Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехсервіс ІФ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах до 26.06.2013 року та була звільнена за власним бажанням, однак не отримала заробітну плату, а тому має право на стягнення середнього заробітку в розмірі 21225,78 грн. та компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 3979,80 грн., а всього 25205,58 грн. заборгованості по заробтіній платі. Крім того, просила стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. у зв'язку з душевними стражданнями внаслідок порушення її прав. До розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку та компенсації за затримку виплати заробітної плати та остаточно просила в цій частині стягнути з відповідача 33465,00 грн., а також моральну в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснив, позов є підставним та просив його вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов в частині стягнення середнього заробітку та компенсації за затримку виплати заробітної плати у сумі 33465,00 грн. визнав та суду пояснив, що підприємство знаходиться у скрутному матеріальному становищі і тому не виплачує кошти. Вимогу про стягнення моральної шкоди не визнав та проти її задоволення заперечив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що із встановлених обставин справи випливають трудові правовідносини, а також, що позов підлягає до часткового задоволення у зв'язку з наступним. За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи визнання представником відповідача позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 33465,00 грн., суд вважає за можливе застосування положень ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, прийняття визнання відповідачем позову в цій частині та задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 33465,00 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що моральна шкода, завдана позивачу, у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України, полягає у погіршенні стану здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, про що повідомила суд. Оскільки позивачем не наведено з чого вона виходила при розрахунку моральної шкоди, суд вважає, що відповідач завдав позивачу моральну шкоду в розмірі 3000 гривень 00 копійок. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. за задоволення взаємопов'язаних вимог та вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням розміру стягнутої суми, слід стягнути з відповідача в дохід держави з урахуванням правового статусу позивача, що передбачає його звільнення від оплати судових витрат. Рішення в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць в сумі 1179 грн. 21 коп. слід допустити до негайного виконання. На підставі наведеного, ст.ст. 8, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial