Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком № 173 по вул. Роксолани в с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області та земельними ділянками, площею 0,1543 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1407 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, які розташовані в с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що спірний житловий будинок та земельні ділянки належать їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений відповідачем, а земельні ділянки були передані відповідачу у власність під час їх перебування в шлюбі. Однак, після розірвання шлюбу відповідач чинить їй та її дітям перешкоди у користуванні спірним майном, тим, що не надає ключа до житлового будинку та не впускає на земельні ділянки. Позивач та її представник, [PERSON], в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач позов заперечив з тих підстав, що не вважає позивача співвласником спірного майна. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Так, відповідно до копії рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2014 року судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16 жовтня 2006 року до 17 грудня 2014 року (а. с. 9-10). Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом 20 серпня 2007 року, [PERSON] придбав домоволодіння під № 173 по вул. Роксолани в с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області, до якого входить, в тому числі, житловий будинок (а. с. 7-8). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Отже, житловий будинок за адресою: с. Потік, вул. Роксолани,173, Рогатинського району Івано-Франківської області, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно з копіями державних актів на право власності на земельні ділянки від 05 лютого 2010 року [PERSON] були передані у власність рішенням Потіцької сільської ради земельні ділянки, площею 0,1543 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1407 га для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, які розташовані в с. Потік Рогатинського району Івано-Франківської області (а. с. 11-12). Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 18-2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Тобто, позивач не має права користування спірними земельними ділянками, а право користування земельною ділянкою з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва може набути лише після поділу житлового будинку чи виділу його частини. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачем в судовому засідання визнано обставину вчинення перешкод позивачу в доступі до спірного майна, зокрема шляхом ненадання ключа від дверей житлового будинку. Зважаючи на те, що відповідач вчиняє перешкоди у доступі позивача до житлового будинку, який перебуває у його та позивача спільній сумісній власності, суд вважає, що права позивача на користування останнім були порушені і підлягають захисту. Щодо вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, то, оскільки він не набув права спільної сумісної власності на них, немає і порушення зі сторони відповідача його прав.

Outcome: partial