Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття її з реєстрації, посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрована та проживає у [INFO] кімната 52. Кімната не приватизована, права власності на вказане житлове приміщення відповідач не має. Разом із нею зареєстрований та проживає її син [PERSON], [INFO]. Зареєстрований в цій кімнаті й її колишній чоловік [PERSON], [INFO], шлюб з яким розірваний за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2018 року. Відповідач чотири роки фактично за адресою реєстрації не проживає, його особисті речі відсутні. Вона сама виховує сина, колишній чоловік не допомагає у вихованні дитини та у вирішенні сімейних та побутових проблем. Реєстрація відповідача у вказаному приміщенні створює для неї перешкоди у вільному користуванні житлом, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також, реєстрація працездатної особи за вказаною адресою створює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування кімнатою № 52 в будинку № 32/2 по вул. Чіковані в м. Черкаси із зняттям його з реєстрації. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити, пояснивши, що дійсно в спірній квартирі не проживає близько 4 років, але виписуватися він не збирається, за комунальні послуги буде вносити кошти. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити, пояснивши, що відповідач близько чотирьох років не проживає в спірній кімнаті, його особисті речі в кімнаті відсутні, комунальні послуги не сплачує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року справі № 6-2139цс15 викладено правову позицію, відповідно до якої спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобовязання взяти на квартирний облік підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а повязаний з вирішенням питання щодо права на житло. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-14цс16. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає у [INFO] кімната 52. Кімната не приватизована. Разом з позивачем зареєстрований та проживає її син [PERSON], [INFO]. Також в даній кімнаті зареєстрований колишній чоловік позивача - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради від 16.07.2018 року № 1780. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до акту опитування сусідів від 26.01.2018 року, складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], затвердженого ліквідатором ЧДЖПФ «Обрій-1» [PERSON], [PERSON], що прописаний за адресою: м. Черкаси, вул. Чіковані, 32/2 кімната 52 не проживає у даному помешканні з жовтня 2014 року. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у вказаному приміщенні створює для неї перешкоди у вільному користуванні житлом, оскільки вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Також, реєстрація працездатної особи за вказаною адресою створює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. В судовому засіданні відповідач не заперечував того факту, що близько чотирьох років не проживає в кімнаті 52 по вул. Чіковані, 32/2 в м. Черкаси, його особисті речі в кімнаті відсутні, однак заперечував проти його виписки з кімнати. [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що [PERSON] близько чотирьох років не проживає в кімнаті № 52 по вул. Чіковані, 32/2 в м. Черкаси, його особисті речі в кімнаті відсутні, кімнатою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Абзацом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації без поважної причини більше шести років. Відповідач виїхав зі спірної квартири у 2002 році, шість місяців за ним зберігалось право на житло. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Відповідно з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2, наймач або член його сімї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). У відповідності з вимогами ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що внаслідок розірвання шлюбу з позивачем відповідач [PERSON] перестав бути членом сім'ї позивача, ведення спільного господарства вони припинили, у спірній квартирі відповідач не проживає понад 4 років, його майно у житлі відсутнє, угод щодо певного порядку користування спірною кімнатою та інших умов припинення права користування житлом сторони не укладали. Відповідач дане житло покинув самостійно, за весь час житлом не цікавився. Доказів про те, що відповідач з поважних причин тимчасово не проживав в спірній кімнаті, останнім в судовому засіданні не надано. Посилання відповідача на те, що ним сплачувалися комунальні послуги, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів на дане твердження. З урахуванням встановлених обставин суд вважає доведеним, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у кімнаті перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися майном, а відтак вбачає підстави для захисту порушеного права позивача в обраний ним спосіб - шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням із зняттям його з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved