Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування. Свої заявлені вимоги позивач обґрунтовують тим, що в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 798 кв. м. розташований житловий будинок з господарськими будівлями, які були збудовані відповідно до рішення Балтської міської ради від 07 травня 1970 року в період часу 1970-1988 роки позивачем разом з її чоловіком [PERSON] за спільні кошти під час їх зареєстрованого шлюбу. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями є об'єктом спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивач [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги відповідно до ст.ст. 529, 549 ЦК Української РСР прийняла його спадщину у вигляді належної йому 1/2 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, тобто його рівної частки з їх сумісної власності, так як постійно проживала з ним на час відкриття спадщини, продовжує проживати в даному будинку і вважає його своєю власністю. Коли позивач звернулася до нотаріуса з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину, то нотаріус, оглянувши всі надані нею документи на житловий будинок, відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як [PERSON] за свого життя не отримав свідоцтво про право власності на збудований ними будинок. Чому він не отримав цього свідоцтва, позивачу невідомо. В судовому засіданні представник позивача уточнив позов та просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 400 кв. м., який раніше належав [PERSON], померлому [INFO], оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету Балтської міської Ради депутатів трудящих № 133 від 07 травня 1970 року земельна ділянка під будівництво виділялася площею 400 кв.м. Відповідач - представник Балтської міської ради Одеської області до суду не з'явився, але надав відгук на позовну заяву, в якому просить розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства та за їх відсутності. (а.с.82) Суд, ознайомившись з доводами позивача, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що уточнений позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували щлюб 23 червня 1968 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER]. (а.с. 5) [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. (а.с. 6) Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Суд констатує, що після смерті [PERSON] позивач [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги відповідно до ст.ст. 529, 549 ЦК Української РСР прийняла спадщину у вигляді належної йому 1/2 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, тобто його рівної частки з їх сумісної власності, так як постійно проживала з ним на час відкриття спадщини, продовжує проживати в даному будинку. Згідно ст. 548 ЦК Української PCP, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Крім того строк оформлення спадщини після її прийняття,- законом не обмежений. Таким чином, спадщина [PERSON] належить позивачу [PERSON] з моменту відкриття спадщини [PERSON] в силу ч. 2 ст. 548 ЦК Української PCP. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, а тому спадкування в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями має здійснюватись за законом. За час свого життя [PERSON] не встиг отримати свідоцтво на право власності на житловий будинок. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту (а.с.74-78) забудовником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] значиться [PERSON]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Балтської міської Ради депутатів трудящих № 133 від 07 травня 1970 року про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки (а.с.17) спадкодавець отримав земельну ділянку, відведену для будівництва будинку розміром 400 кв.м. На підставі даного рішення був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 09.07.1970 року нотаріально посвідчений Балтською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2206 (а.с.19-22), та наданий дозвіл на виконання робіт від 07.05.1971 р. (а.с.23-24) Відповідно до акту (а.с.18) проведений в натурі-відвід земельної ділянки загальною площею 400 кв.м., який розташований в [ADDRESS] та переданий забудовникові гр. [PERSON] Відповідно до наданого технічного плану викопіювання місце розташування земельної ділянки і домоволодіння (а.с.90) вбачається, що домоволодіння, яке розташовано в [ADDRESS] побудовано на земельній ділянці відведеній для цього, на площі 400 кв.м. Отже, матеріали справи свідчать, що будинок збудовано на земельній ділянці, переданій в користування в установленому законом порядку для будівництва житлового будинку. Згідно довідки Кодимської державної нотаріальної контори № 1332/01-16 від 14.12.2016 р. після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася.(а.с. 88) Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року за № 121. Таким чином, права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації,можна вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд,прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 N 91 : документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. В листі Державної реєстраційної служби від 12.03.2013 року №95-06-15-13 «Щодо державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 1992 року» визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. На підставі вищенаведеного та технічного паспорта, копію якого додає до даного позову позивач, збудований [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями вважається прийнятим в експлуатацію і відповідно - об'єктом завершеного будівництва. Спадкодавець не отримав свідоцтво про право власності на будинок за життя, проте факт належності будинку спадкодавцю є доведеним. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved