Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі від 28 лютого 2012 року по 20 квітня 2016 року . Від даного шлюбу в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду від 20 квітня 2016 року, шлюб між подружжям - розірвано. Наразі, позивачка здійснює догляд та утримує їхню неповнолітню дочку, годує та виховує її самостійно, без участі батька-відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] про дитину матеріально не турбується. З моменту припинення спільного проживання жодного разу не надавав матеріальної допомоги на виховання дитини, не бачився з нею, не займається вихованням, не відвідує її ані в школі, ані в позаурочний час. Самостійно забезпечувати дочку матеріально позивачка не мала змоги. На той час позивачка [PERSON] ніде не працювала. Матеріальної допомоги від Держави не отримувала. В травні 2016 року позивачка змушена була звернутися до Виноградівського районного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дочки. Так, 17 червня 2016 року судом було винесено рішення про задоволення позовних вимог та вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі по 800 гривень на дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 11.05.2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] , не виконує рішення суду, аліменти не сплачує, внаслідок чого у нього виникала значна заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується відповідною довідкою Виноградівського РВ ДВС, що додається до позову. Відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, навіть не цікавляться її життям. Відповідно до доданої характеристики зі школи, дитина навчається успішно, виконує домашні завдання, в цьому допомагає їй тільки матір, натомість батько не бере жодної участі в шкільному житті дитини, уникає свого обов`язку. Відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Посилаючись на те, що у відповідача [PERSON] , відсутній будь-який інтерес до їхньої спільної дитини, невиконання останнім обов`язків щодо піклування про здоров`я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування до самостійного життя, просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Нечаєв В.В., подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив суду, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив суду, що заявлені до нього позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи-органу опіки та піклування, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив суд при прийнятті рішення, врахувати Висновок органу опіки та піклування Виноградівської РДА за №03-24/597 від 04.03.2020 року. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі від 28 лютого 2012 року по 20 квітня 2016 року (а.с.15-16). Від даного шлюбу в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). З часом стосунки між подружжям погіршилися, спільне проживання стало неможливим, а тому з 2015 року [PERSON] припинив спільне проживання разом із позивачкою та їхньою дочкою. З того часу відповідач зв`язку із позивачкою не підтримує та з своєю дочкою не спілкується. Рішенням Виноградівського районного суду від 20 квітня 2016 року, шлюб між подружжям - розірвано. Наразі, позивачка здійснює догляд та утримує їхню неповнолітню дочку, годує та виховує її самостійно, без участі батька-відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] про дитину матеріально не турбується. З моменту припинення спільного проживання жодного разу не надавав матеріальної допомоги на виховання дитини, не бачився з нею, не займається вихованням, не відвідує її ані в школі, ані в позаурочний час. Самостійно забезпечувати дочку матеріально позивачка не мала змоги. На той час позивачка [PERSON] ніде не працювала. Матеріальної допомоги від Держави не отримувала. В травні 2016 року позивачка змушена була звернутися до Виноградівського районного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дочки. Так, 17 червня 2016 року судом було винесено рішення про задоволення позовних вимог та вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі по 800 гривень на дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 11.05.2016 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-19). Відповідач [PERSON] , не виконує рішення суду, аліменти не сплачує, внаслідок чого у нього виникала значна заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується відповідною довідкою Виноградівського РВ ДВС (а.с.22). Відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, навіть не цікавляться її життям. Відповідно до доданої характеристики зі школи, дитина навчається успішно, виконує домашні завдання, в цьому допомагає їй тільки матір, натомість батько не бере жодної участі в шкільному житті дитини, уникає свого обов`язку (а.с.23). Відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Поведінка відповідача є умисною, він не тільки не цікавиться життям дочки, але і свідомо нехтує своїм обов`язком утримувати її, цілком ігнорує дочку, не сприяє її розвитку як повноцінних особистостей. В судовому засіданні встановлено, що позивачка створила нову сім`ю з іншим чоловіком, який наразі утримує не тільки позивачку, але і дитину з попереднього шлюбу. 22 січня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що 22.01.2019 року складено відповідний актовий запис №1 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.21). Від даного шлюбу в подружжя народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.20). [PERSON] любить і турбується за донькою позивачки - [PERSON] .. Матеріально забезпечує сім`ю, піклується за її фізичний і духовний розвиток, виконує батьківські обов`язки. Разом відпочивають, багато вільного часу присвячує доньці позивачки від першого шлюбу [PERSON] . В сім`ї панує доброзичливість, увага один до одного, взаємна любов. Позбавлення батьківських прав [PERSON] захистить не тільки права та інтереси позивачки, але і дитини, адже після позбавлення батьківських прав, позивачка отримає змогу вивозити дочку за кордон без згоди батька, демонструвати цікавий та насичений світ, влаштовувати дочку на навчання без згоди батька, змінювати реєстрацію місця проживання та оформлювати документи на дочку. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральной Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991року, приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, [PERSON] стверджує, що з моменту припинення їх спільного проживання з відповідачем [PERSON] , останній не приймає участі в матеріальному забезпеченні та вихованні їх спільної дочки, взагалі не приймає участі в її житті. 06.04.2020 року [PERSON] надіслав до суду заяву, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] визнає повністю. Наразі, з наданих суду матеріалів встановлено, що відповідач [PERSON] , не цікавиться життям та здоров`ям малолітньої дочки [PERSON] , не надає матеріальну допомогу на її утримання, тривалий час не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям, розвитком і вихованням. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). З огляду на встановлені судом обставини, що відповідач [PERSON] не має будь-якого інтересу до його спільної з позивачкою дочки [PERSON] , не виконує батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечення здобуття дитиною освіти, готування до самостійного життя дочки без поважних на те причин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Щодо наданого до суду Висновку органу опіки та піклування за №03-24/597 від 04.03.2020 року, згідно до якого надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. У справі «Савіни проти України» Європейський суд з прав людини (рішення від 10 грудня 2008 року) зазначав, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Ухвалюючи рішення у справі, яка розглядається, суд виходить з найвищих інтересів дитини. Позивач та відповідач не погодились з висновком органу опіки, вважають його таким, що не відповідає інтересам дитини та не забезпечить належну участь в її вихованні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та зважаючи, що при зверненні до суду судовий збір сплачено позивачкою, тому суд, вважає за необхідне витрати із сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., стягнути на користь позивачки з відповідача [PERSON] , з врахуванням, що вимоги позивача задоволено в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved