Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 28.04.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та нею був укладений кредитний договір № 015-99918-280412. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 17.12.2019 року було вчинено виконавчий напис реєстр. № 31272, за яким з неї стягнено на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 17077,59 грн. та 300 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. Вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону, оскільки умовами договору ліміт кредитної лінії було встановлено на день укладання договору в сумі 6200 грн. на строк 364 календарних дні. Вказаний строк ліміту кредитної лінії сплив 27.04.2013 року, тому право вимоги виникло у кредитора 28.04.2013 року і відповідно виконавчий напис про стягнення заборгованості за цією вимогою міг бути вчинений не пізніше 27.04.2016 року, однак, спірний виконавчий напис вчинено 17.12.2019 року тобто з пропуском на 3,5 року строку, в межах якого міг бути вчинений виконавчий напис. (Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років). Крім цього, відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». На підставі вказаних рішень розпочалась процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк», яка триває до сьогодні. Тому навіть у випадку неодноразової пролонгації строку дії кредитної лінії, такий строк сплив би 02.10.2015 року і після цього не міг бути продовжений, оскільки на той час банк перебував в процедурі ліквідації. Вона не визнає розміру заборгованості визначеного відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», а будь яких повідомлень про порушення основного зобов`язання не отримувала. Виконавчий напис Приватним нотаріусом Хара Наталією Станіславівною було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни від 31.01.2020 року відкрито виконавче провадження № 60999593 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.01.2020 року. Відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» не надано підтверджуючих документів щодо наявності у неї, [PERSON] , грошового зобов`язання позивача по кредиту, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності її заборгованості перед відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» за відповідним договором, крім того не врахувала пропуск ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» строк позовної давності. Спірний виконавчий напис вчинено на виконання договору № 015-99918-280412 від 28.04.2012 року. Строк ліміту кредитної лінії встановлено п. 1.5 договору на 364 календарних дні, тобто до 27.04.2013 року. Отже, строк ліміту кредитної лінії сплив 27.04.2013 року. Отже, вона зобов`язана була повністю погасити заборгованість по кредитному договору не пізніше 27.04.2013 року. За таких обставин право вимоги виникло у ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» 28.04.2013 року, відповідно, виконавчий напис про стягнення заборгованості за цією вимогою міг бути вчинений не пізніше 28.04.2016 року, однак, спірний виконавчий напис вчинений 19.12.2019 року, тобто з пропуском (майже на 3,8 років) строку, в межах якого міг бути вчинений такий напис. Крім цього, вона не визнає визначеного розміру заборгованості, а повідомлення про порушення основного зобов`язання не отримувала. Таким чином, документи, що подані нотаріусу не можливо вважати безспірними. Таким чином нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи не пропущено ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Крім того, при вчиненні напису нотаріусу не були надані первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог Закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції та п.1 Переліку. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Хара Наталією Станіславівною 17.12.2019 року виконавчий напис реєстр. № 31272 від 17.12.2019 року. Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» понесені неї судові витрати в сумі 1261,20 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Представник ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.04.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 015-99918-280412. 26 січня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір № 145/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до п. 2 - за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, у розмірах, вказаних у додатку № 1 цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на день відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів. Зазначеного додатку № 1 не було надано приватному нотаріусу, та його не містять матеріали цивільної справи, а тому не відомо які права перейшли до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» по кредитному договору № 015-99918-280412 від 28.04.2012 року. 02 жовтня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» укладено договір відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА. Відповідно до п. 1.1 ч. 1 даного договору на умовах, встановлених цим договором кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові грошові вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (додаток № 1), укладеними між первинним(ми) кредитором(ми) і боржниками. Наданий суду додаток № 1 до договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА не містить будь яких даних (не зазначено кредитний договір,сума заборгованості тощо). Витяг з договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02.102019 року містить лише прізвище, ім`я по батькові боржників, їх РНОКПП, номер кредитного договору та дату кредитного договору. 17 грудня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна вчинила виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 31272 та відповідно до якого звернуто стягнення з громадянки України, якою є [PERSON] , яка народилася [INFO] , місце народження: Черкаська обл., м. Черкаси, місце роботи: не працює, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка є Боржником за Кредитним договором № 015-99918-280412 від 28.04.2012 року, укладеним ним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02 жовтня 2019 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», ідентифікаційний код юридичної особи 42642578, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 14, оф. 301, індекс 01033, п/р [NUMBER] в AT «ОТП БАНК» м. Київ, МФО 300528, далі іменований - Стягувач. Строк платежу за кредитним договором № 015-99918-280412 від 28.04.2012 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.09.2018 року по 29.11.2019 року. Сума заборгованості складає 16777,59 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6016,85 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 0 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 6508,55 гривень; неустойка (штраф, пеня) за порушення зобов`язань по кредиту - 4252,19 гривень. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» складає 17077,59 гривень. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни від 31.01.2020 року відкрито виконавче провадження № 60999593 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.01.2020 року. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19)Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «АЛАНД» надав нотаріусу виписку з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 015-99918-280412 від 28.04.2012 року. Надана банком та оцінена нотаріусом як виписка з рахунку боржника не є такою випискою, а за своїм змістом є звітом про заборгованість [PERSON] станом на 13.12.2019 року у розмірі 16777,59 грн. При цьому цей звіт заборгованості, відповідно до якого і нараховувались проценти, штраф, пеня є незрозумілим. У виписці зазначено, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» у розмірі 16777,59 грн. виникла станом на 13.12.2019 року. Наданий ТОВ «ФК «АЛАНД» нотаріусу виписка з рахунка про заборгованість [PERSON] , перед ТОВ «ФК «АЛАНД» не є випискою з рахунку боржника та в ньому не зрозумілі нараховані суми заборгованості щодо зобов`язань позичальника погашати кредит які нічим не підтверджені, також не зазначено за який саме період була нарахована дана заборгованість, що в свою чергу слугує підставою вважати, такий розрахунок необґрунтованим. 17 грудня 2019 року ТОВ «ФК «АЛАНД» надано приватному нотаріусу Хара Н.С. заяву про вчинення виконавчого напису в якій зазначено: «Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Останній платіж був вчинений Боржником 29.09.2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.09.2018 року по 29.11.2019 року…» Однак надалі зазначено: «Таким чином, станом на 13.12.2019 р. (включно) заборгованість [PERSON] перед Стягувачем - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» за Кредитним договором № 015-99918-280412 від 28.04.2012 року становить 16777,59 (Шістнадцять тисяч сімсот сімдесят сім гривень 59 копійок) гривень та суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису.» Отже, виходячи з заяви про вчинення виконавчого напису та виписки з рахунка, не зрозуміло за який саме період та на який саме час була нарахована заборгованість за кредитом. Крім того, ТОВ ФК «АЛАНД» не надано відповідних доказів про сплату [PERSON] платежу 29.09.2018 року. В судовому засіданні позивач заперечувала факт сплати нею коштів на погашення 29.09.2018 року. Більше того, вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом. Разом з тим, у наданій нотаріусу заяві про вчинення виконавчого напису та виписці з рахунка відсутній механізм нарахування відсотків за період з 29.09.2018 року по 29.11.2019 року на умовах передбаченого договором (щомісячне нарахування відсотків за користування кредитом), який би пояснював нарахування процентів, неустойки за кредитом. Крім того, ТОВ «ФК «АЛАНД» надано приватному нотаріусу письмову вимогу (повідомлення) [PERSON] від 12.11.2019 року, в якій зазначено, що станом на 12 листопада 2019 року у [PERSON] існує заборгованість перед стягувачем у розмірі 16777,59 грн. ТОВ «ФК «АЛАНД» не надано суду підтверджуючих документів про направлення [PERSON] письмової вимоги, та доказів про отримання вимоги [PERSON] . За таких обставин, враховуючи, що первинні облікові документи, оформлені у порядку, визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5, нотаріусу надані не були, а з довідки, яка надана ТОВ «ФК «АЛАНД», неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед ТОВ «ФК «АЛАНД», зазначений у виконавчому написі, є безспірним, немає. Відповідно до зазначених норм нотаріус, перш ніж вчиняти виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який мова йдеться в Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлених Кабінетом Міністрів України, чи оформлені ці документи належним чином, чи підтверджується подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язань, чи не виник спір між зацікавленими особам, чи не минув встановлений строк для вчинення виконавчого напису. Отже, оскільки на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, розмір заборгованості за кредитним договором, який значиться на виконавчому написі нотаріуса викликає сумнів щодо правильності нарахування кредитної заборгованості, зокрема правильності нарахування процентів за користування кредитом, суд вважає, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною виконавчий напис від 17.12.2019 року, зареєстрований в реєстрі № 31272, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовні вимоги в частині [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року справа №519/77/18. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивачі заперечують наявність у них суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчих написах. Зважаючи на викладене та в зв`язку з тим, що в позовній заяві відповідачем у даній справі позивач зазначив приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., яка є неналежним відповідачем у даній категорії справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з ТОВ «ФК «АЛАНД» підлягає судовий збір по 630,60 грн. на користь позивача.

Outcome: approved