Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить надати дозвіл на тимчасові многократні поїздки неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації з 01.01.2016 року по 01.02.2020 року без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] до повноліття дитини, дозволити [PERSON] або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації з 01.01.2016 року по 01.02.2020 року до досягнення ним повноліття, допустити негайне виконання рішення суду, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2001 року по 14.04.2005 року, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Наприкінці 2004 року стосунки з [PERSON] зіпсувалися, останній почав вести аморальний спосіб життя, перестав матеріально утримувати родину. Відповідач в порушення вимог діючого законодавства не бере участь в утриманні дитини, протягом майже 7 років не сплачує аліменти, свідомо нехтує батьківськими обов'язками, не проявляє до сина жодних почуттів, долею дитини не цікавиться, не спілкується з сином, не надає ніякої допомоги. Чотири роки вона проживає у м. Бєлгороді РФ у сприятливих умовах, у спокої та безпеці, на всі її численні прохання надати сину нотаріально посвідчений дозвіл на поїздки за межі України неповнолітнього [PERSON], відповідач у справі відповідає відмовою. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, у зв'язку з чим вони вимушена звернутися до суду з дійсним позовом. Позивач [PERSON], її представники [PERSON],[PERSON] надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи сповіщені належно. Двічі представником відповідача до суду подавалися заяви з проханням відкласти розгляд справи, однак доказів поважності причини неявки суду не надавалися. Третя особа Служба у справах дітей Дзержинського району Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради надали суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності їх представника, при винесенні рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини, рішення покладають на розсуд суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2001 року до 14.04.2005 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час позивач разом з неповнолітнім сином тимчасово проживає в м. Бєлгород РФ, де [PERSON] навчається у 8-Б класі ЗОШ № 13 м. Бєлгорода, мешкають з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою відповідного навчального закладу та актом обстеження житлово - побутових умов у складі комісії загальноосвітнього учбового закладу. 21.05.2011 року відповідачем [PERSON] надавалася нотаріальна посвідчена згода на тимчасові поїздки до Росії сина [PERSON], [INFO], в період з 21.05.2011 року по 31.12.2011 року у супроводі матері [PERSON], однак доказів про надання в подальшому аналогічних дозволів на виїзд дитини за межі України, суду не надано. Зібрані у справі докази, а саме висновки Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.05.2012 року та 10.04.2013 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], свідчать про нехтування відповідачем [PERSON] батьківськими обов'язками, а саме останній не приймає участь у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, наявна заборгованість по сплаті аліментів Неодноразові прохання позивача надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між сторонами не врегульовано. Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно пункту 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон, п.18 зазначених Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон без згоди батька. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо надання дозволу офіційному представникові [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] за межі України до Російської Федерації, оскільки не визначена особа офіційного представника. Також, суд залишає без задоволення вимогу позивача щодо надання дозволу на виїзд неповнолітнього за межі України без дозволу батька до 01.02.2020 року, оскільки повноліття [PERSON] припадає на [INFO]. Статтею 367 ЦПК України визначений перелік категорій справ, за якими суд допускає негайне виконання рішень, однак справи про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини до зазначеного переліку не входять. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, суму сплаченого судового збору 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial