Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить поділити житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], загальною вартістю 97391 грн. та належить на праві спільної сумісної власності позивачці та відповідачу як подружжю, визнавши право власності позивачки на наступні приміщення будинку: приміщення, помічене на плані будинку 1-9, площею 24,5 кв.м.; приміщення, помічене на плані будинку 1-3, площею 13,4 кв.м.; приміщення, помічене на плані будинку 1-10, площею 8 кв.м.; приміщення, помічене на плані будинку 1-1, площею 8,4 кв.м.; приміщення, помічене на плані будинку 1, площею 6,3 кв.м.; приміщення, помічене на плані будинку 1-11, площею 3,9 кв.м.; приміщення, помічене на плані будинку 1-2, площею 5,4 кв.м.; на господарські будівлі: прибудову, помічену «а» - вартістю 16 057,00 грн., тамбур а`` 39 742,00 грн., сарай Б - 10 930,00 грн., сарай В - 5 975, 00 грн., сарай Ж - 4 039, 00 грн., ? частини сараю Е - 3 445/2 грн., ? частини погребу - 14 041/2 грн., ? частини навісу Н - 2 011/2 грн., вбиральня І - 1 066,00 грн., ворота 4 - 3 066,00 грн., огорожа 2 - 2 921,00 грн., хвіртка 476,00 грн., криниця 1 203, грн.; поділити спільне майно подружжя, визнавши за позивачкою право власності на: 1 картоплекопалку, ? вартості бочки для перевезення води на 500 л., ? вартості плуга, ? вартості культиватора, ? вартості зернової сівалки, ? вартості 2 причепі до трактора, ? вартості 2-х оприскувачі, ? вартості циркулярної пили, ? вартості токарного станку, холодильник «Атлант», морозильна камера «Снайге», телевізор, ? вартості морозильної скрині, ? вартості пральної машини «LG», ? вартості мікрохвильової пічки, 1 бойлер, котел газовий, газова плитка, лічильник на газ і світло, ? вартості комп'ютера, ? вартості циркулярки, ? вартості токарного станка, млинок для грису. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вищеперелічене майно нажите у період шлюбу із відповідачем, за їхні спільні кошти, тому є предметом спільної сумісної власності. У зв'язку із припиненням шлюбних відносин дане майно підлягає поділу у судовому порядку, оскільки сторони не змозі досягнути згоди щодо поділу даного майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що вищеперелічене майно, яке позивачка просить поділити не являється об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки право власності на будинок зареєстроване після припинення із позивачкою шлюбних відносин, крім цього майно придбане за кошти відповідача, який постійно працював, на відміну від позивачки. Тому просить у задоволенні позову відмовити. Виходячи з викладеного суд вказує про наступні фактичні обставини, що були встановлені судом у судовому засіданні, на підставі пояснень його учасників, та наданих суду письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від 09.02.1985 року до 14.08.2015 перебували у офіційно зареєстрованих шлюбних відносинах, спільно проживали та вели спільний побут. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що до моменту розірвання шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, вели спільний побут. Згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2016 року житловий будинок разом із прилеглими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] На підставі поданих документів, судом встановлено, що спірний будинок починаючи з 1986 року належав подружжю [PERSON] та [PERSON] як членам колгоспного двору. Сторонами також не заперечується, що рухоме майно, яке позивач просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності, знаходиться у будинку за адресою [ADDRESS]. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України), може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. Відповідно роз'яснень у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування та розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності(ст.63 СК України). Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Що стосується поділу між подружжям житлового будинку разом із прилеглими будівлями та спорудами, то такий підлягає поділу лише у ідеальних частках, оскільки будинок є неподільною річчю, можливість поділу якого у натурі не доведена. Крім цього, сторони не досягли згоди щодо компенсації одному із подружжя вартості частини будинку. У частині позовних вимог щодо поділу рухомого майна, а саме: картоплекопалки, бочки для перевезення води на 500 л., плуга, культиватора, зернової сівалки, 2-х причепів до трактора, 2-х оприскувачі, циркулярної пили, токарного станку, холодильника «Атлант», морозильної камери «Снайге», телевізора, морозильної скрині, пральної машини «LG», мікрохвильової пічки, 1 бойлера, котла газовий, газової плитки, лічильника на газ і світло, комп'ютера, циркулярки, токарного станка, млинка для грису, то суд прийшов до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Сторонами не надано доказів щодо часу придбання цих предметів, а також щодо джерела коштів, за які вони придбані. Підсумовуючи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed