Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], в якому з урахуванням зміни підстав позову (а.с. 81) просила суд стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію Ѕ частини спільного майна подружжя у розмірі 132398 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що в період з 14.01.2005 року по 20.04.2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та проживаючи однією сім'єю , відповідач, з її згоди придбав автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску. Автомобіль був придбаний в кредит, кредитний договір був укладений з ПАТ «УкрСиббанк», за яким позивач виступила поручителем. В період шлюбу ними було погашено кредит, сплачено проценти за користування кредитними коштами на загальну суму 27000 доларів США, що на той час було еквівалентно 130000 грн., зобовязання за кредитним договором були ними виконані в 2014 році. \~ \~ \~ \~19 січня 2015 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами було остаточно припинено, а 10.04.2015 року після того, як відповідачу стало відомо про наявність позову про розірвання шлюбу, останній продав без її згоди автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, - [PERSON]. Від імені [PERSON] за довіреністю діяв [PERSON], договір було продано на підставі довідки-рахунку, виданої ФОП «[PERSON]М» за ціною 81569,58 грн. 28.04.2015 року на імя третьої особи було видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. \~ \~ \~ \~12.05.2016 року позивач звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 20.10.2015 року її позов задоволено, однак рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.03.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, їй було відмовлено у позові. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2017 року рішення апеляційного суду скасоване, рішення Новомосковського міськрайонного суду від 23.07.2014 року залишене без змін. В подальшому позивачеві стало відомо, що [PERSON] продала автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, [PERSON], тому посилаючись на вимоги ст.ст. 60,69,70 СК України, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію Ѕ частини вартості проданого автомобіля, визначивши ціну автомобіля, за яку його в дійсності було продано 9800 доларів США. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04 червня 2018 року відкрите провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа територіальний сервісний центр № [NUMBER] України у Дніпропетровській області про визначення порядку користування спільним майном подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 51-52), однак ухвалою суду від 14 серпня 2018 року зазначену позову заяву [PERSON] залишено без розгляду, а в звязку зі зміною підстав позову прийнято до розгляду позов про стягнення грошової компенсації Ѕ частини спільного майна подружжя (а.с. 114-115). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року закінчене підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, був придбаний за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, відповідач незаконно відчужив автомобіль, про що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс відповідну постанову. Автомобіль був проданий за 9800 доларів США, про що повідомив [PERSON] та [PERSON], надавши відповідні заяви, що були посвідчені ними нотаріально. При цьому представник позивача звернула увагу на те, що її довірителем було вжито всіх заходів для встановлення ринкової вартості проданого автомобіля, як на момент його відчуження, так і на момент розгляду справи в суді, тому вона наполягла на стягненні грошової компенсації Ѕ частини вартості проданого автомобіля на момент розгляду справи в суді. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення про те, що дійсно рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2017 року залишене без змін рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, відповідно до якого визнаний недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, що був укладений між [PERSON] та [PERSON]. Між тим, відповідач звернув увагу на те, що кошти від продажу автомобіля [PERSON] фактично викрала без його відома в той час, коли вивозила речі з квартири 16.04.2015 року. Він звернувся з заявою до правоохоронних органів, однак у порушенні кримінального провадження йому було відмовлено, жодної перевірки з цього приводу компетентним органами не проводилося. Також відповідач зауважив, що [PERSON] вивезла з квартири і інше цінне майно, яке являлося їх спільною сумісною власністю. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, а саме 13 вересня 2008 року, [PERSON]Є придбав автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску. \~ \~ \~ \~Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 06 вересня 2017 року визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, що був укладений 28 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений довідкою-рахунком серії ААЕ 167178, виданою фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Цей же автомобіль зазначеним рішенням визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-11). У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначена норма процесуального закону звільняє сторони від доказування обставин, встановлених рішенням суду у цивільній справі, а в даному випадку не підлягає доказуванню та обставина, що спірний автомобіль являється спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69\~СК України). Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга\~статті 71 СК України). У пунктах 22-24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65\~СК України). Частина четверта статті 65\~СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16. У даному випадку, як встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2015 року, відчуження спільного майна подружжя відбулося без згоди [PERSON], однак кошти, отримані від реалізації такого майна, являються спільною сумісною власністю подружжя. Судом встановлено, що автомобіль був відчужений відповідачем за 9800 доларів США, про що свідчать заяви третьої особи [PERSON] (а.с. 84), та заява [PERSON], який діяв по довіреності від [PERSON] (а.с. 85). Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Оскільки спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, а його відчуження відбулося без письмової згоди позивача, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на грошову компенсацію Ѕ вартості спірного автомобіля. Визначаючи розмір грошової компенсації у розмірі Ѕ вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, з урахуванням вимог меж заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) визначається, виходячи з вартості транспортного засобу на момент розгляду справи в суді. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Позивач, змінюючи позовні вимоги 08.08.2018 року (а.с. 81), поставила питання про стягнення Ѕ вартості автомобіля від суми фактичного продажу 9800 доларів США, які отримав [PERSON] від [PERSON] 28 квітня 2015 року. Належних та допустимих доказів того, що зазначена сума коштів була передана відповідачеві [PERSON] суду не подано. При цьому позивачем самостійно було проведене автотоварознавче дослідження, за результатами якого середня ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов в яких він експлуатувався (зберігався) станом на 28.04.2015 року складає 309206, 20 грн. Сторони не досягли згоди щодо вартості відчуженого автомобіля третій особі без погодження одного з подружжя, а тому суд, виходячи з розяснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає за необхідне врахувати вартість майна, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Належним та допустимим доказом вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу, на час розгляду справи суд вважає проведене позивачем автотоварознавче дослідження № 22/12.2/7 від 14.09.2019 року, у відповідності до якого середня ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов в яких він експлуатувався (зберігався) станом на момент проведення дослідження складає 269975,64 грн. Саме компенсацію Ѕ частини зазначеної вартості вже відчуженого автомобіля, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Посилання відповідача на те, що його колишня дружина, без його відома, вивезла усі речі з квартири, в якій вони спільно проживали, в тому числі грошові кошти, не підтверджені такими доказами. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд, у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1409, 60 грн., витрат на проведення судового товарознавчого дослідження у розмірі 84, 82 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved