Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення порядку володіння та користування між нею та відповідачем [PERSON], як співвласниками, квартирою №91 в будинку №4 по вул. Миру в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, виділивши їй в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м, а [PERSON] житлову кімнату площею 17,3 кв.м. Кухню, вбиральню, ванну і коридор зазначеної квартири залишити у спільному користуванні. Стягувати при цьому щомісячно з відповідача на її користь по 231 грн. 17 коп. матеріальної компенсації та стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору. В подальшому збільшила свої позовні вимоги та просила встановити порядок володіння та користування між нею та відповідачем [PERSON], як співвласниками, квартирою №91 в будинку №4 по вул. Миру в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, виділивши їй в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м, а [PERSON] житлову кімнату площею 17,3 кв.м. Кухню, вбиральню, ванну і коридор зазначеної квартири залишити у спільному користуванні. Стягувати при цьому щомісячно з відповідача на її користь по 321 грн. 30 коп. матеріальної компенсації та стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору. Позивач [PERSON] та її представник позивача [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на положення ст. 358 ЦК України, яка регулює здійснення права спільної часткової власності. Позивач пояснила, що її частка у квартирі [ADDRESS] становить 1/2 частину, однак вона користується кімнатою меншої площі ніж відповідач, а тому вимагає від нього щомісячної грошової компенсації за користування надлишковими 2,7 кв.м. житлової площі. Компенсацію вона вирахувала, виходячи з ринкової ціни - 3500 грн., як орендної плати двохкімнатної квартири в м. Переяслав-Хмельницькому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі, оскільки між ним та позивачем відсутній спір щодо порядку володіння та користування спільною квартирою, а вимоги про стягнення грошової компенсації, на його думку, є необґрунтованими, оскільки відступ від ідеальних часток в житловій площі є незначним. Крім того позивачка має вільний доступ до балкона та з цією метою мало не щодня ходить повз його кімнату, з якої облаштований вихід на балкон. Він ніколи ніяких перешкод в цьому позивачці не чинив і не розуміє матеріальних претензій позивачки. Він особисто сплачує комунальні послуги за користування усією площею квартири та, хоч і має заборгованість, ніяких претензій позивачці не висував. Заслухавши пояснення, представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] і кожному з них належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині квартири. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. (а.с.6-8). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №56955477 від 07.04.2016 вбачається, що позивач [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.9-10). Квартира [ADDRESS] є квартирою посімейного, спільного заселення і розташована на 6 поверсі 9-поверхового будинку та складається з 2-х кімнат, житловою площею 29,2 кв.м, у тому числі 1-а кімната 11,9 кв.м, 2-а кімната 17,3 кв.м, кухні площею 8,3 кв.м, вбиральні площею 0,9 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, коридору площею 9,7 кв.м., квартира обладнана балконом 2,2 кв.м. Загальна площа квартири 52,8 кв.м, висота приміщень 2,63 м (а.с.13). Зазначеною квартирою користуються та проживають у ній такі особи: позивач [PERSON], відповідач [PERSON], син сторін [PERSON], батько відповідача [PERSON] та мати відповідача [PERSON]. Позивач [PERSON] та її син [PERSON] займають кімнату площею 11,9 кв.м, а відповідач [PERSON] та його батьки [PERSON] та [PERSON] займають кімнату площею 17,3 кв.м. Ці обставини визнані сторонами та підтверджуються показаннями свідка [PERSON] З пояснень відповідача та свідка також встановлено, що ніхто з членів сімї ніяких перешкод у користуванні житловою площею позивачу не створює. Позивач має вільний доступ до його кімнати, сушить у кімнаті білизну, користується балконом, син займається за компютером у його кімнаті. Спору щодо користування квартирою між ними немає. Вказані обставини визнані позивачем. За правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття358 ЦК України регулює здійснення права спільної часткової власності в наступний спосіб. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.1,2 ст. 358 ЦК). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.3 ст. 358 ЦК). Аналіз наведеної статті свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, однак при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При цьому слід розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму - виділ частки у праві спільної часткової власності в натурі і порядок встановлення користування спільним майном без припинення права власності на частку співвласників, а отже - зі збереженням режиму спільної часткової власності. Крім того, в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це\~\~позовом\~\~встановити\~\~порядок\~\~користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Висновків щодо стягнення грошової компенсації за користування житловим приміщенням більшої площі наведені роз'яснення не містять. Позовні вимоги [PERSON] стосуються не поділу квартири, а порядку спільного користування нею. При цьому позивач живе в ізольованій від інших приміщень кімнаті площею 11,9 кв.м., яку зайняла за власним вибором, та безперешкодно користується нею та усіма іншими допоміжними приміщеннями. Відповідач займає кімнату площею 17,3 кв.м., яка є прохідною до балкона, у звязку з чим позивач користується правом проходу через кімнату відповідача. Спір щодо порядку користування житловим та допоміжним приміщенням між сторонами відсутній. Відступ від ідеальної долі в частці на житлову площу є незначним та становить 2,7 кв.м. Більша за площею кімната, яку займає відповідач, є не лише прохідною, а й використовується для власних потреб іншими членами його сімї, які зареєстровані в квартирі та періодично користуються нею. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України право на захист своїх цивільних прав має кожна особа у випадку його порушення, невизнання або оспорення. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Отже, з урахуванням всіх обставин справи, положень ст. ст. 356, 358 ЦК України і за відсутності спору щодо користування майном суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення порядку володіння і користування квартирою. Також суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача щомісячної грошової компенсації за користування 2,7 кв.м. житлової площі за аналогією оренди житла, як того просить позивач, оскільки поняття «житло» і «житлова площа» є різними. До того ж перевищення площі кімнати відповідача від кімнати позивача є незначним та компенсується позивачу шляхом надання вільного проходу до балкону. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed