Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - орган опіки і піклування - Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області, служба у справах дітей, молоді та спорту Барвінківської районної державної держадміністрації, про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , встановлення над дитиною опіки та призначення її опікуном дитини. Позов обґрунтовується тим, що позивач на протязі 5 років виховує та матеріально утримує онука [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем з 2014 року. Матір`ю дитини є відповідач [PERSON] . Батьком дитини на підставі ст. 135 СК України записаний [PERSON] . Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її долею, не бере участь у її утриманні, не проживає разом з дитиною починаючи з 2014 року, не проявляє до неї батьківських почуттів, не цікавиться долею дитини, взагалі з нею не спілкується, не відвідує дитину за місцем її проживання. Відповідач не вживає жодних заходів зі створення умов для нормального проживання і навчання дитини, матеріально її не утримує, що завдає суттєвої шкоди інтересам дитини. Вихованням і матеріальним утриманням дитини займається позивач, бабуся дитини [PERSON] , з якою проживає дитина. Відповідач до повторно суду не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. Відповідач у наданий в ухвалі суду час не подала до суду відзиву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третіх осіб позов підтримує повністю. Заслухавши позивача, представника органу опіки і піклування та служби у справах дітей Барвінківської райдержадміністрації, яка підтримала позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач на протязі 5 років виховує та матеріально утримує онука [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем з 2014 року. Матір`ю дитини є відповідач [PERSON] . Батьком дитини на підставі ст. 135 СК України записаний [PERSON] . Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її долею, не бере участь у її утриманні, не проживає разом з дитиною починаючи з 2014 року, не проявляє до неї батьківських почуттів, не цікавиться долею дитини, взагалі з нею не спілкується, не відвідує дитину за місцем її проживання. Відповідач не вживає жодних заходів зі створення умов для нормального проживання і навчання дитини, матеріально її не утримує, що завдає суттєвої шкоди інтересам дитини. Вихованням і матеріальним утриманням дитини займається позивач, бабуся дитини [PERSON] , з якою проживає дитина. Згідно характеристиці на [PERSON] з дошкільного навчального закладу, дитиною опікується бабуся [PERSON] , в сім`ї якої хлопчик і проживає. Таким чином, [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини. Відповідач не має намірів змінити ситуацію та ухиляється від утримання та виховання дитини, про що свідчать наведені вище докази. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки матері, свідомої нехтування її своїми обов`язками. Відповідач по справі не була позбавлена інформації щодо місця перебування позивача та дитини, позивачем не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю та прийманні участі матері у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але свідоме небажання відповідача виконувати щодо дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом. Виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що відповідач матеріально не утримує дитину, не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування неповнолітньої дитини, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною та її виховання, причому робить це без поважних причин, а тому суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання дитини і є всі передбачені наведеним вище чинним законодавством України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] . Орган опіки і піклування - Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області - у наданому до суду висновку від 16.08.2019 року № 01-68/2348 вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Оскільки мати дитину не утримує, не займається її вихованням і не цікавиться її долею, над нею слід встановити опіку. Так як вихованням та матеріальним утриманням дитини займається бабуся [PERSON] , у якої дитина і проживає, орган опіки і піклування прохає призначити [PERSON] опікуном дитини. [PERSON] має всі можливості для матеріального утримання та виховання дитини, позитивно характеризується за місцем проживання, відповідно до медичного висновку від 26.02.2019 року протипоказань до опіки за станом здоров`я не має, тому суд вважає за можливе призначити її опікуном дитини. За вказаних обставин суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дитини [PERSON] , [INFO] , встановити над дитиною опіку, призначити позивача опікуном дитини. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В судовому засіданні встановлено, що дитина фактично проживає і знаходиться на утриманні [PERSON] , тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

Outcome: approved