Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 161395 грн. боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 грудня 2013 року на прохання відповідача вона дала йому в борг 6500 доларів США, про що [PERSON] власноручно написав розписку. При цьому відповідач зобовязався повернути борг до 21 січня 2014 року, але у визначений термін борг не повернув, категорично відмовляється його повертати, на контакт не йде, не хоче вирішувати питання в добровільному порядку. Тому в теперішній час, виходячи з офіційного курсу гривні до долару США, який складає 24,83 грн. за 1 долар США, розмір боргу становить 161395 грн. Також просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 1613,95 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно не зявився в судове засідання, про розгляд справи повідомлений у встановленому порядку (а.с.21-23), про причини неявки не сповістив, заяв про розгляд справи за його відсутністю чи про відкладення розгляду справи не надав, тому справа розглядалася за відсутністю відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В розписці зазначено, що [PERSON] позичив 6500 доларів США у [PERSON] 21.12.13 до 21.01.14 (а.с.24). Згідно ч. 1,2 ст. 202 ЦК України\~ правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В\~ст.1047 ЦК України визначено, що\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує\~передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~ При цьому згідно ч.1 ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192 ЦК України також передбачено, що законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1,2\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов»язання має бути виконане у\~\~гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов»язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно ч. 3\~ст. 533 ЦК України\~використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Аналіз норм\~ст. 99 Конституції України, ст. ст.\~192,\~533 ЦК України\~дають підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов»язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов»язання і його виконання є національна валюта України гривня, що відповідає правовій позиції Верховного суду України, висловленій у постанові від 2 липня 2014 року по справі № 6-79 цс 14. Позивач просить стягнути з відповідача кошти за договором позики від 21 грудня 2013 року в гривнях України, виходячи з курсу долару США до гривні України, встановленого Національним банком України, на момент звернення з позовом до суду, -\~24 грн. 83 коп. за 1 долар США. Однак станом на 2 серпня 2016 року за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України, 100 доларів США дорівнює 2478,3525 грн. (а.с.25). Тому 6500 доларів США у перерахунку на національну валюту України складає 161092 грн. 91 коп. (6500 дол США х 24,783525 грн.). Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 161092 грн. 91 коп., а не 161395 грн., як просить позивач. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то і судовий збір відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України має бути сплачений відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1610,93 грн. (161092,91 грн. х 1%).

Outcome: partial