Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю, та про визначення порядку користування квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.09.2000 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають трьох дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO]. 26.05.2015 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між нею та відповідачем розірвано. За час шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS], таким чином дана квартира є їх спільною сумісною власністю, та кожний з них має право на 1 / 2 частку у ній. При розподілі спільного майна виник спір щодо порядку користування квартирою. Відповідач чинить перешкоди її праву і можливості розпорядитись її часткою квартири. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Спірна квартира складається: з 3-х кімнат, житловою площею 37,7 м.кв, у тому числі 1-а кімната 17,5 м.кв, 2-а кімната - 12,6 м.кв, 3-я кімната - 7,6 м.кв; кухні площею 8,0 м.кв; вбиральні (сполученої) - 1,1 м.кв; ванної кімнати 2,6 м.кв; коридору 7,7 м.кв., обладнана балконом - 0,9 м.кв; лоджією - 1,4 м.кв. Загальна площа квартири - 59,4 м.кв. У даній спірній квартирі проживає відповідач, а діти проживають разом з нею за іншою адресою. Оскільки спірна квартира складається, крім іншого, з трьох ізольованих кімнат, вважає за справедливе виділити в користування їй і дітям, дві кімнати (з більшою загальною площею) з трьох, а саме: дві житлові кімнати: позначені на плані цифрою «5», площею 12,6 м.кв, та цифрою «4», площею 7,6 м.кв; а також лоджію, площею 1,4м.кв. Відповідачу виділити в користування одну житлову кімнату, позначену на плані цифрою «6», площею 17,5 м.кв; а також балкон, площею 0,9 м.кв. Вхід до квартири; кухню, позначену на плані цифрою «7», площею 8,0 м.кв; вбиральню, позначену на плані цифрою «3», площею 1,1 м.кв; ванну кімнату, позначену на плані цифрою «2», площею 2,6 м.кв.; та коридор, позначений на плані цифрою «1», площею 7,7 м.кв., залишити у спільному їх користуванні. Просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON], [INFO]; визнати за нею та [PERSON], право власності по 1 /2 частини вказаної спірної квартири, кожному та визначити порядок користування нею. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася. Раніше 26.05.2017 року представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримував покладаючись на обставини викладені у позовній заяві зазначаючи про їх уточнення у майбутньому. 21.08.2017 року звернувся до суду з заявою, про розгляд даної справи за його та позивача відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, а також повернути: надмірно сплачену позивачем при подачі позовної заяви суму судового збору, а також суму судового збору сплачену позивачем за проведення судової будівельно - технічної експертизи необхідність у якій відпала, у розмірі 640,00 гривень. Відповідач [PERSON] , представник [PERSON] з позовом погодилися. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23 вересня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 26 травня 2015 року рішенням Довгинцівського районного суду від 26.05.2015 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 12 копія рішення суду ). Від шлюбу вони мають трьох дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 10 копія посвідчення багатодітної сім`ї ). У період шлюбу 06.04.2007 року відповідач придбав трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 37,2 кв.м, загальною площею 59,4 кв.м., яку зареєстрував у КП «Криворізьке БТІ» 24.04.2007 року в реєстровій книзі 1/4ПВ-468 номер запису 1968 на своє ім`я (а.с. 13 копія договору купівлі - продажу квартири, а.с. 15 витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ). Спірні відносини врегульовані нормами сімейного та цивільного законодавства. Так, здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Кореспондуючими є норми ч.3 ст. 368, 369 ЦК України. Відповідно до ст. 60 СК України визначено загальне правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.61 СК України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3 ст.319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Як встановлено вище, матеріали справи свідчать про набуття означеного майна під час шлюбу. При цьому доказів на підтвердження факту того, що означене майно є особистою власністю одного з подружжя, не набуте внаслідок спільної праці подружжя матеріали справи не містять, відтак суд доходить до висновку про віднесення даного майна до спільної власності подружжя. При цьому матеріали справи не містять підстав для відступу від презумпції рівності часток майна дружини та чоловіка. Тож беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, визнавши квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON], та визнавши за ними право власності по 1 / 2 частини квартири [ADDRESS], за кожним. Крім того, відповідно до ст.. 358 ЦК України: 1. право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою ; 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю ; 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно даних технічного паспорту квартира [ADDRESS], посімейного, спільного заселення, розташована на першому поверсі п'яти поверхового будинку та складається з: з 3-х кімнат, житловою площею 37,7 м.кв, у тому числі 1-а кімната 17,5 кв.м, 2-а кімната - 12,6 кв.м, 3-я кімната - 7,6 кв.м; кухні площею 8,0 кв.м; вбиральні (сполученої) - 1,1 кв.м; ванної кімнати - 2,6 кв.м; коридору - 7,7 кв.м. Квартира обладнана балконом - 0,9 кв.м; лоджією - 1,4 кв.м Загальна площа квартири - 59,4 кв.м. (а.с. 16 - 18). З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги що діти сторін проживають разом з позивачкою, відповідач з позовними вимогами згоден, спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат, суд вважає можливим визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] у якому просить позивач, а саме виділити в користування позивачу [PERSON] і дітям: сину - [PERSON], сину - [PERSON] та доньці - [PERSON]: дві житлові кімнати: позначені на плані квартири цифрою «5», площею 12,6 кв.м, та цифрою «4», площею 7,6 кв.м; та лоджію, позначену на плані квартири літерою « ІІ», площею 1,4 кв.м. Виділити в користування відповідачу [PERSON]: одну житлову кімнату, позначену на плані квартири цифрою «6», площею 17,5 кв.м; та балкон, позначений на плані квартири літерою « І», площею 0,9 кв.м. Вхід до квартири, кухню, позначену на плані квартири цифрою «7», площею 8,0 кв.м; вбиральню, позначену на плані квартири цифрою «3», площею 1,1 кв.м; ванну кімнату, позначену на плані квартири цифрою «2», площею 2,6 кв.м; та коридор, позначений на плані квартири цифрою «1», площею 7,7 кв.м; залишити у спільному користуванні сторін - [PERSON], [PERSON], та дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, Законом України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.). Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки, наданого ТОВ «Канзас», ринкова вартість квартири [ADDRESS], станом на 15.02.2013 року (без включення ПДВ) становить 143 000 (сто сорок три тисячі) гривень. Тож ціна позову складає 1/ 2 від вартості - 71500 грв. Таким чином, судовий збір за подання позову про визнання права власності складає 715 гривень, а судовий збір за подання позову про визначення порядку користування квартирою складає 640 гривень, всього 1355 грв. Позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір у сумі 4350 гривень, також нею був сплачений судовий збір у сумі 640 гривень за подання заяви про проведення судової будівельно - технічної експертизи ( 4990 грв. ) . Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1355 гривень (715 гривень - 1 % від вартості 1/2 частини квартири + 640 гривень). Крім того, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачену нею суму судового збору у розмірі 3635 гривень ( 4990-1355= 3635 ).

Outcome: approved