Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, вказуючи, що рішенням суду було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Але відповідачем не в повному обсязі сплачуються аліменти, внаслідок чого створилась заборгованість по аліментам, у зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 1420,53 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що на теперішній час він не працює, має мінливий дохід, у зв'язку з чим має можливість періодично сплачувати аліменти, просить відмовити в задоволені позову. У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-4382 від 04.04.2012 року відповідач [PERSON] зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання дітей-доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не в повному обсязі сплачувались аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість з 1 січня 2013 р. по 01 грудня 2013 р. в сумі 4726,66 грн. Згідно до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] посилається на те, що заборгованість по аліментам створилась в наслідок того, що він не працює, має мінливий заробіток, сплачує аліменти періодично. З січня 2013 року не отримує жодних доходів та заробітку. Отже заборгованість виникла не з його вини. Від сплати аліментів відповідач не ухиляється, однак через брак коштів, а також через те, що він не працює та не має заробітку, сплачує аліменти періодично. Враховуючи наведене, просить суд відмовити в задоволенні позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже суд бере до уваги пояснення відповідача щодо його безробіття, і вважає за можливе звільнити відповідача від сплати неустойки за прострочення сплати аліментів Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Outcome: dismissed