Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, вимоги якого уточнювала (а.с. 9-10, 52) та в обгрунтування якого вказала, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 19.10.1981 по 04.02.2016, при цьому із 01.09.2014 відповідно до наказу №41-к від 01.09.2014 і по день звільнення по 04.02.2016 займала посаду завідувача канцелярії. Наказом директора училища №6-к від 04.02.2016 позивача було звільнено із займаної посади в зв»язку із скороченням штатів (п. 1 ч. 1 ст. 40 КзПП України). При цьому відповідачем не враховано переважне право позивача залишитися на роботі, оскільки її безперервний стаж роботи в училищі становить 35 років, вона має відповідний освітній рівень, на час звільнення її з посади їй не було запропоновано вакантні посади, тому вона вважає, що її було звільнено незаконно, із особистих міркувань. Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення з посади, поновити позивача на посаді завідувача канцелярії з 04.02.2016, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн. моральної шкоди, яка завдана їй внаслідок незаконного звільнення та полягає у постійному перебуванні в психологічній напрузі і постійних думках про працевлаштування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовільнити. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову та вказала, що позивач була правомірно звільнена за скороченням штату, оскільки за наказом директора училища було виведено із штату посаду завідувача канцелярії та введено посаду настроювача музичних інструментів, оскільки така необхідність виникла в результаті діяльності училища. При цьому позивач була належним чином, під підпис, ознайомлена з майбутнім звільненням, в день звільнення їй було видано трудову книжку та проведено відповідний остаточний розрахунок. Також позивача було повідомлено про відсутність вакантних посад в училищі на день її звільнення. З цих підстав представник відповідача просила повністю відмовити в задоволенні позову. Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та встановив наступне. [PERSON] (надалі - позивач) перебувала у трудових відносинах з Житомирським музичним училищем імені [PERSON] (надалі - відповідач) з 19.10.1981 по 04.02.2016, при цьому із 01.09.2014 відповідно до наказу №41-к від 01.09.2014 і по день звільнення по 04.02.2016 займала посаду завідувача канцелярії. Наказом директора училища №6-к від 04.02.2016 позивача було звільнено із займаної посади в зв»язку із скороченням штатів (п. 1 ч. 1 ст. 40 КзПП України). Відповідно до чинного законодавства, питання, пов'язані з розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, вирішуються відповідно до положень Кодексу законів про працю України (надалі-Кодекс). Пунктом 1 статті 40 КЗпП визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (далі - зміни в організації виробництва і праці). Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися. Відповідно до Статуту Училища, безпосереднє управління діяльністю училища здійснює його керівник - директор, який в межах наданих йому повноважень вирішує питання діяльності училища, затверджує його структуру, приймає на роботу та звільняє з роботи працівників училища згідно зі законодавством, і т.д. Як вбачається з матеріалів справи та поданих заперечень представника відповідача, директор училища, відповідно до своїх повноважень, прийняв рішення та видав наказ від 01.12.2015 року № 96а «Про введення в дію нового штатного розпису», яким виведено із штату посаду завідувача канцелярії (виконання обов'язків якої не є першочерговими) і введено посаду настроювача музичних інструментів. Така необхідність виникла в результаті діяльності Училища та утримання на його балансі 9 роялів та 75 фортепіано, які використовуються в навчальних цілях. Для обслуговування такої кількості інструментів закладу необхідно мати трьох настроювачів замість наявних у штаті двох, оскільки 39 інструментів не обслуговуються і знаходяться в занедбаному стані, що шкодить навчальному процесу. Оскільки фонд заробітної плати та кількість працівників затверджена і на розширення штату працівників кошти не передбачено, було прийнято рішення затвердити штатний розпис училища. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Працівники, яких попереджено про наступне вивільнення, і посади яких відсутні у новому штатному розписі, продовжують працювати ще не менше двох місяців і отримують заробітну плату. Виплата заробітної плати у даному випадку здійснюється на підставі положень чинного трудового договору, дію якого не припинено, тобто трудовий договір продовжується. Статтею 94 КЗпП передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до норм чинного законодавства позивача було належним чином, під підпис, попереджено про зміну штату працівників, а саме скорочення посади завідувача канцелярії та про відсутність вакантних посад, які могли б бути їй запропоновані. До дати звільнення позивачу були збережені всі істотні умови оплати праці. Крім того, відповідно до ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», 01.09.2015 адміністрація відповідача звернулася до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Житомирського музичного училища ім. В.С. Косенка Житомирської обласної ради з проханням погодити внесення змін до штатного розпису училища та 30.11.2015 внесення таких змін було погоджено. Відповідно до статті 47 КЗпП в день звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З оглянутих в судовому засіданні документів, а саме Наказу №6-к від 04.02.2016 (а.с. 43), попередження про скорочення штату працівників (а.с. 44), наказу №96а від 01.12.2015 «Про введення в дію нового штатного розпису» (а.с. 45), запит від 26.11.2015 про внесення змін до штатного розпису та штатний розпис станом на 01.12.2015 (а.с. 46-48), інформаційного листа від 04.10.2016 про відсутність вакантних місць станом на 04.02.16 (а.с. 51), звернення до профспілкового комітету та відповідь на нього від 30.11.2015 (а.с. 77-78) вбачається, що відповідачем проведено звільнення позивача з дотриманням норм чинного законодавства, при цьому збережено належні гарантії, у день звільнення проведено остаточні розрахунки та проведено виплати, видано трудову книжку, а тому позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконними та скасування наказів є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Позовна вимога стосовно виплати моральної шкоди також не підлягає до задоволення, оскільки вона є похідною від первісних позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено повністю. Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору 3520 грн.

Outcome: dismissed