Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2021р. дана квартира перебуває в її особистій приватній власності. Зазначає, що згідно умов договору на день його посвідчення зареєстровані двоє осіб [PERSON] та [PERSON] відповідачі, котрі знімуться з реєстраційного обліку даної квартири до 01.06.2021р.; відповідачі фактично звільнили відчужену квартиру, проте всупереч договору не знялися з реєстрації місця свого проживання. Відтак позивач просить у судовому порядку усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені у зверненні до суду обставини, наполягала на задоволенні позову, виходячи із загальних положень захисту права власності. Відповідачі подали суду відзив, в якому позовні вимоги визнали повністю та просили розглядати справу в їх відсутності. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом роз`яснено представнику позивача наслідки відповідної процесуальної дії. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Судом установлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26 травня 2021р. приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Кір Р.А. за реєстровим №1105 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 26.05.2021р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1528454346242; згідно п. 4.1. даного Договору зареєстровані в квартирі особи [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються знятися з реєстрації до 01.06.2021р.; дана умова договору відповідачами не виконана, що вбачається із довідки №1159, виданої 01.06.2021р. виконкомом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області про те, що вказані особи зареєстровані по даній адресі. У силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Аналізуючи умови договору, пояснення позивача, а також зміст письмової заяви відповідачів, які позов визнали, суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за вказаною адресою, так як здійснили відчуження даного майна та зобов`язувалися знятися з реєстрації, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несуть, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод в\~здійсненні ним\~права користування\~та розпорядження\~своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У відповідності до ч. 2 ст. 405\~ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Як установлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону та із поданих позивачем даних не встановлено підстав, що порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачі відчужили квартиру, проте зобов`язання за договором купівлі-продажу не виконали, що відповідно є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідачів в квартирі обмежує право позивача у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло. За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що квартира належить на праві приватної власності позивачу; що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному невиконанні відповідачами зобов`язання за договором та створенні перешкод позивачу, як власнику житла у здійсненні нею права користування своїм майном; і позивач вимагає їх усунути, а тому суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм та приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved