Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні нею права користування 1/2 частини квартири [ADDRESS], шляхом вселення у зазначене приміщення, оскільки відповідачі - дружина, дочка та син її брата, який помер [INFO]., і був власником іншої ? частини зазначеної квартири, як спадкоємець померлого батька, самовільно змінили замки у вхідних дверях і перешкоджають [PERSON] здійснювати право користування своєю власністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] свої вимоги підтримали та просять суд позов задоволити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON], яка водночас являється представником [PERSON] та [PERSON] згідно довіреностей №НВС 176224 від 25.01.2016 та №НВС 176229 від 29.01.2016 відповідно, що посвідчені приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Бабичем В.Л., в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, вказала, що перешкод в користуванні квартирою [PERSON] не чинила, однак не хоче щоб остання перебувала в квартирі у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та її представника, покази свідків та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений в його здійсненні. Стаття 391 ЦК України вказує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.155 ЖК України власник частини квартири не може бути позбавлений прав користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2010 року [PERSON] є власником ? частини [ADDRESS] (а.с.11). Інша ? частина належить її брату [PERSON], який помер [INFO]. (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] із 06.07.2011 та по даний час зареєстрована за адресою: [ADDRESS], крім того, сплачувала деякі комунальні платежі за вказане приміщення (копії квитанцій долучені до матеріалів справи). Згідно ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Положення Житлового Кодексу Української РСР передбачають, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Відповідно до висновку №3036 від 29.09.2015р. матеріалів перевірки ЖЄО №5351 від 23.09.2016, складеним ДІМ Калуського МВ УМВС Греськом П.Д., дружина та діти померлого [PERSON]- [PERSON], [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди [PERSON] у користуванні належній їй ? частини квартири [ADDRESS]. (а.с.5). Вказані обставини про наявність перешкод з боку відповідачів щодо проживання позивача у спірній квартирі та не допускають її до спірного житлового приміщення, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Крім того, під час судового розгляду позивач надала суду документи, що підтверджують її права власності на спірну квартиру. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №58922822 від 12.05.2016, [PERSON] на праві приватної власності належить 2/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.135). В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 статті 383 ЦК України вказує, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України: громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дії відповідачів створюють позивачу, як наймачу та співвласнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому позов про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом вселення до квартири підлягає задоволенню. Крім того, 30.05.2016 у судовому засіданні відповідач [PERSON] подала заяву, в якій вказано, що відповідачі надають позивачу ключі від квартири за адресою: [ADDRESS], для вселення та розпорядження нею, оскільки 12.05.2016 [PERSON] зареєструвала право власності на 2/6 вказаного приміщення. Суд акцентує увагу, що подання такої заяви свідчить про фактичне визнання відповідачем, заявлених до неї позовних вимог. Однак, позивач [PERSON] категорично відмовилась від вирішення спору таким шляхом та наполягала на винесенні рішення суду. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. - по 162,40 грн. з кожного.

Outcome: approved