Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить: - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним, на будинок загальною площею 276,1 кв. м., який знаходиться по [ADDRESS] та був придбаний сторонами за час перебування у шлюбі та зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 08.09.2008, припинивши право спільної сумісної власності на це майно; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним, на земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 0,0998 га., кадастровий номер 7120310100:01:001:0484, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка була придбана сторонами за час перебування у шлюбі та зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646009 від 25.01.2007, припинивши право спільної сумісної власності на це майно; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним, на земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 0,3700 га., кадастровий номер 7120310100:01:001:0485, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка була придбана сторонами за час перебування у шлюбі та зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 646010 від 25.01.2007, припинивши право спільної сумісної власності на це майно. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що все спірне майно було набуте сторонами за час перебування у шлюбі. Її довірителька за вказаний період працювала та здійснювала догляд за дітьми. Представник позивача заперечувала щодо застосування строків позовної давності, оскільки про своє порушене право її довірителька дізналася лише в ході розгляду справи про визнання її такою, що втратила право користуватися житлом. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, подали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що дійсно, з 27.02.1999 відповідач з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Городищенського районного суду від 27.04.2015 було розірвано та визначено місце проживання їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , разом з батьком - [PERSON] . Позивач вказує, що в період шлюбу у вересні 2008 року вони придбали за спільні кошти будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 276,1 кв.м., але дане твердження позивача не відповідає дійсності виходячи з того, що 08.07.2003 [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу незакінченого будівництвом жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Соколовою О.М., було придбано незакінчений будівництвом індивідуальний жилий будинок, готовністю - 61,6 %, що розташований за вказаною адресою. Купівлю якого було вчинено за 37908 грн. і вказаний будинок був придбаний за кошти матері [PERSON] , яка перед цим продала належну їй двокімнатну квартиру у м. Кривий Ріг. [PERSON] було оформлено право власності на вказаний житловий будинок. Відповідач стверджує, що [PERSON] , зазначаючи, що вказаний будинок був придбаний ними за спільні кошти у вересні 2008, вводить суд в оману, оскільки вона знала коли, яким чином і за чий рахунок був придбаний будинок по [ADDRESS] . Остання не приймала фінансової участі у його придбанні. Також, позивачем не надано жодного об`єктивного доказу про те, що будинок був придбаний за спільні кошти. Фактичні шлюбні відносини між сторонами було припинено ще у 2013 і [PERSON] спільно з чоловіком та дітьми не проживала, тільки час від часу приїжджала на не тривалий час, повноцінної сім`ї у сторін не було. Після розірвання шлюбу, у травні 2015 року, [PERSON] зібрала речі і виїхала з міста Городище у м. Київ і у спірному будинку вона не проживає і ніякого особистого її майна в ньому немає. Також, після розірвання шлюбу, в сторін була усна домовленість з приводу вирішення питання спільного майна, зокрема вирішили, що діти будуть проживати разом з батьком у будинку, який самостійно буде їх утримувати і не стягувати з матері аліменти на утримання дітей, а [PERSON] дає згоду на переоформлення будинку на дітей. Вважає, що саме після їхньої домовленості у травні 2015 року, [PERSON] дізналась про порушення свого права власності на будинок. У судових дебатах відповідач та його представник просили відмовити в позові за спливом строків позовної давності, про що попередньо подали відповідну заяву. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період часу з 27.02.1999 по 27.04.2015. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2008, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Зазначений будинок було придбано [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу незакінченого будівництвом жилого будинку від 08.07.2003. За рішенням Городищенського районного суду від 30.07.2008, за [PERSON] визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок [ADDRESS] та зобов`язано Городищенський відділ ЧООБТІ внести зміни до схематичного плану дворової частини житлового будинку. Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 646009 від 25.01.2007, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка, яка знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 0,0998 га., кадастровий номер 7120310100:01:001:0484, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.07.2018 № 238/0/191-18, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 81057 грн. 56 коп. Також, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 646010 від 25.01.2007, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка, яка знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 0,3700 га., кадастровий номер 7120310100:01:001:0485, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.07.2018 № 238/0/191-18, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 9122 грн. 55 коп. Викладені обставини підтверджують, що відповідач набув права власності на спірний будинок та дві земельні ділянки під час перебування в шлюбі з позивачем. Нормами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем надано суду довідку Відділу освіти, молоді та спорту Яготинського НВК «Спеціалізована школа - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2» № 35 від 22.04.2019, що вона працювала у даному закладі в період з 01.10.2001 по 01.11.2005. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо зазначили, що їхні батьки перебували у шлюбі в період часу з 1999 по 2015 рік. Після розірвання шлюбу мати з ними спільно не проживала. Свідкам було відомо, що між батьками існувала усна домовленість щодо відсутності спору про майно. Мати не претендувала на свою частину майна, оскільки вирішили, що будинок залишиться дітям. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та свідчення вище вказаних свідків щодо усної домовленості про розподіл спільно нажитого майна, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Наслідком недотримання вимог щодо вчинення правочину у формі, встановленій законом, є його недійсність, що передбачено ст. 215 ЦК України. Відповідачем надано суду договір підряду № 41-03/17 про проведення ремонтно - відновлювальних робіт від 06.09.2017, локальні кошториси, підсумкові відомості, акт виконаних робіт, довідки про вартість, товарні чеки, які свідчать про реконструкцію спірного житлового будинку на суму 106345 грн. 22 коп. Однак, відповідач зустрічний позов не заявляв, вимоги про зміну часток у спільному майні чи стягненні частки від вартості ремонтних робіт тощо не ставив, а тому ці документи не впливають на вирішення позову в межах заявлених вимог. Пунктом 22 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при досягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, спірне майно було набуте сторонами за час перебування в шлюбі і не відноситься до приватної власністю чоловіка або дружини, та являється спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Позивач заявила вимоги про визначення ідеальної частки у спільній сумісній власності, а тому, оскільки частки сторін є рівними, за кожним необхідно визначити по 1/2 ідеальної частки. Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 13.03.2019 [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Вказане рішення суду було скасовано постановою Апеляційного суду Черкаської області від 14.05.2019 та позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишено без задоволення. В постанові апеляційного суду також вказано про те, що будинок [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю сторін. Як зазначає позивач, про порушення свого права вона дізналася 26.06.2018 після пред`явлення відповідачем позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач вважає, що строк позовної давності слід рахувати з часу розірвання шлюбу, тобто з 27.04.2015. Суд вважає, що порушення прав позивача відбулося внаслідок пред`явлення відповідачем позову про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому саме з цього часу слід рахувати початок перебігу строку позовної давності. Оскільки порушення прав позивача відбулося 26.06.2018, а до суду вона звернулася 17.12.2018, тому строки позовної давності останньою порушені не були.

Outcome: approved