Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом згідно якого прохала суд винести рішення яким виселити [PERSON] [INFO] з будинку № 66 по вул. Шевченка в сел. Онуфріївка, Кіровоградська область. Визнати [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку № 66 по вул Шевченка в сел. Онуфріївка, Кіровоградська область. Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться в Кіровоградській області, сел. Онуфріївка, вул. Шевченка,66, що підтверджується договором купівлі продажу від 28.09.1972 року. Декілька років тому вона зареєструвала в своєму будинку відповідача і дала дозвіл на проживання. Останнім часом відповідач почала обмежувати її в праві володінні та користуванні власним житлом, веде себе як господар, не рахується з її думкою та робить в будинку все, що їй забажається. Відповідач повиносила з її будинку все майно, а саме меблі, одяг, газову плиту, пральну машину, телевізор та інше. Відповідач сама проживає у літній кухні, яка облаштована, для комфортного проживання, у нормальних умовах, але її туди не пускає. На її прохання виїхати з літньої кухні вона не реагує. З даного приводу вона зверталася до працівників поліції, але вони відмовляються вживати заходи по виселенню відповідача з її помешкання. Тому вона змушена була звернутися до суду за захистом свого права. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги частково змінили, а саме прохали виселити відповідача з даного будинку та позбавити права користування даним будинком шляхом зняття з реєстрації. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнала прохала у їх задоволенні відмовити. Суд, заслухавши позивача та її представника, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться в Кіровоградській області, сел. Онуфріївка, вул. Шевченка,66, що підтверджується договором купівлі продажу від 28.09.1972 року. Згідно з виписки з домової книги встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрована у [INFO]. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно проживає у [INFO], даний факт вона не заперечувала в судовому засіданні. У попередньому судовому засіданні відповідач підтвердила, що вона не має наміру звільняти займане приміщення. Згідно довідки виданої Онуфріївським геріатричним пансіонатом від 20.12.2017 року встановлено, що позивач з 6.10.2017 року знаходиться геріатричному пансіонаті на повному державному утриманні. Відповідно до фото копій наданих в судовому засіданні позивачем встановлено, що в належному будинку неможливо проживати, оскільки там знаходиться солома та інші речі у мішках. В судовому засіданні допитаний в якості свідка працівник поліції [PERSON] який суду пояснив, що перебуваючи на службі одного разу він виїжджав за адресою: Кіровоградська область, сел. Онуфріївка, вул. Шевченка,66, за викликом позивача у звязку з сімейною сваркою між позивачем та [PERSON], але прибувши за вказаною адресою [PERSON] була відсутня, після чого ним було проведено бесіду з позивачем. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він деякий час перебував дільничним інспектором, неодноразово проводив бесіди з даними громадянами як з позивачем так із відповідачем з приводу їх сварок. Відносно позивача та відповідача нічого поганого не може сказати, лише вказує, що мати з дочкою інколи сваряться. Так в даному будинку дійсно не охайно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка є її сестрою і дійсно останній час [PERSON] не впускає їх мати в будинок № 66 по вул. Шевченка в сел. Онуфріївка, Кіровоградська область, декілька разів піднімала руку на позивача, в даному будинку здійснила повний безлад де взагалі не можливо проживати, тому їх мати виїхала до пансіанату. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення відбувається якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку,слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема,заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до ч. 1 та ч. 2ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач, відповідно до цивільного законодавства, як власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном, що являється об'єктом її власності, в даному випадку - будинком № 66 по вул. Шевченка в сел. Онуфріївка, Кіровоградська область.. Право власності є непорушним тому ніхто не може протиправно позбавити власника цього права чи обмежити. Згідно ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, виходячи з вказаних положень Закону, рішення суду у цивільній справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, само по собі є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Враховуючи вищевикладене суд вважає, позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити в повному обсязі. Оскільки позов [PERSON]. підлягає задоволенню, то з відповідача [PERSON]. на її користь необхідно стягнути сплачені судові витрати.

Outcome: approved