Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 листопада 2016 року близько 17 години 20 хвилин по вул. Шевченка в м. Сміла Черкаської області [PERSON] керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. [NUMBER] проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, в зв`язку з чим здійснив наїзд на позивача при перетині проїзної частини по пішохідному переходу. В результаті ДТП позивач отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Позивач зазначила, що внаслідок ДТП вона знаходилася на лікуванні в травматологічному відділенні Смілянської міськлікарні з 03 листопада 2016 року по 10 листопада 2016 року з діагнозом ЗЧМТ, перелом кісток носу без зміщення. На лікування нею було витрачено кошти в розмірі 1752 гривні 29 копійок, яка була відшкодована ПАТ «Страхова група ТАС» у відповідності до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/5310311. Також, позивач зазначила, що протиправними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, що призвело до значного погіршення стану її здоров`я таі її емоційно-психологічного стану. До отриманих травм позивач працювала приватним підприємцем та мала свій бізнес, який приносив стабільний прибуток, але внаслідок погіршення здоров`я вимушена була його закрити, що призвело до погіршення матеріального стану її сім`ї. ПАТ «Страхова група ТАС» у відповідності до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/5310311, виплатила в рахунок погашення моральної шкоди 87 гривень 61 копійку, що становить 5% від розміру матеріальної шкоди. Вважає, що така сума коштів є мізерною та не може вважатися як повне відшкодування завданої моральної шкоди, а тому просила суд стягнути завдану їй моральну шкоду в розмірі 40000 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали, та пояснили що в результаті ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість життя позивача та безумовно змінила її нормальний життєвий ритм, при ухваленні рішення суду просили врахувати висновок експерта від 27 січня 2020 року та стягнути з відповідача 40000 гривень моральної шкоди та судові витрати по справі. Представник відповідача [PERSON] надіслав до суду заперечення на позов в якому зазначив, що дійсно 03 листопада 2016 року мала місце ДТП під час якого автомобіль [PERSON] здійснив наїзд на позивача при перетині пішохідного переходу, внаслідок чого [PERSON] заподіяно легкі тілесні ушкодження. По даному факту було закрито кримінальне провадження по ст. 286 КК України за відсутності складу кримінального правопорушення, однак [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та підданий адміністративному штрафу в розмірі 340 гривень. Представник відповідача вказав, що [PERSON] відразу після ДТП відразу поцікавився станом здоров`я позивача, на її вимогу оплатив в Смілянській міській лікарні її лікування в окремій палаті підвищеного комфорту. Крім того, через чоловіка позивача [PERSON] [PERSON] було передано 14 листопада 2016 року - 2200 гривень та 19 листопада 2016 року - 2000 гривень. Договором про цивільну відповідальність за заподіяння шкоди третім особам передбачено обов`язок страхової компанії на відшкодування моральної шкоди. Вважає, що [PERSON] повинна була оскаржувати в судовому порядку визначений страховою компанією розмір завданої моральної шкоди, якщо коштів, які їй були виплачені в розмірі 87 гривень 61 копійку недостатньо для її відшкодування. Також вказав, що саме на страхову компанію «Страхова Група ТАС» покладається обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому вважає, що позивачем неправильно визначено відповідача. Вважає посилання позивача на те, що нею була закрита підприємницька діяльність, внаслідок погіршення стану здоров`я після отриманої ЗЧМТ носить надуманий характер, так як нею не надано суду медичних документів на підтвердження неможливості займатися підприємницькою діяльністю через погіршення стану здоров`я саме внаслідок ДТП. Вважає, що позивач взагалі не отримувала доходи і фактично не займалася підприємницькою діяльністю, ще до настання ДТП. Представник відповідача зазначив, що передані кошти [PERSON] в сумі більш ніж 5000 гривень цілком покривають позивачу завдану моральну шкоду пов`язану з перенесеним болем, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, проти задоволення позовних вимог заперечував. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю з підстав зазначених у запереченнях. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року до участі в розгляді справи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Черкаську регіональну дирекцію «Страхова група ТАС». Представник 3-ї особи ПАТ «Страхова група «ТАС» надіслав до суду пояснення на позовну заяву в яких зазначив, що 03 листопада 2016 року близько 17 години на вул. Шевченка в м. Сміла Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель Комбо» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] , внаслідок якої остання отримала тілесні ушкодження. Згідно постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року винною особою в скоєнні ДТП визнано водія автомобіля «Опель Комбо» д.н.з [NUMBER] [PERSON] . Постанова [PERSON] не оскаржувалася і набрала законної сили 03 лютого 2017 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за полісом АЕ/5310311 від 30 жовтня 2015 року з лімітом відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю 3-ї особи в розмірі 100000 гривень. АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій в сумі 1839 гривень 90 копійок за шкоду завдану її здоров`ю, в тому числі обґрунтовані витрати на лікування в розмірі 1752 гривні 29 копійок та моральну шкоду в розмірі 87 гривень 61 копійку (5% від виплат на лікування). У наданій заяві [PERSON] зазначила, що вона не матиме претензій до АТ «СГ «ТАС» та в подальшому мати не буде. Після отримання страхового відшкодування [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» за проведенням її будь-яких доплат не зверталася. Представник зазначив, що АТ «СГ «ТАС» повністю виконало перед позивачем свої зобов`язання, було здійснено виплату страхового відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди завданої їй внаслідок ДТП. В судове засідання представник третьої особи, не з`явився,хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином. Справа надійшла до суду 25 квітня 2017 року, при цьому розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року, яка набрала законної сили 03 лютого 2017 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень (а.с. 4). Згідно постанови відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за те, що 03 листопада 2016 року близько 17 години 20 хвилин по вул. Шевченка в м. Сміла Черкаської області [PERSON] керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. [NUMBER] проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, в зв`язку з чим здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину дороги в результаті чого останній були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Як вбачається із епікризу № 6282 [PERSON] знаходилася на лікуванні в травматологічному відділенні з 03 листопада 2016 року по 10 листопада 2016 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом кісток носа, двобічні параорбітальні гематоми, забій, садна обличчя, лівого стегна, лівого коліна (а.с. 5). Як вбачається із виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 97 [PERSON] з 16 січня 2017 року по 25 січня 2017 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні (а.с. 6). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2282349 від 25 квітня 2017 року [PERSON] 27 грудня 2016 року припинила підприємницьку діяльність (а.с.10-11). Згідно полісу АЕ\\ 5310311 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] в Страховій групі «ТАС» застрахував цивільно-правову відповідальність з лімітом відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю 3-ї особи в розмірі 100000 гривень. Забезпеченим транспортним засобом за даним полісом є «Опель Комбо» д.н.з. [NUMBER] (а.с.35). Як вбачається із страхового акта АТ «СГ ТАС» №5177Р/34/2017 від 03 березня 2019 року страхова виплата [PERSON] згідно договору 5310311 від 30 жовтня 2015 року становить 1839 гривень 90 копійок (а.с. 49). Суд в судовому засіданні оглянув матеріали адміністративної справи № 703/4558/16-п про притягнення [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. (Абзац преамбули в редакції постанови Пленуму Верховного Суду N 5 від 25.05.2001року). Згідно ч.4ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області і не підлягає доказуванню. Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України - моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За правилами статей1167, 1187 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 9 постанови ВСУ №4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Суд приймає як належний та допустимий доказ на підтвердження завданої шкоди позивачу діями відповідачависновок за результатами судової експертизи за експертною спеціальністю: 14.1 «Психологічні дослідження» №11/115від 27 січня 2020 року, згідно якого ситуація, що досліджувалася являється психотравмуючою для [PERSON] , який є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин. Згідно висновку експерта [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). [PERSON] спричиненні страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що мала місце 03 листопада 2016 року близько 17 години 20 хвилин по вул. Шевченка в м. Сміла Черкаської області. В результаті того, що [PERSON] були завдані страждання (моральна шкода), орієнтована грошова компенсація може становити 12 МЗП, розмір якої встановлюється рівним розмірі мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (а.с. 134-163). Відтак, суд приходить до висновку, що спричинені внаслідок події ДТП моральні страждання позивача потягли за собою негативні зміни у звичному укладі життя та її родини. Безумовно ДТП мала стресовий вплив на позивача, яка пережила негативні враження, тривогу, емоційні реакції, психологічний дискомфорт. Таким чином, враховуючи перенесення позивачем моральних страждань, пов`язаних із порушенням звичайного способу життя через емоційний стрес, дискомфорт, безпорадність та схвильованість, а також те, що нею в цей період закрито підприємницьку діяльність, яка приносила їй дохід, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] , що ним відшкодована шкода в розмірі близько 5000 гривень, виходячи з наступного. Як вбачається із розписки від 14 листопада 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] 2200 гривень в якості матеріальної компенсації за спричинену шкоду внаслідок ДТП, з яких 400 гривень на пальне для поїздки в лікарню та 1800 гривень за пошкоджений одяг дружини (а.с. 33). Із розписки наданої [PERSON] від 19 листопада 2016 року вбачається що [PERSON] надав кошти в розмірі 2000 гривень за втрату працездатності [PERSON] після ДТП (а.с. 34). Таким чином, відповідач в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, позивачу сплатив її чоловіку, [PERSON] 4200 гривень. Відтак, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ним коштів позивачу в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує перебування позивача на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, характер неправомірних дій відповідача, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), глибину душевних та психічних страждань позивача, при визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки саме [PERSON] порушив Правила дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, що встановлено судом, відтак саме він повинен відповідати за завдану позивачу моральну шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування в сумі 40000 гривень, однак, враховуючи те, що страхова компанія «АТ «СГ «ТАС» сплатила [PERSON] 87 гривень 61 копійку моральної шкоди (5% від суми відшкодування), відтак суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 39912 гривень 39 копійок. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, відтак вимога відповідача щодо стягнення 4000 гривень з позивача за надання правничої допомоги, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за проведення експертизи в розмірі 5076 гривень та сплачений нею судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial