Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання земельної ділянки об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на належну частину нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.1972 року відповідачем було придбано земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована в [ADDRESS], яка на підставі положень Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. А тому, позивач просить в судовому порядку визнати земельну ділянку загальною площею 0,06 га, об'єктом спільної сумісної власності подружжя в рівних частинах та визнати право за нею власності на ? частину земельної ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши представлені докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Почаївською міською радою Кременецького району вбачається, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.09.1992 року (а.с.3). Згідно договору купівлі-продажу від 02.10.2014 року [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий № [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в [ADDRESS] (а.с.4-5). Укладення даного договору, як правочину, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витяг № 27596039 від 02.10.2014 року (а.с.6). Відповідно до вимог статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із вищенаведеного вбачається, що земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий № [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в [ADDRESS] придбана відповідачем за час шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ч. 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із нормами ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити частково визнавши за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,06 га., що розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вимоги позивача про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя є безпідставними, оскільки ст. 60 СК України вказує на те, що майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Outcome: partial