Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, посилаючись на те, що 01 листопада 2012 року вона уклала договір дарування будинку з [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1342. Відповідно до укладеного договору, вона подарувала відповідачу житловий будинок з надвірними спорудами під номером 96, що розташований по вул. Гагаріна в с. Родниківка, Уманського району Черкаської області. Тоді ж, вона уклала договір дарування земельної ділянки з [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1342. Відповідно до укладеного договору вона подарувала відповідачу земельну ділянку, площею 0,4357 га, що знаходиться по вул. Гагаріна, 96 в селі Родниківка, Уманського району, Черкаської області. В звязку з тим, що позивачка має слабкий стан здоровя і потребує стороннього догляду, який обіцяла надавати відповідачка, однак свої зобовязання не виконувала і ознайомившись із договором дарування в листопада 2015 року, їй стало відомо, що вона згідно вказаного договору позбавлена своєї власності на будинок та на земельну ділянку, тому за вирішенням даного питання позивачка вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити, посилаючись на те, що 01 листопада 2012 року позивачем було укладено договори дарування, згідно яких вона подарувала [PERSON] будинок, що розташований по вул. Гагаріна, 96 в с. Родниківка Уманського району Черкаської області та земельну ділянку площею 0,4357 га, що знаходиться по вул. Гагаріна, 96 в с. Родниківка Уманського району Черкаської області. Позивач наміру на укладення договору дарування не мала, а бажала укласти договір довічного утримання. Оскільки позивач має слабкий стан здоровя, часто хворіє, тому потребує стороннього догляду. Відповідач, яка є дочкою позивачки певний час її доглядала, а через деякий час відмовилася це робити. Коли позивач в листопаді 2015 року вперше прочитала текст договорів дарування, то виявила, що внаслідок допущеної істотної помилки вона на даний час фактично позбавлена своєї власності на будинок та земельну ділянку. В нотаріальній конторі позивач підписала договори дарування, будучи необізнаною особою, не розуміла правових наслідків щодо їх укладення, тому під час нотаріального оформлення договорів дарування, діяла під впливом помилки щодо правових наслідків. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення, вказуючи при цьому, що дійсно позивачем 01.11.2012 року було укладено договори дарування, згідно яких вона подарувала [PERSON] будинок, що розташований по вул. Гагаріна, 96 в с. Родниківка Уманського району Черкаської області та земельну ділянку площею 0,4357 га, що знаходиться по вул. Гагаріна, 96 в с. Родниківка Уманського району Черкаської області. Позивач мала на меті укласти договори довічного утримання, однак внаслідок помилки та не правильного розуміння нею правових наслідків укладених договорів було укладено договори дарування. Третя особа приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, беручи до уваги думку представника відповідача, яка не заперечувала проти позову, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. У ході розгляду справи встановлено, що 01.11.2012 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено два договори: договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та договір дарування земельної ділянки по вул. Гагаріна, 96 в с. Родниківка Уманського району Черкаської області, які посвідчені приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № 1342 та за № 1344 (а.с. 9-10, 11-12). Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів від 01.11.2012 року та витягу про реєстрацію прав від 02.11.2012 року земельна ділянка та житловий будинок по вул. Гагаріна, 96 в с. Родниківка Уманського району зареєстровані за відповідачем (а.с. 13, 14). Жодного документу про те, кому належить земельна ділянка та житловий будинок станом на серпень 2016 року сторони суду не надали та не ставили питання про його витребування. Підставою для звернення до суду позивачем з даним позовом стало те, що вона «прочитавши» тільки у листопаді 2015 року договори дарування, зрозуміла, що замість договору довічного утримання помилково уклала договори дарування. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, згідно п. 8 Договору дарування будинку від 01.11.2012 року та п. 4.2 Договору дарування земельної ділянки від 01.11.2012 року, сторони договору ([PERSON], [PERSON]В.) підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ППВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, право чин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. З даного позову не зрозуміло в чому позивач вбачає помилку щодо укладених договорів дарування від 01 листопада 2011 року. Позивачем не наведено жодного аргументу щодо відсутності волевиявлення сторін даних договорів на їх укладення, а отже їх фіктивності. Всі вимоги закону під час укладення цих договорів були повністю дотримані, а у дарувальника були всі права для вчинення даних правочинів, з договорами сторони були ознайомлені та підписали їх. Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що підстави для визнання договорів дарування недійсними відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed