Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, сварками на цьому ґрунті. З цих підстав вони не підтримують шлюбних відносин, останній час проживають окремо. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, просила шлюб між ними розірвати. Позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю, наполягала на розірванні шлюбу, просила розгляд справи провести без її участі, про що повідомила суд заявою. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив шлюб між ними розірвати, оскільки в наданий судом термін для примирення вони не примирилися, розгляд справи провести без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 11 листопада 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей, які досягли повноліття, що вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб, довідки про склад сім`ї (а.с.6,7). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони не підтримують фактичних шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Статтею 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та наведені положення матеріального закону, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати, задовольнивши позов. Суд враховує і те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище. За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи висновки суду щодо необхідності задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп., сплачений нею до бюджету при поданні позову.

Outcome: approved