Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод користування її земельною ділянкою, шляхом зобовязання [PERSON] та [PERSON] прибрати тротуарну доріжку, бетонну стяжку, огороджену камяним фундаментом клумбу, а також водовідвід. В обґрунтування позову вказала, що на праві приватної власності їй належить земельна ділянка площею 0,0216га. з кадастровим номером 1810136600:03:031:0022 по вул.Любарській 9-а у м.Житомирі. 29.03.2013р. між позивачем та [PERSON] укладено угоду про порядок користування земельною ділянкою площею 0,0453га. по вул.Любарській 9-а у м.Житомирі. Позивач стверджує, що відповідачі зайняли частину належної їй земельної ділянки шляхом облаштування тротуарної доріжки, бетонної стяжки, встановленням клумби, огородженої камяним фундаментом. Також відповідачами зроблено відвід дощових вод на земельну ділянку, що належить позивачу. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі вказали, що тротуарну доріжку прибрали та визнали позов у частині зобовязання прибрати бетонну стяжку, в решті вимог - заперечили. Позивач підтвердила, що тротуарну доріжку на момент вирішення спору відповідачі прибрали. Вислухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0216га. з кадастровим номером 1810136600:03:031:0022 по вул.Любарській 9-а у м.Житомирі, про що видано свідоцтво про право власності від 26.06.2013р. (а.с.29) та стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.30). Згідно заяви, засвідченої нотаріусом Житомирського міького нотаріального округу [PERSON] від 29.03.2013р., [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0453га. за адресою: м.Житомир, вул.Любарська,9А, згідно угоди (а.с. 11). Згідно угоди про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою [PERSON] визначено для використання земельну ділянку площею 0,0216га., а [PERSON] 0,0237га. (а.с.10). 09.07.2014р. позивачка звернулася до Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області зі скаргою на дії відповідачів, які знищили межові знаки та самовільно зайняли частину належної їй земельної ділянки шляхом заливання бетоном. Позивач просила провести перевірку зазначених фактів порушення земельного законодавства, зобовязати відповідачів привести земельну ділянку у попередній стан, та притягнути останніх до адміністративної відповідальності (а.с. 59 60). У відповідь Державна інспекції сільського господарства в Житомирській області в листі від 01.08.2014р. №02/3029 вказала, що оскільки частина межових знаків на земельній ділянці відсутня, та як наслідок межі земельної ділянки не встановлені, необхідно відновити межові знаки після чого буде можливе проведення обстеження земельної ділянки (а.с. 61). Згідно ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат та мають бути приведені у придатний для використання стан за рахунок осіб, які їх самовільно зайняли. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що відповідачі самовільно зайняли його земельну ділянку. Для з'ясування обставин, що мають значення для вирішення даного земельного спору, необхідні спеціальні знання у галузі науки та техніки. Проте, згідно ч.1 ст.143 ЦПК України експертиза може бути призначена лише за заявою осіб, які беруть участь у справі. Сторонам розяснено право заявити клопотання про призначення земельно технічної експертизи для вирішення питання самовільного зайняття земельної ділянки. Позивач клопотання про призначення експертизи не заявила. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України , які б підтверджували, що відповідачі самовільно зайняли її земельну ділянку, а тому в задоволенні позову в частині зобовязання прибрати огороджену камяним фундаментом клумбу, а також водовідвід слід відмовити. Оскільки сторони підтвердили, що тротуарна доріжка на момент вирішення спору прибрана, предмет спору у вказаній частині відсутній, а тому в даній частині позову також слід відмовити. Віповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідачі визнали позов в частині зобовязання прибрати бетонну стяжку, й те, що угоду про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою укладено з [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобовязання [PERSON] прибрати бетонну стяжку.

Outcome: partial