Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який з квітня 2018 року за адресою реєстрації не проживає, у зв`язку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою від 21.05.2019 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, зазначивши, що позивач чинить відповідачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, тому останній не має змоги проживати в ній. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника селищної ради. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі перебували у шлюбі з 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.11), та проживали у квартирі [ADDRESS] , яка згідно договору купівлі-продажу будинку від 02.04.1993 року, посвідченого секретарем Іванівської сільської Ради народних депутатів Чугуївського району Харківської області Міняйло Л.Н., реєстровий № 67, зареєстрованого в Чугуївському МБТІ 24.04.1993 року за реєстровим № 93, яка належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.10). Згідно копії довідки № 01-02-09/129 від 17.04.2019 року виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області та акту про встановлення фактичного проживання від 17.04.2019 року, відповідач по справі [PERSON] зареєстрований у зазначеній квартирі, однак з 16 квітня 2018 року за адресою реєстрації не проживає (а.с.12,13). Матеріали справи містять копію акту, складеного депутатом Чкаловської селищної ради Гауєр Н.В. в присутності сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] , не завірену належним чином. З даного акту вбачається, що з 16 квітня 2018 року відповідач за адресою реєстрації не проживає (а.с.13). Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали пояснення, відповідно до яких відповідач з квітня 2018 року за адресою спірного домоволодіння не проживав, позивач перешкод йому не чинила, дані обставини їм відомі зі слів позивача. Під час розгляду справи в суді [PERSON] та її представник зазначали, що подання позову пов`язано з тим, що у вказаний період відповідач у домоволодінні не мешкав, проживаючи у іншої жінки, підтвердженням чого є акт про не проживання від 17 квітня 2019 року, за комунальні послуги не платить і не є членом сім`ї позивача. Позивач його проживанню у спірний період не перешкоджала, однак саме через власне бажання відповідач у вказаний період у спірному домоволодінні не мешкав, вона встановила паркан та змінила замки на калитці, але відповідач ключі не просив. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною другою ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дослідивши повною мірою вищевказані докази, що містяться в матеріалах справи, у їх сукупності, надавши оцінку показанням свідків, суд дійшов висновку щодо недоведеності [PERSON] та її представником факту відсутності [PERSON] без поважних причин у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст. 3, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. [PERSON] не доведено факт відсутності [PERSON] без поважних причин в будинку. Проте, зібрані у справі докази, в їх сукупності, свідчать про те, що між сторонами склалися неприязні взаємовідносини, існують конфлікти щодо користування спірним житловим приміщенням. Зазначені обставини перешкоджають відповідачу користуватися цим будинком. Враховуючи вищевикладене, відповідач не мешкав у спірному житловому приміщенні з квітня 2018 року у зв`язку з діями позивача щодо створення перешкод у користуванні квартирою. До показів свідків суд ставиться критично, оскільки вони перебувають з позивачем у дружніх стосунках. Отже, при розгляді справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт відсутності відповідача в вищевказаному будинку більше одного року без поважних на те причин. Також суд вважає необґрунтованими доводи [PERSON] щодо неможливості розпорядження квартирою, яка належить їй на праві приватної власності. Не надано будь-яких доказів, з яких вбачається, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] реалізувати право володіння, користування та розпорядження будинком. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed