Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] у якому просила суд усунути останнього від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] та визнати за нею права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай), площею 8.36 умовних кадастрових гектарів, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ХС №0187813, який зареєстровано в книзі реєстрації за №529 від 01.07.1997 року та яка належала померлій [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшло право померлої на земельну частку (пай), площею 8.36 умовних кадастрових гектарів, що належало їй відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ХС №0187813. Позивач, будучи племінницею померлої, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджував право померлої на спадкове майно. Крім того нотаріусом встановлено, що на момент смерті [PERSON] разом з нею за однією адресою був зареєстрований син померлої та відповідач по справі [PERSON] , який на думку нотаріуса спадщину прийняв відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. При цьому позивач зазначає, що відповідач хоча й був зареєстрований з померлою за однією адресою, але фактично там не проживав, що підтверджується довідкою Чаплинської селищної ради, тому в даному випадку на нього не поширюється ч.3 ст. 1268 ЦК України. Крім того вказує, що перед смертю [PERSON] тривалий час хворіла, не могла доглядати за собою, готувати собі, прати речі, та була обмежена в русі через хворобу. [PERSON] , маючи реальну можливість, як син померлої, доглядати за своєю матір`ю і допомагати їй, особливо коли остання не мала можливості себе обслуговувати, проявив бездіяльність та свідомо ігнорував свої обов`язки, ніякої допомоги їй не надавав. Натомість вона, будучи племінницею померлої, постійно навідувала її, слідкувала за нею, надавала допомогу в повсякденному житті, зокрема харчування, прибирання, в особистих гігієнічних питаннях, а також купувала ліки та здійснювала щоденний догляд до дня її смерті, а після - здійснила її поховання. Вважає, що оскільки відповідач не здійснював догляд за своєю матір`ю [PERSON] , коли вона важко хворів і перебувала у безпорадному стані, ніяких заходів піклування не вживав, від надання необхідної допомоги ухилявся, після її смерті спадщину не прийняв та відповідну заяву до нотаріуса не подавав, тому його слід усунути від права на спадкування за законом на спадкове майно померлої [PERSON] , а саме на земельну частку (пай), площею 8.36 умовних кадастрових гектарів, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ХС №0187813, який зареєстровано в книзі реєстрації за №529 від 01.07.1997 року та визнати за нею вказане право власності в порядку спадкування. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги з підстав вказаних у позові та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання також не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Представник третьої особи - Чаплинської ОТГ в судове засідання не з`явився, подавши заяву про визнання вимог позивача та розгляд справи за відсутності представника Чаплинської селищної ради Херсонської області. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, допитаних заявлених свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області від 24.05.2017 року №С-97/0-0.35-95/147-17 померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС №0187813 належала земельна частка (пай) із земель колишнього КСП ім.. Карла Маркса, площею 6.29 умовних кадастрових гектарів. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої ввійшла належна померлій вказана вище земельна частка (пай). Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 19.09.2017 року №665/1185/17 встановлено факт того, що [PERSON] , яка народилася [INFO] , є рідною племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно довідки Чаплинської селищної ради від 23.12.2020 року №2309, померла [PERSON] на день смерті проживала одна по [ADDRESS] . З довідки Чаплинської селищної ради від 25.05.2017 року №4390 вбачається, що [PERSON] проводила поховання своєї тітки [PERSON] за власний рахунок. Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують доводи позивача, що вона є рідною племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] та відноситься до спадкоємців п`ятої черги спадкування за законом. З надано Акту №133 перевірки факту проживання в житловому приміщенні від 10.06.2021 року вбачається, що в ході перевірки комісією селищної ради смт. Чаплинка встановлено, що [PERSON] , 1966 року народження зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак ніколи там не проживав. Відповідно до медичної документації померлої [PERSON] , [INFO] , остання перед смертю мала захворювання та перебувала на обліку онколога з 23.05.2014 року. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть, №121 від 17.06.2014 року, [PERSON] померла [INFO] від ракової інтоксикації. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 06.05.2020 року №665/399/20, [PERSON] , [INFO] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в шість місяців, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] , будучи спадкоємцем п`ятої черги за законом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її тітки [PERSON] . На підставі поданої заяви, державним нотаріусом Чаплинської ДНК було зареєстровано спадкову справу за №66406885, що вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 14.09.2020 року за №61656796. У свою чергу, постановою державного нотаріуса Чаплинської ДНК від 20.11.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що нею не надано оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майна, а також у зв`язку з тим, що є спадкоємець першої черги за законом - син спадкодавця [PERSON] , який фактично спадщину прийняв. Вважаючи, що її право щодо спадкування майна після смерті тітки підлягає захисту, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Вирішуючи питання з приводу та в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Так з довідки Чаплинської селищної ради №223/02-19 від 04.02.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] з 20.02.2009 року. У свою чергу, судом в ході розгляду справи встановлено, що померла [PERSON] на день смерті проживала одна по [ADDRESS] (згідно довідки Чаплинської селищної ради від 23.12.2020 року №2309). Тобто як вбачається з досліджених судом документів, [PERSON] на момент смерті [PERSON] був зареєстрований з нею за однією адресою. Як зазначено вище, з Акту перевірки факту проживання в житловому приміщенні від 10.06.2021 року встановлено, що [PERSON] , 1966 року народження зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак ніколи там не проживав. Так, за змістом ч.3 ст. 1268 ЦК України ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На час відкриття спадщини після смерті спадкодавця квартира не була постійним місцем проживання відповідача [PERSON] , хоча він був зареєстрований у ній. Натомість, [PERSON] ніколи не проживав за місцем своєї реєстрації, постійно проживає за межами Херсонської області, участі в утриманні квартири ніколи не брав, допомоги матері не надавав, після її смерті у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Вказані обставини доведені позивачем належними та допустимими доказами, зокрема довідкою Чаплинської селищної ради та актом перевірки фактичного проживання, що досліджені судом в ході судового розгляду справи. Державна реєстрація відповідача [PERSON] , у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за цією адресою реєстрації, оскільки спростовується вище зазначеними доказами. Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 р. у справі № 569/15147/17, від 28 квітня 2021 р. у справі №204/2707/19 та від 19.05.2021 року №937/10434/19. Тобто в даному випадку сам факт реєстрації [PERSON] за місцем проживання померлої не свідчить про автоматичне прийняття ним спадщини та потребує звернення до нотаріальної контори у загальному порядку, встановленому ЦК України. Натомість як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, зокрема матеріалів спадкової справи, яка витребувана судом в ході підготовчого судового засідання, [PERSON] , будучи племінницею померлої [PERSON] відповідно до ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем п`ятої черги за законом, який у встановлений строк звергнувся до нотаріальної контори та подав заяву про прийняття спадщини, що встановлено рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 19.09.2017 року №665/1185/17 та даними, зазначеними у постанові нотаріуса від 20.11.2020 року, де серед іншого також вказано про те, що [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги, яка у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори та спадщину прийняла. Разом з тим, державний нотаріус Чаплинської ДНК у постанові від 20.11.2020 року, посилаючись на наявність спадкоємця попередньої черги відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, хоча в даному випадку не проживання [PERSON] зі своєю матір`ю на момент смерті та не подання у встановлений ним строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори свідчить про неприйняття ним спадщини, що відкрилася внаслідок смерті матері. Доводи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та свідчать про доведеність зазначених обставин. Крім того, як вказує позивач у своєму позові та встановлено судом з наданих медичних документів померлої [PERSON] , зокрема медичної карти стаціонарного хворого №1936 від 17.05.2014 року, лікарського свідоцтва про смерть №121 від 17.06.2014 року та копії журналу обліку онкохворих Чаплинської ЦРЛ, що [PERSON] перед смертю тривалий час хворіла, не могла доглядати за собою, готувати собі, прати речі, тощо та була обмежена в русі через хворобу, що також підтверджується й показами допитаних судом свідків. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є колишньою невісткою позивача по справі. Їй відомо, що [PERSON] постійно доглядала свою тітку [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] , оскільки та через хвороба не могла себе обслуговувати. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що проживає в квартирі [ADDRESS] та була сусідкою померлої [PERSON] . Вона неодноразово бачила [PERSON] яка приходила допомагати тітці, так як остання не могла себе обслуговувати. Натомість сина померлої вона ніколи не бачила. Вказані обставини підтверджують доводи [PERSON] з приводу того, що вона, будучи племінницею померлої, постійно навідувала тітку, слідкувала за нею, надавала допомогу в повсякденному житті, зокрема харчування, прибирання, в особистих гігієнічних питаннях, а також купувала ліки та здійснювала за нею щоденний догляд до дня її смерті та після її смерті здійснила її поховання, а відповідач у свою чергу не здійснював догляд за своєю матір`ю [PERSON] , та коли вона важко хворіла і перебувала у безпорадному стані, ніяких заходів піклування не вживав, від надання необхідної допомоги ухилявся, хоча в силу своїх родинних зв`язків зобов`язаний був це робити і мав таку можливість. В подальшому після смерті матері [PERSON] спадщину не прийняв та відповідну заяву до нотаріуса не подавав, натомість позивач, будучи особою яка звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому її право підлягає судовому захисту, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України. Стаття 1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Цивільно-правові відносини щодо визнання права власності на земельну частку (пай) регулюються такими нормативно-правовими актами, як: Земельний Кодекс України, Указ Президента України від 03 грудня 1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки», Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до ст.3 Указу Президента України від 03 грудня 1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 1261, 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Як встановлено судом, у померлої [PERSON] із спадкоємців 1-4 черг був лише син [PERSON] , який відноситься до спадкоємців першої черги за законом, а спадкоємцем п`ятої черги померлої [PERSON] є її племінниця - [PERSON] . Згідно спадкової справи, заведеної держаним нотаріусом Заворотченко А.І. за майном померлої [PERSON] , остання заповіту не складала, а заяву про прийняття спадщини після її смерті подала [PERSON] . Разом з тим, оскільки відповідно до довідки Чаплинської селищної ради №223/02-19 від 04.02.2021 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] з 20.02.2009 року, то останній на думку нотаріуса в силу ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв. У свою чергу ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В судовому засіданні встановлено факт потребування допомоги [PERSON] від відповідача [PERSON] оскільки останній є її єдиним сином на якого покладено обов`язок щодо утримання своєї матері, так як інші родичі відсутні. Факт перебування [PERSON] у безпорадному стані підтверджується її медичними документами та показами свідків, які підтвердили доводи позивача, що в силу хвороби (рак молочної залози), [PERSON] не мала можливості сама себе обслуговувати та потребувала сторонньої допомоги. Факт ухилення [PERSON] від надання допомоги своїй матері також підтверджується, показами допитаних в судовому засіданні свідків, які вказали, що він допомоги матері не надавав та в смт. Чаплинка ніколи не проживав та тривалий час не цікавився життям матері. Вказані обставини також підтверджено в судовому засіданні Актом перевірки факту проживання в житловому приміщенні №133 від 10.06.2021 року, який також підтвердив доводи позивача та покази свідків. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. У своїх постановах Верховний суд неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому, за позицією ВС, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц). Також у справі № 727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю; який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. За наведених обставин, що оскільки відповідач не здійснював догляд за своєю матір`ю [PERSON] , та коли вона важко хворів і перебувала у безпорадному стані, ніяких заходів піклування не вживав, від надання необхідної допомоги ухилявся, хоча в силу своїх родинних зв`язків зобов`язаний був це робити і мав можливість, після її смерті спадщину не прийняв та відповідну заяву до нотаріуса не подавав, то у даному випадку наявні усі передбачені ч.5 ст. 1224 ЦК України юридичні факти, які надають можливість усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] .. Натомість позивач, будучи племінницею померлої, постійно навідувала тітку, слідкувала за нею, надавала допомогу в повсякденному житті, зокрема харчування, прибирання, в особистих гігієнічних питаннях, а також купувала ліки та здійснювала за нею щоденний догляд до дня її смерті та після її смерті здійснила її поховання, тому суд вважає можливим усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на спадкове майно померлої [PERSON] , а саме на земельну частку (пай), площею 8.36 умовних кадастрових гектарів, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ХС №0187813, який зареєстровано в книзі реєстрації за №529 від 01.07.1997 року та визнати за [PERSON] право власності на зазначене майно в порядку спадкування. Статтями 16, 328 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218, ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявили про відмову від неї. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1265 ЦК України передбачає п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Оскільки нотаріусом серед іншого відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документа, в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права є визнання права власності в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved