Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом про стягнення збитків, захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку несправедливим обгрунтовуючи тим, що 13.02.2009 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір дебетового карткового рахунку з видачею дебетової пластикової картки. В лютому 2009 року по вказаній карточці здійснено ряд транзакцій, а саме - покладено певну суму коштів та на території Грузії їх знято. За результатами проведених валюто обмінних операцій на рахунку дебетової картки залишилися кошти і ніякого кредиту не виникло. Однак згодом рішенням відповідача курс валюти, за яким місяцями раніше з карточки знімалися кошти змінено і останній вирішив, що позивача прокредитовано і як наслідок - по вказаному картковому рахунку виник несанкціонований овердрафт на суму 193537,69 грн. 21.10.2010 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення вказаних коштів задоволено. П.6.9 Умов та правил надання банківських послуг вважає несправедливим, оскільки останній фактично передбачає перекладання на позивача майнової відповідальності за недоліки у роботі відповідача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду позивача. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному об»ємі, в обґрунтування позовних вимог послався на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні позову не визнав та суду пояснив, що внаслідок технічного збою програмного забезпечення позивачка незаконно, тобто без достатніх правових підстав отримала збагачення на суму 193 573, 69 грн., які у разі здійснення транзакції за належним курсом мали бути списані з її рахунку. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір дебетового карткового рахунку з видачею дебетової пластикової картки. П.6.9 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі техніки, інших випадках, клієнт зобов»язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. В лютому 2009 року [PERSON], перебуваючи на території Грузії через банкомат здійснила зняття місцевої валюти (ларі) за курсом UAH/GEL 3,4722 грн., після чого на платіжній картці була відсутня кредитна заборгованість. Однак, відповідачем було здійснено конвертацію вказаних коштів по курсу UAH/GEL 4,4444 грн., , внаслідок чого на картці позивача утворився овердрафт на суму 193 537, 69 грн. Згідно висновку службового розслідування по факту утворення несанкціонованого овердрафту по карткам Приватбанку «Миттєва» через курсову різницю по банкоматних операціях в Грузії від 30.04.2009 року, підставою виникнення овердрафту став збій програмного забезпечення, що здійснювало процедуру перевірки курсів. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 193 537, 69 грн. за договором дебетового карткового рахунку, укладеного 13.02.2009 року, задоволено. У відповідності з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з положеннями ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів встановлено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути визначені як несправедливі, зазначені у ч.3 ст.18 названого Закону. Суд вважає, що п.6.9 Умов та правил надання банківських послуг відповідач порушив права [PERSON] як споживача, оскільки останній відкривав їй картковий рахунок з дебетовою схемою та вона не була повідомлена про можливий овердрафт, а отже не є боржником перед банком в розумінні ст.ст.509,510 ЦК України та не має нести відповідальність за заборгованість, що утворилася внаслідок технічних помилок банку. Однак суд зазначає, що позивачкою пропущено строки звернення до суду за захистом свого права. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки ( ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2010 року з позивачки стягнуто 193 537,69 грн. заборгованості, то саме в цей час вона дізналася про порушення свого права та могла звернутися до суду за його захистом в межах трирічного строку. Оскільки відповідач просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, суд, у відповідності з вимогами ст.267 ЦК України, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed