Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Білокуракинської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її рідна тітка - [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все майно, яке їй належало, заповіла позивачу. З метою оформлення спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] та передала йому оригінали всіх документів. Після смерті приватного нотаріуса [PERSON] всі документи було вивезено до архіву в м. Луганськ, де були втрачені у зв'язку із проведенням антитерористичної операції. Оскільки втрата документів унеможливлює переоформлення спадщини, позивач просить суд визнати за нею право власності на спадщину, що відкрилася після смерті її рідної тітки. В судове засідання позивач не з'явилася, попередньо надавши заяву до суду про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача - Білокуракинської селищної ради, до суду не з'явився, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білокуракинського районного управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 07.(а.с.8). Відповідно до рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 07.03.2013 року встановлено факт того, що позивач [PERSON] є рідною племінницею [PERSON], померлої [INFO]. (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,5300 га, яка належала померлій на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого на підставі рішення Білокуракинської селищної ради від 26.04.2001 року, про що в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1298, який було втрачено у зв'язку із вивезенням документів до архіву в м. Луганськ, на території якого проводиться антитерористична операція. За життя померла [PERSON] склала заповіт, яким усі свої права та обовязки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала своїй племінниці [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Білокуракинсього районного нотаріального округу Носулею В.С. та зареєстровано в реєстрі № 1742 (а.с.6). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її тітки [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved