Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та надання у володіння та користування частини квартири. Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить ? частка квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником вказаної квартири є відповідач, частка якого складає ?. Квартира [ADDRESS] складається з наступних приміщень: житлові кімнати площею 15,0 кв.м., 13.5 кв.м., кухня площею 5,9 кв.м., ванна кімната площею 1,8 кв.м., вбиральня площею 0,9 кв.м., коридор площею 5,64 кв.м. Загальна площа квартири становить 43.5 кв.м., житлова площа - 28,5 кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач на даний час чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, оскільки змінив замки на вхідних дверях та не пускає позивача в квартиру, у зв'язку з чим позивач позбавлена можливості у повному обсязі реалізувати своє право власності на ? частку вказаної квартири, так як позбавлена можливості користуватися нею. Таким чином, позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила усунути перешкоди, які чинить їй [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], вселити її у зазначену квартиру та виділити позивачу у володіння та користування частину квартири [ADDRESS], яка складається з кімнати площею 13,5 кв.м., залишивши у спільному зі [PERSON] користуванні кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню. В подальшому, заявою від 10.10.2016р. позивач уточнила позовні вимоги в частині вимоги №3 та просила виділити їй у володіння та користування частину квартири [ADDRESS], яка складається з кімнати площею 13,5 кв.м., залишивши у спільному зі [PERSON] користуванні кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню та вбудовану шафу. Уточненню позовних вимог слугувало те, що до позовної заяви позивачем не було включено приміщення вбудованої шафи площею 2,5 кв.м. В решті позовні вимоги залишені позивачем без змін. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, підтримали повністю та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково зазначивши про те, що: - відповідач не змінював замків у квартирі [ADDRESS], він не чинить перешкод позивачу у користуванні квартирою, а потрапити до квартири позивач не може, оскільки втратила свій примірник ключів. На думку відповідача, для надання позивачу можливості користуватися частиною квартири їй необхідно звернутися офіційно в письмовому вигляді до відповідача з проханням надати їй екземпляр ключів; - вимога про вселення позивача у квартиру не може бути задоволена, оскільки відповідач не вселяє до квартири, так як це відноситься до компетенції виконавчої служби; Крім того, відповідач в судовому засіданні зазначив, що не заперечує щодо виділення позивачу у володіння та користування частину квартири [ADDRESS], яка складається з кімнати площею 13,5 кв.м., залишивши у спільному зі [PERSON] користуванні кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню, за умови, що кімната 15,0 кв.м. та вбудована шафа залишиться в його користуванні. Поряд з цим, на думку відповідача судові витрати зі сплати судового збору мають бути залишені за позивачем, оскільки даний спір можливо було вирішити в позасудовому порядку. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 30.09.1993 року згідно рішення №691 від 30.09.1993 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності по ? частці [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 5) Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 20 грудня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, вбачається, що [PERSON] 20 грудня 2002 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]». (а.с. 13) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої судом 26.07.2016р., квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: в ? частці - [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.09.1993р. на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №691), в ? частці - [PERSON] (на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.09.1993р. на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №691), та в ? частці належала - [PERSON] (на підставі договору дарування від 18.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. та свідоцтва про право власності, виданого 30.09.1993р. на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №691). (а.с. 30-33) Поряд з цим, зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 червня 2016 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. після смерті [PERSON], яка померла [INFO], вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] є її син [PERSON] - в ? частці, та [PERSON] - в ? частці. Спадщина на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з ? частки квартири [ADDRESS], належної померлій в ? частці на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. 18.03.2009 року за реєстровим №522, зареєстрованого КП «ВМБТІ» у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.04.2009 року, та в ? частці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 30.09.1993 року згідно рішення №691 від 30.09.1993 року. (а.с. 6) Отже, позивач та відповідач являються співвласниками, по ? частині кожний, квартири [ADDRESS]. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України) Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положеннями частини 1 та 2 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Проте, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач не знаходять спільної згоди, щодо порядоку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а саме квартирою [ADDRESS]. При цьому, в судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON], який проживає в оспорюваній квартирі, чинить [PERSON] перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, оскільки змінив замки на вхідних дверях та не допускає позивача до квартири, у зв'язку з чим [PERSON] позбавлена можливості у повному обсязі реалізувати своє право власності на ? частку вказаної квартири, так як позбавлена можливості користуватися нею. 11 квітня 2016 року та 4 червня 2016 року [PERSON] зверталася до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявами, в яких просила застосувати до [PERSON] заходів щодо недопущення з його боку протиправної поведінки (а.с. 11). Як вбачається з листів головного управління Національної поліції у Вінницькій області №4807 вих/200/05-16 від 18 травня 2016 року та №6958 вих/200/0516 від 22.07.2016 року, [PERSON] повідомлено, що в діях [PERSON] не містяться ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, а тому з ним була проведена бесіда профілактичного характеру та рекомендовано позивачу звернутись до суду за захистом своїх порушених прав (а.с. 12, 44). Суд звертає увагу на те, що відповідач в судовому засіданні фактично не заперечував наявності перешкод у позивача в користуванні квартирою [ADDRESS], однак зазначив про те, що він не чинить перешкод позивачу у користуванні квартирою, а потрапити до квартири позивач не може, оскільки втратила свій примірник ключів. Такі посилання відповідача суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки можлива втрата ключів позивачем не може впливати на обсяг її прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Посилання ж відповідача на необхідність офіційного, в письмовому вигляді, звернення позивача до відповідача з проханням надати позивачу екземпляр ключів суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах закону та свідчить виключно про вчинення відповідачем перешкод позивачу в користуванні оспорюванню квартирою. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, позовні вимоги позивача, в частині усунення перешкод, які чинить [PERSON] в користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] та вселення її у вказану квартиру підлягають задоволенню. Частиною 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як зазначено вище, позивач та відповідач являються співвласниками, в рівних частках - по ? частині кожний, квартири [ADDRESS]. З технічної характеристики та плану квартири вбачається, що квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 28,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 15,0 кв.м., 2-а кімната площею 13.5 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., ванної кімнати площею 1,8 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., коридору площею 5,64 кв.м., вбудованої шафи площею 2,5 кв.м. (а.с. 15, 16) В судовому засіданні позивач та її представник зазначили, що з метою уникнення суперечок, позивач просить виділити їй у володіння та користування меншу кімнату площею 13,5 кв.м., залишивши у володінні та користуванні відповідача більшу кімнату площею 15,0 кв.м. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо запропонованого позивачем розподілу кімнат. Статтею 15 ЦК України закріплено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене вимоги позивача щодо виділення їй у володіння та користування частину квартири [ADDRESS], яка складається з кімнати, зазначеної на плані під номером «7» площею 13,5 кв.м., залишивши у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухню (№4) площею 5,9 кв.м, коридор (№1) площею 5,64 кв.м, ванну кімнату (№3) площею 1,8 кв.м., вбиральню (№2) площею 0,9 кв.м. та вбудовану шафу (№6) площею 2,5 кв.м., є обґрунтованими. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1653,63 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved