Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , в якому просила заборонити останньому наближатися на відстань 100 метрів до місць її проживання та перебування та до дитячого садка, який відвідує її донька, заборонити йому особисто або через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею, а також заборонити вести листування, телефонні переговори з заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб на строк 6 місяців. В обґрунтування своєї заяви вона зазначила, що після розірвання шлюбу в 2018 році, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] , [PERSON] постійно вчиняє щодо неї фізичне та психічне насильство, висловлюється на її адресу грубою нецензурною лайкою, ображає її та погрожує в присутності дитини. За її заявами Сєвєродонецьким ВП ГУНП в Луганській області винесено обмежувальний припис терміном на 7 діб, яким [PERSON] заборонено контактувати з нею в будь-який спосіб. Однак психологічний тиск продовжується, а тому вона просить задовольнити її заяву та винести обмежувальний припис. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що відносини зіпсувалися з грудня місяця 2020 року, після чого [PERSON] , який був її чоловіком і з яким вона розірвала шлюб, почав їй телефонувати, надсилати смс-повідомлення із погрозами і всіляким способом здійснював на неї психологічний тиск. Застосування фізичного насилля відносно неї не було. На даний час вона проживає з іншим чоловіком. Відносно дитини він таких дій не вчиняє, фізично та психологічно на неї не впливає. [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що він дійсно телефонує та надсилає смс-повідомлення заявниці із погрозами, але вона не дає йому вільно спілкуватися із дитиною, переховує доньку від нього, а він, як батько, бажає приймати участь у її вихованні, а не тільки сплачувати аліменти. Його турбує, що дитина на даний час проживає з іншим чоловіком, який, на його думку, не є тією особою, якому б він довірив виховання своєї доньки. В останній раз при побаченні із донькою остання була рада його бачити, не сходила з його рук. До суду із позовом про встановлення часу спілкування із дитиною не звертався, але має такий намір. Просить винести рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, її представника, заінтересованої особи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , фактично проживає по [ADDRESS] . Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний за рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.03.2018 року, але до лютого 2020 року вони проживали разом однією сім`єю. Згідно термінового заборонного припису відносно кривдника [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати із [PERSON] з 04.02.2021 року до 11.02.2021 року. Висновками Луганського обласного центру соціально-психологічної допомоги від 03.02.2021 року [PERSON] встановлено, враховуючи анамнез: перенесене домашнє насильство (психологічне, фізичне, економічне). У дитини [PERSON] досліджується наявність наслідків психологічної травматизації, тестові данні свідчать про можливість психосоціальних порушень, як наслідок травми, через непорозуміння батьків. Тобто, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] вчиняє по відношенню до заявниці домашнє психологічне насильство, що знайшло відображення у постійних, з використанням нецензурної лайки, словесних образах, залякуванні, приниженні, погрозах. Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України врегульовано розгляд заяв про видачу обмежувального припису. Так вимогами статті 350- 5 ЦПК України визначено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 зазначеного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Зазначені правові положення, щодо застосування певних норм права до спірних правовідносин викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.11.2018 року по справі № 756/2072/18, та у відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Будь які конфліктні відносини, які повинні бути вирішені шляхом домовленості або, у випадку неможливості домовленості, у судовому порядку не можуть вирішуватись шляхом погроз приниження, образ або фізичним насильством. Сам [PERSON] не заперечує, що психологічно тисне на заявницю, постійно їй телефонує та надсилає смс-повідомлення, в тому числі і з погрозами і образами, що розцінюється судом як психологічне насильство у вигляді словесних образ, погроз, переслідування, залякування, які спрямовані на обмеження волевиявлення особи. Таким чином суд вважає доведеним факт домашнього насильства з боку [PERSON] на адресу [PERSON] у вигляді психологічного насильства, яке потребує обмежувального припису для запобігання у подальшому виконання вищезазначених погроз. В той же час, суд вважає недоведеним факт фізичного насильства відносно заявниці з боку [PERSON] , так як в судовому засіданні сама заявниця підтвердила те, що відносно неї [PERSON] не застосовував фізичний вплив або фізичне насилля. Крім того, суд відмічає, що між сторонами є суттєвий спір з приводу можливості участі батька в житті його доньки [PERSON] , побачення батька з дитиною, проведення відповідного часу разом. Суд вважає недоведеним факт того, що присутність [PERSON] погано впливає на психологічний стан його доньки [PERSON] , бо це спростовується показаннями обох сторін, а також не підтверджується жодним доказом в матеріалах справи, а тому не підлягає задоволенню. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В статті 153 СК України зазначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею , а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, належні докази вчинення стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником були пред`явлені до суду. У відповідності до вимог ст. 350-8 УПК України копії повного рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial