Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою у якій просить встановити факт смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] в м. Брянка Луганської області. Вимоги мотивує тим, що вона являється донькою [PERSON] Отримати свідоцтво про смерть батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом РАЦС. Звернувшись для реєстрації смерті [PERSON] до Дніпровського ВРАЦС в м. Києві вона отримала відмову. В судовому засідання заявник підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, додатково пояснила, що батько жив у неї у м. Києві коли почалася війна на сході, у подальшому у серпні 2015 року [PERSON] вирішив ненадовго поїхати у м. Брянка, там став себе погано почувати, тому через стан здоров'я повернутися до неї не міг, вона з батьком постійно спілкувалася по телефону та востаннє незадовго до його смерті. Помер батько у своїй квартирі у м. Брянка. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи заінтересовані особи були повідомлені належним чином, про причини неявки представників суд повідомлено не було. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як убачається із свідоцтва про народження, батьком заявниці [PERSON] є [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. [INFO] в м. Брянка Луганської області помер [PERSON], на підтвердження цього факту надано копію лікарського свідоцтва про смерть № 32 від 14.05.2016 року (а.с. 4). За нормою ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Надане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 32 від 14.05.2016 року видане поліклінікою № 3 «Брянківської центральної міської багатопрофільної лікарні» ЛНР, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. [PERSON] подавала документи про державну реєстрацію смерті [PERSON] до Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, проте у реєстрації було відмовлено листом від 23.06.2016 року за № 1383/0423 з посиланням на те, що надане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 32 від 14.05.2016 року не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», тому у державній реєстрації смерті було відмовлено (а.с. 8). Отже, з пояснень заявника та матеріалів справи убачається, що реєстрація смерті батька заявника у органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати смерть батька на підставі вищезазначеного лікарського свідоцтва про смерть у заявника не має, так як воно не відповідає визначеній чинним законодавством формі для проведення державної реєстрації смерті. Встановлення факту смерті заявнику необхідне для проведення реєстрації смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] у м. Брянка Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України. З урахуванням зазначеного суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved