Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбних відносин народився син [PERSON] , [INFO] . 12.12.2018 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу фактичне проживання її та сина є [ADDRESS] . Батько дитиною не цікавиться, участі у її житті не приймає, коштів на утримання не надає, сумнівні зв`язки відповідача наражають її та сина на небезпеку. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. і з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Позивач надала суду заяву про слухання справи без її участі, на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило. Відзив на позовну заяву суду не надав. Начальник служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації надала суду заяву про слухання справи без участі їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, наведені у позовній заяві доводи, суд приходить до такого. Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Докази, які надані учасниками справи, свідчать про наступне. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.17). 12.12.2018 року рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.18-21). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №59338910 від 11.06.2019 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки доходу щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2019 та до повноліття дитини (а.с. 43). Згідно довідки державного виконавця Краматорського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, яка надана позивачем, у [PERSON] є заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] , [INFO] , яка станом на 30.11.2019 року складає 26682,45 грн. (а.с.44). Згідно висновку про підтвердження місця проживання, наданої службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до висновку служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 01.09.2020року (а.с. 186-187) відповідача необхідно позбавити батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про стан її здоров`я. Аналізуючи правову підставу, відповідно до якої позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, суд звертає увагу на наступне. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Таке ухилення має місце, коли відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загально визначених норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїх обов`язків. Позбавлення особи батьківських прав є винятковою мірою, що тягне за собою відповідно до ст. 166 СК України надзвичайні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц. Згідно з ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей суди, адміністративні чи законодавчі органи, повинні першочергова приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України», «М.С. проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду про позбавлення батьківських прав (у даному випадку не згода її з позовними вимогами, надання відзиву на позов з відповідними доказами, періодично з`являється до суду з метою захистити свої права) може свідчити про інтерес до дітей. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і брати участь в його вихованні. Факти викладені вище, свідчать про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у його утриманні та вихованні. Він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Як вказав ЄСПЛ при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній справі необхідно враховувати наступне: інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язку із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Статтею 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з батьком, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з ним, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Надані позивачем докази свідчать про те, що батько дитини особливо не благодійний та спілкування з ним суперечить інтересам дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності його вини у його діях. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим, відповідає правовідносинам, які склалися між батьком та дитиною, і не суперечить інтересам останньої. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.158), який необхідно стягнути з відповідача на її користь за правилами ст. 141 ЦПК України. Щодо вимоги про стягнення правничої допомоги суд зазначає наступне. Згідно зі ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., суд виходить із фактично підтверджених та узгоджених з матеріалами справи наданих послуг, складності правовідносин між сторонами та їх правового регулювання, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати.

Outcome: approved