Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 9 вересня 2004 року вона уклала із ЗАТ Енерговугілля договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Покупець сплатив за договором 26500 грн. Квартира відповідно до акту прийому-передачі від 09.09.2004 року фактично передана покупцю. Однак продавець, незважаючи на звернення позивача, не виконав передбачений п.11 договору обовязок передати покупцю технічний паспорт та інші документи, що стосуються квартири. З 2004 по 2008 рік позивач зі своєю сімєю фактично проживала у зазначеній квартирі. після переїзду позивач продовжує відкрито володіти цією квартирою: проводить ремонти, оплачує комунальні послуги. Таким чином за доводами позивача вона більше 10 років користується квартирою і тому за нею слід визнати право власності за набувальною давністю відповідно до ст.328 ЦК України. Відповідач відзив не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ліквідатор ПрАТ Енерговугілля [PERSON] подала письмові пояснення, у яких зазначила такі обставини. 9 вересня 2004 року ЗАТ Енерговугілля та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири, у цей же день покупець на виконання договору внесла 26500 гривень у касу Костянтинівський ОФ ЗАТ Енерговугілля. Продавець ПрАТ Енерговугілля є орендарем розрізу Костянтинівський та правонаступником ДП Олександріявугілля та продаж квартири відбувся за погодженням та дорученням Мінпаливенерго. Оригінали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру у ПрАТ Енерговугілля відсутні, тому немає можливості нотаріально посвідчити договір. Тому представник третьої особи згодна з позовними вимогами і вважає, що за позивачем слід визнати право власності на квартиру за набувальною давністю. Інших заяв та клопотань не надходило. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов із зазначених у ньому підстав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою його місцезнаходження, зазначеною у ЄДРПОУ, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засідання підтримала позов та просила його задовольнити із зазначених у її письмових поясненнях підстав. Заслухавши сторін, дослідивши подані ними докази, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків. Відповідно до наданої сторонами копії свідоцтва про право власності від 5 травня 2000 року квартира [ADDRESS] належить на праві державної власності Розрізу Костянтинівський ДКК Олександріявугілля на підставі рішення виконкому Олександрійської міської ради від 13 квітня 2000 року №269. Достовірність цієї копії сторони не заперечували. 9 вересня 2004 року Закрите акціонерне товариство Енерговугілля (продавець) та [PERSON] у простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Цього ж дня покупець на виконання договору сплатив 26500 грн. Також цього дня було складено акт прийому-передачі квартири. Ці обставини підтверджується копіями зазначеного договору, акту та квитанції до прибуткового касового ордера, правильність яких сторонами не оспорюється. У листах від 28 липня 2004 року, 2 березня 2005 року, 24 жовтня 2007 року ЗАТ Енерговугілля повідомляло [PERSON] про неможливість нотаріального посвідчення зазначеного вище договору у звязку з відсутність оригіналу правовстановлюючого документа та технічного паспорта, місцезнаходження яких встановити неможливо. Також [PERSON] було відмовлено у поверненні сплачених за договором коштів. Дростовірність копій зазначених листів сторонами не оспорювалась. Також судом досліджені копії документів щодо наявності у продавця ЗАТ Енерговугілля повноважень на продаж зазначеної квартири. Дійсність цих копій сторонами не оспорюється. Так, відповідно до договору оренди цілісного майнового комплексу від 23 квітня 2004 року, укладеного Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Кіровоградській області (Орендодавець) та ЗАТ Енерговугілля (Орендар), останньому передано в оренду цілісний майновий комплекс розріз Констянтинівський ДХК Олександріявугілля. Відповідно до п.1.8 цього договору орендар виступає правонаступником усіх прав та обовязків реорганізованого ДП розріз Констянтинівський ДХК Олександріявугілля. Зазначена квартира була включена у складений 23 квітня 2004 року на виконання цього договору акт приймання-передачі за №418 у додатку до акту. Також відповідно до наданої суду копії листа від 12 серпня 2004 року першого заступника міністра Мінпаливенерно України голові ЗАТ Енерговугілля Мінпаливенерго як уповноважений управляти державним майном орган ухгоджує перелік майна та надає згоду на його продаж за ціною, не менше ніж зазначеною в актах оцінки цілісних майнових комплексів підприємств, організацій, структурних підрозділів, наданих в оренду, затверджених начальником РВ ФДМУ у Кіровоградській області. У переліку майна, щодо якого надано погодження під номером 115 зазначена квартира, що є предметом спору. Також судом досліджено доручення міністра Мінпаливенерго від 30 серпня 2004 року, яким той доручає голові правління ЗАТ Енерговугілля [PERSON] укласти договори купівлі-продажу нерухомого майна - квартири №11 за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія. пр-т Леніна, 113. Також судом встановлено, що відповідно до акту-розпорядження, складеного працівниками КП Житлогосп та сусідами при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено, що [PERSON] у цій квартирі проживає без реєстрації та користується з 2004 року. Відповідно до довідки КП Житлогосп від 26 квітня 2018 року заборгованість по квартирній платі за зазначеною квартирою на 01.04.2018 немає. Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом наведеної норми права позивачка має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у неї відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав володіння є добросовісним, зокрема якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Пунктом 11 вказаної постанови Пленуму судам розяснено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном. На підтвердження правомірності заволодіння квартирою позивач надала договір купівлі продажу, укладений у простій письмовій формі [PERSON] (покупець) і ЗАТ Енерговугілля (продавець) в особі голови правління [PERSON], який діяв на підставі статуту і доручення Мінпаливенерго України. Тобто спірна квартира знаходиться у державній власності, і її продаж відбувся за дорученням уповноваженого органу власника, яким був Мінпаливенерго України. Отже, [PERSON] заволоділа спірною квартирою внаслідок укладення договору. За таких обставин суд констатує відсутність передбаченої ч.1 ст.344 ЦПК ознаки добросовісного заволодіння чужим майном, оскільки позивач претендує на право власності на квартиру у зв'язку з укладенням договору, а не у звязку з фактичним добросовісним заволодінням нею без передбачених законом підстав. За таких обставин один лише сплив строку давності володіння чужим майном, на який вказує позивач у позовній заяві, не є достатньою підставою для набуття ним права власності за набувальною давністю. Окрім цього, згідно поданих позивачем доказів, власником квартири є держава і дозвіл на її продаж надавав уповноважений державний орган Мінпаливенерго України. Однак, позивач звернулась з позовом про визнання права власності до Державної холдингової компанії Олександріявугілля, яка не була її власником. Квартира на момент її продажу перебувала у державній власності та входила до складу цілісного майнового комплексу розрізу Констянтинівський, який на час укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу був переданий в оренду ЗАТ Енерговугілля на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу, укладеного від імені власника, тобто держави, регіональним відділенням Фонду державного майна України по Кіровоградській області згідно наказу Мінпаливенерго України від 28.07.2004 №421. Тобто на момент укладення договору продажу квартира не перебувала ні у власності, ні в оперативному господарському віданні, ні на іншому праві не належала відповідачу [PERSON] холдинговій компанії Олександріявугілля. Отже, позов поданий до неналежного відповідача. Враховуючи вищезазначені обставини, суд відмовляє у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed