Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Баранівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Ярмолинецької районної державної адміністрації, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду на території Баранівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину якої прийняв її батько [PERSON] , який помер [INFO] . Вказала, що її батько [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , а позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 10.02.2017 року. В обґрунтування позову вказала, що на час видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №025 від 09.02.1996 КСП «Вперед» с. Баранівка Ярмолинецького району Хмельницької області, її баба [PERSON] була членом вказаного КСП, однак, з невідомих причин не була включена до списку громадян-членів КСП і не отримала сертифіката на земельну частку (пай). А тому, щоб захистити свої майнові права позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкуванняпісля смерті її баби [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Баранівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області заперечила проти задоволення позовних вимог, вказавши, що достовірних доказів, які вказують на те, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , немає, що після смерті [PERSON] пройшло багато часу, що на даний час на території Баранівської сільської ради відсутні вільні землі резервного фонду, просила також застосувати позовну давність, вказуючи на те, що позивачу мало би бути відомо про наявність у [PERSON] права на пай. В судовому засіданні представник відповідача Ярмолинецької районної державної адміністраціїпри вирішені справи покладається на розсуд суду. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, подали заяви, в яких вказали, що не заперечують проти задоволення позову [PERSON] , просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився, будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за життя баба позивача [PERSON] мала право на земельну частку (пай) на території Баранівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, однак, сертифікату не отримала. Зокрема, як вбачається з пенсійної справи [PERSON] , остання вступила в колгосп «Вперед» с. Баранівка в квітні 1933 року і працювала в ньому з 01 січня 1950 року по 30 червня 1965 року. З 1 липня 1965 року була членом колгоспу, не працювала (довідка колгоспу «Вперед» с. Баранівка Ярмолинецького району від 25.07.1965 року). Згідно державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 025 від 09 лютого 1996 року виданого КСП «Вперед» с. Баранівка Ярмолинецького району Хмельницької області Баранівською Радою народних депутатів Ярмолинецького району Хмельницької області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 973,8 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Баранівської сільської ради народних депутатів від 13 червня 1995 року. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №1. Згідно довідки відділу в Ярмолинецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 30.07.2019 року [PERSON] відсутня у списках, які додаються до технічної документації по паюванню земель КСП «Вперед» с. Баранівка Ярмолинецького району Хмельницької області. Однак, 06.11.202019 року відділ в Ярмолинецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надав суду список ггромадян-членів КСП с. Баранівка, Додаток №1 до Державного акту, у якому під номером 84 вказана [PERSON] . Згідно довідки Ярмолинецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 11.10.2019 року, 28.02.1992 року (рішення райвиконкому № 49 від 28.02.1992) проведено державну реєстрацію статуту колгоспу «Вперед» с. Баранівка Ярмолинецького району Хмельницької області, який 03.03.1993року (розпорядження Представника Президента України № 289/2) перереєстровано в колективне сільськогосподарське підприємство «Вперед», із послідуючою перереєстрацією 11.12.1998 року в спілку селян власників «Вперед» с. Баранівка, яка стала його правонаступником та юридичною особою. Згідно відповідей відділу в Ярмолинецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 02.07.2019 року та від 06.11.2019 року, середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по Баранівській сільській раді становить 2,06 га. Статтею 23 ЗК України (в редакції Закону 1992 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом п.3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до роз`яснень, які дав Верховний Суд України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року №16 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК,у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю і включення до списку осіб, доданого до цього акта. Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Ці права та обов`язки мають належати спадкодавцеві на момент його смерті. Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку. Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що на час паювання земель КСП «Вперед» с. Баранівка Ярмолинецького району Хмельницької області [PERSON] належала до членів цього сільськогосподарського підприємства та мала право на земельну частку (пай), яке належало їй на момент смерті - 01.04.1996 року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично вступив в управління і володіння спадковим майном її син - [PERSON] . Дані обставини підтверджуються: поясненнями в судовому засіданні позивачки, яка вказала, що її батько ( [PERSON] ) після смерті своєї матері ( [PERSON] ) прийняв спадщину, перед смертю він обходив її зі своєю дружиною, вони її хоронили; батькові дісталася бабина скриня, швейна машина, яка зараз у неї (позивачки); гроші, які вона складала з пенсії, віддала їм; вказала, що за бабкою був номер і город, яким після її смерті користувався батько. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка - це її дочка, а [PERSON] була її свекрухою, що після її смерті вони з чоловіком ( [PERSON] ) забрали речі з бабиної скрині, швейну машину, так як чоловік вмів шити; забрали гроші, які баба складала і за які її похоронили; залишився також фруктовий сад та город, якими вони з чоловіком користувалися, зокрема, 22 сотих городу [PERSON] залишила своєму синові - [PERSON] Свідок вказала, що після смерті [PERSON] , крім її чоловіка та її самої, речі [PERSON] ніхто не забирав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала [PERSON] , що її речі, які були в скрині, успадкували син [PERSON] і його дружина, які доглядали її, вони хоронили її; в баби був город, після її смерті частиною землі користувався син [PERSON], а частиною - зять. Свідок [PERSON] суду пояснила, що жила через дорогу від [PERSON] , що [PERSON] і [PERSON] (дружина) обходили її, похоронили її, баба мала свої гроші; після смерті [PERSON] її городом і садом користувалися [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що її бувший чоловік був зятем [PERSON] , що дійсно після операції біля останньої сиділа [PERSON] , що [PERSON] і [PERSON] робили поминальний обід після поховання [PERSON] . Однак, зважаючи на показання усіх попередніх свідків, суд критично оцінює показання свідка [PERSON] про те, що після смерті [PERSON] жодних речей не залишилося. Крім того, як вбачається з рішення Ярмолинецького районного суду від 12.03.1998 року, допитані в суді свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають в селі по сусідству від заявника ( [PERSON] ), суду вказали, що дійсно померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , проживали в одній сім`ї. [PERSON] піклувався про матір і був єдиним спадкоємцем, батько заявника давно помер. Вказаним рішенням суду встановлено факт родинних відносин, а саме, те що [PERSON] , як померла [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з спадкового реєстру від 05.08.2019 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Судом також встановлено відсутність інших спадкоємців після смерті [PERSON] , крім сина [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, що діяв на момент смерті [PERSON] , спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1261ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з спадкової справи № 13-2016, заведеної після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] в термін, передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про прийняття спадщини на земельні ділянки від 10.02.2017 року. З даної спадкової справи також вбачається, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, оскільки [PERSON] (мати позивачки) відмовилась від прийняття спадщини на користь дочки шляхом подачі заяви нотаріусу у встановлений законом строк. Враховуючи викладене, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] мала право на земельну частку (пай) в КСП «Вперед» с. Баранівка Ярмолинецького району, однак, за життя не отримала відповідний сертифікат. Це право на земельну частку (пай) успадкував її син [PERSON] як єдиний спадкоємець матері, після його смерті це право успадкувала позивач [PERSON] . Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні представник відповідача Баранівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області просила застосувати до даного позову давність, вказавши, що і [PERSON] і позивачу було відомо про наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай). Суд вважає дану позицію представника Баранівської сільської ради необґрунтованою, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, представником відповідача Баранівської сільської ради Ярмолинецького району не надано доказів того, що позивачу було відомо про наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай) більше трьох років до моменту звернення до суду з даним позовом. Крім того, як позивач, так і свідок [PERSON] (мати позивачки) вказували, що [PERSON] не знав, що у його матері був пай, відповідно позивач також цього не знала. При вирішенні питання про застосування позовної давності, суд також враховує те, що про відсутність права на земельну частку (пай) в [PERSON] у відзиві на позов однозначно стверджував відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області; представник відповідача Баранівської сільської ради Ярмолинецького району як у відзиві на позов, так і в судовому засіданні вказувала, що доказів того, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), не має. Після надання суду Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області списку громадян-членів КСП с.Баранівка, Додаток №1 до Державного акту, у якому під номером 84 вказана [PERSON] , позиція представника Баранівської сільської ради змінилася. Таким чином, суд вважає, що в ситуації, коли державному органу (Головному управлінню Держгеокадастру в Хмельницькій області) та органу місцевого самоврядування (Баранівській сільській раді) до розгляду даної справи судом, не було відомо про наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай), стверджувати про те, що позивачці були відомі ці обставини, у суду немає жодних підстав. Представник відповідача Баранівської сільської ради Ярмолинецького району також посилалася на те, що на даний вільних земель резервного фонду на території Баранівської сільської ради немає, однак, документально підтвердити це не може. При вирішенні даного питання суд виходить з наступного. Щодо наявності вільних земель резервного фонду на території Баранівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, то відділом в Ярмолинецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області тричі (27.08.2019, 06.11.2019 року та 25.11.2019 року) надавалися різні відповіді, з яких достовірно не встановлено, що такі землі відсутні, зокрема, суду не надано документального підтвердження цьому. Крім того, суд вважає, що наявність у особи права на земельну частку (пай) не залежить від наявності чи відсутності вільних земель резервного фонду в конкретний проміжок часу, враховуючи пояснення представника Баранівської сільської ради про те, що значна частина земель резервного фонду на території сільської ради перебуває у строкову користуванні. За наведених обставин, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Представник позивача не просив стягувати судові витрати з відповідачів. На підставі ст.ст.16, 328, 1218, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved