Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного 21 січня 2005 року з [PERSON]. У подружжя є дві неповнолітні дитини: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. В обґрунтуванні позову [PERSON] зазначає, що спільне життя з відповідачем не складається з початку укладення шлюбу, через різні характери та погляди на життя між ними часто виникали сварки, вони не можуть порозумітися, подружні відносини фактично припинено кілька місяців тому, проживають окремо, відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, інтересам дітей та є неможливе, а тому просить позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Керуючи положеннями ст. 224 ЦПК України суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі, яким позов задовольнити повністю, як підставний та обґрунтований. Так, з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Скулинською сільською радою Ковельському району Волинської області вбачається, що сторони перебувають в шлюбі з 21.01.2005 року. У подружжя є дві неповнолітні дитини : дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина і чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Як визначено ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні строни не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, їх шлюб носить формальний характер, позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу. Враховуючи відносини, які склались між сторонами, фактичне припинення подружніх відносин, позицію позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, та поведінку відповідача, який не з'явився до суду, суд вважає необхідним шлюб між сторонами розірвати. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати у справі в розмірі сплаченого останнім судового збору.

Outcome: approved