитини, виходячи із встановлених в судовому засіданні обставин, зазначених норм права, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається позивачка не є достатніми та належним чином підтвердженими для надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі кордону України без згоди батька, тому в задоволенні позову слід відмовити. При такому вирішенні спору судові витрати слід віднести на рахунок позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed