Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області та Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, видані на імя її батька [PERSON], який помер 22.05.2004 року, та визнання права на земельну частку (пай), що належало її батьку за життя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки на день смерті батька проживала разом з ним. За життя її батько набув право на земельну частку (пай) розміром 5,15 в умовних кадастрових гектарах, що посвідчувалося відповідним сертифікатом. Після смерті батька на імя останнього було видано державні акти на право приватної власності на землю серії ЯБ № 251287 від 17.01.2005 року та серії ЯБ № 249923 від 13.01.2005 року. Оскільки державні акти видані у порушення вимог законодавства - після смерті [PERSON], це призвело до порушення її прав на спадкування майна. Відповідно позивачка просить визнати зазначені вище державні акти недійсними, та визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), що належало її батьку. У судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, подала до суду письмову заву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] у судове засідання нез»явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача - Блистівської сільської ради у судове засідання не зявився, при цьому від Блистівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, з якої вбачається, що позовні вимоги Блистівська сільська рада визнає і не заперечує проти задоволення позовної заяви. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та, відповідно, для його задоволення, у звязку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, 22.05.2004 року в с. Блистова, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ №195900 від 24.05.2004 року (а.с.9). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25.10.2017 року, яке набрало законної сили 07.11.2017 року, був встановлений факт, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Блистова Новгород-Сіверського району Чернігівської області, є донькою [PERSON], який помер 22.05.2004 року в с. Блистова, Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с.11). Позивачка, будучи спадкоємицею першої черги належним чином прийняла спадщину свого батька [PERSON] відповідно до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки постійно проживала зі своїм батьком на день його смерті, що підтверджується довідкою Блистівської сільської ради №823 від 05.11.2016 року і заяв про відмову від прийняття спадщини у строк та в порядку, передбаченому статтею 1273 ЦК України, не подала. При цьому як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після померлого 22.05.2004 року [PERSON] - відсутня, тобто інші спадкоємці [PERSON] його спадщину не прийняли (а.с. 20). За життя [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0299070, відповідно до запису №653 від 24.12.1997 р. у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСГП «ім. Щорса», що видавалось [PERSON] РДА №271 від 04.03.1997 р., підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівської області (а.с.12). Даним сертифікатом було посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 5,15 в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель КСГП «ім.Щорса», розташованих на території Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Отже, згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини, яку позивачка [PERSON] отримала після свого батька [PERSON], увійшло право на земельну частку (пай), набуте останнім за життя. Вже після смерті [PERSON] на його імя, на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №1 від 04.01.2005 року, було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 3,0560 га серії ЯБ № 249923 від 13.01.2005 року, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №00390 та держаний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Березовогатської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 1,6363 га серії ЯБ № 251287 від 17.01.2005 року, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №00349 (а.с.13,14). Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Частиною 1 ст.125 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача [PERSON] районною державною адміністрацією Чернігівської області на імя [PERSON], після його смерті, державних актів про право приватної власності на землю було здійснено в порушення норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Як вбачається, вказані вище державні акти були видані на імя [PERSON] як особи, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у звязку з видачею на імя [PERSON] після його смерті державних актів на право приватної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останнього на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття у власність в порядку спадкування права на земельну частку (пай). Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] районного нотаріального округу Чернігівської області № 804 від 26.04.2018 року видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, що знаходяться на території Березовогатської сільської ради Новгород-Сіверського району, Чернігівської області і належали померлому 22.05.2004 року [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯБ № 251287 від 17.01.2005 року та серії ЯБ №249923 від 13.01.2005 року - неможливо (а.с.19). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивачки, визнавши недійсними державні акти на право приватної власності на землю, видані на імя [PERSON]. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-ІV, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно частини другої статті 2 вказаного Закону одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки позивачка набула у порядку спадкування за законом після свого батька право на земельну частку (пай) розміром 5,15 в умовних кадастрових гектарах, однак у звязку з недійсністю документів, які посвідчували дане право вона не може оформити вказану спадщину у позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем відповідного право. Отже, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved