Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності на квартиру, вказуючи, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. Він та їхній неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за місцем проживання в належній їй квартирі. Ще в лютому 2013 року відповідач добровільно виселився з належної їй квартири, оскільки їхнє сімейне життя з ним не склалося, забравши при цьому усі свої речі. За період з моменту виселення зі спірної квартири до теперішнього моменту, відповідач наміру використовувати його для проживання не виказував, ніяких дій для вселення в спірне домоволодіння не вчиняв, хоча ніяких перешкод йому в користуванні ним, вона не чинила та не чинить. Таким чином, відповідач ігнорує її право власності на квартиру та створює їй перешкоди в здійсненні нею свого права власності на нього. Так відповідач, хоча фактично виселився з домоволодіння та не проживає в ньому, не бажає зніматися з реєстраційного обліку за місцем проживання в спірному домоволодінні. З моменту його виселення, вона вимушена оплачувати замість нього житлово-комунальні послуги, тобто нести додаткові витрати, які вона не бажає нести замість відповідача. Окрім того, якщо в майбутньому вона буде мати намір відчужувати спірне домоволодіння шляхом продажу, дарування, тощо, то реєстрація відповідача в ньому створить перешкоду для такого відчуження. Оскільки відповідач добровільно виселився з належної їй квартири, відсутній без поважної причини в ній понад один рік, не виявляє наміру та бажання вселитися в квартиру, іншим житлом забезпечений, то маються всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним домоволодінням. Відповідач на її пропозицію (усну) знятися добровільно з реєстраційного обліку за місцем проживання в належній їй квартирі, відмовляється, оскільки не має часу та бажання займатися паперовою тяганиною. Просить усунути перешкоди в здійснені нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування цим житлом. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.03.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам розяснені їх процесуальні права та обовязки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримає, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 36) Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином,\~про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. (а.с. 27, 34) Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу за наявними у ній матеріалами у заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки розгляд справи судом здійснюється за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, факт належності на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS], підтверджується договором дарування від 06.06.2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 717 (а.с. 6) та витягом про державну реєстрацію прав від 12.06.2012 р., згідно якого власником даної квартири є позивачка (а.с. 7) Згідно копії технічного паспорту квартира № 56 по вул. Центральна в будинку 55б в м.Вільногірськ, розташована на другому поверсі пяти поверхового будинку та складається з однієї кімнати, загальна площа квартири 30,9 кв.м. (а.с. 11,12) Згідно копії рішення Вільногірського міського суду від 19.04.2017 року, яке набрало законної сили 30.06.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 14.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 86 розірвано. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії 1-КИ № 254311 (а.с. 10) Факт реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], підтверджується довідкою № 858, що видана 14.02.2018 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 8) та інформацією, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 21), відповідно до якої [PERSON], [INFO] зареєстрований за вказаною адресою з 23.08.2013 року по цей час. Факт сплати позивачкою комунальних послуг, які надаються за адресою: [ADDRESS], підтверджено дублікатами чеків (а.с.14-17) Факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS], підтверджується актом від 13.02.2018 року № 1165, який складено депутатом Вільногірської міської ради [PERSON], відповідно до якого встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає. (а.с. 9). Факт припинення між сторонами шлюбних відносин з червня 2015 року встановлено рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у справі № 174/54/17, н/п № 2/174/121/2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 30.06.2017 року. (а.с. 13) Вказані обставини, відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 06.06.2012 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (Леніна), в м.Вільногірську, Дніпропетровської області, в якій з 23.08.2013 року зареєстрований колишній її чоловік [PERSON], шлюбні відносити між сторонами припинені з червня 2015 року та з цього часу вони проживають окремо, шлюб розірвано за рішенням суду 19.04.2017 року, у належній позивачці квартирі відповідач не проживає без поважних причин понад один рік, тому [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці [PERSON], що є підставою для зняття останнього з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved