Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2016 помер її дідусь [PERSON], який заповів їй земельну ділянку площею 2,10 га, що належала йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 024224. Волочиська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. [PERSON] проживав один у власному будинку по вул. Берегова, 5 в с. Поляни Волочиського району, він тривалий час хворів знаходився на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 1975 року з діагнозом епілептична хвороба. Враховуючи і те, що він був людиною похилого віку і не міг самостійно здійснювати за собою догляд, в травні 2013 року вона перейшла проживати до нього у с. Поляни Волочиського району і постійно проживала разом з ним до дня його смерті, тобто до 28 березня 2016 року. Таким чином, оскільки вона з 2013 року постійно проживала з [PERSON] до відкриття спадщини, просить суд встановити вказаний факт. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву за викладених в ній обставин. Просила її задоволити. Представник заінтересованої особи Волочиської міської обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій зазначив, що довідка старости сіл Поляни, Канівка, Петрівка від 11.10.2016 № 687 є неналежним та недопустимим доказом (ст. 58, 59 ЦПК України), оскільки в довідці не зазначено на підставі яких первинних документів вона видана. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини та що заявник [PERSON] не проживала за однією сімєю з спадкодавцем (довідка старости сіл Поляни, Канівка, Петрівка № 686 від 10.10.2016), про що було видано довідку за № 885/01-16 від 10.10.2016. Проте, вже в довідці старости сіл Поляни, Канівка, Петрівка від 11.10.2016 зазначено, що заявник [PERSON] починаючи з травня 2013 року по 28 березня 2016 року проживала зі спадкодавцем. Заявник зазначає, що вона проживала разом з спадкодавцем з травня 2013 по 28.03.2016, проте в Інструкції з ведення по господарського обліку в сільських, селищних та міських радах, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України 08.12.2010 № 491, а саме в розділі 7 зазначено: - в п. 7.3.1, що записи в цьому розділі здійснюються систематично протягом року з подальшою їх перевіркою раз на рік під час суцільних обходів обєктів ПГО з 1 по 15 січня. Записи робляться так, щоб надалі можна було вносити зміни; - в п. 7.3.2, що у відповідних полях другої графи розділу записуються прізвища, імена, по батькові всіх членів домогосподарства, які мають реєстрацію місця проживання в місцевій раді. Першим записується голова домогосподарства, потім усі інші члени домогосподарства як присутні, так і тимчасово відсутні. Прізвища, імена та по батькові всіх членів домогосподарства записуються повністю, без перекручування та скорочення. Факт проживання заявника в будинку спадкодавця на день його смерті повинен підтверджуватись будь-якими первинними письмовими доказами, в даному випадку інформацією з Погосподарської книги, а не показаннями свідків, які з будь-яких причин можуть дати показання на користь заявника [PERSON] Згідно матеріалів справи місце проживання [PERSON] зареєстровано в [INFO], а в силу вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце реєстрації є місцем проживання громадянина України. Таким чином, метою встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем є необхідність оформлення спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З урахуванням зазначеної ч. 1 ст. 1277 ЦК України, випливає, що є спір про право, оскільки спадщина є відумерлою, а тому провадження в справі підлягає закриттю, а спір може бути вирішений на загальних підставах, в позовному провадженні. Враховуючи обставини справи, при розгляді заяви, Волочиська міська ОТГ в особі Волочиської міської ради покладається на розсуд суду. Справу просять слухати у відсутності їх представника (а.с. 21-22). Суд вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 березня 2016 року в м. Волочиськ Хмельницької області помер [PERSON] (а.с.7). Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,10 га, що належала йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 024224, яку він заповів [PERSON] (а.с. 6). Заявник [PERSON] та [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища є однією і тією ж особою (а.с. 5). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46554493 від 26.01.2017 року слідує, що спадкова справа на імя померлого 28 березня 2016 року [PERSON] не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися (а.с. 18). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою заявника і померлого [PERSON] і їй достеменно відомо, що останні проживали разом до смерті діда. [PERSON] доглядала за [PERSON], вони вели спільне господарство в с. Поляни. Свідок [PERSON], суду показала, що вона була колегою заявника, має з нею дружні стосунки і неодноразово була у неї вдома в с. Поляни, де [PERSON] проживала із своїм дідом - [PERSON] Їй точно відомо, що останні проживали разом до смерті дідуся. Крім пояснень в судовому засіданні заявника, свідків, факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] з травня 2013 року і до 28 березня 2016 року стверджується довідкою старости сіл Поляни, Канівка, Петрівка Волочиської міської обєднаної територіальної громади Волочиської міської ради Хмельницької області № 687 від 11.10.2016 (а.с. 10). Суд не бере до уваги письмові пояснення заінтересованої особи в тій частині, що вказана довідка є неналежним та недопустимим доказом з огляду на наступне. Згідно положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Довідка № 687 від 11.10.2016, яка надана заявником містить інформацію щодо предмета доказування (належність) та заявником не надано доказів, які б вказували на те, що зазначений доказ одержаний з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість), як і не заявлялося жодних клопотань, які б дозволяли суду перевірити його твердження. Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто, посилання представника заінтересованої особи на те, що факт проживання заявника в будинку спадкодавця на день його смерті повинен підтверджуватись будь-якими первинними письмовими доказами, а не показаннями свідків і довідкою старости, є безпідставним та таким, що ґрунтується на власному трактуванні ним норм закону, оскільки у разі наявності таких письмових доказів, необхідності для захисту своїх прав у суді в заявника би не виникало. Що ж до твердження представника заінтересованої особи про наявність на підставі ч. 1 ст. 1277 ЦК України спору про право оскільки спадщина є відумерлою, то суд звертає увагу, що відповідно до положень вказаної норми, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. При цьому, спадщина на визнається відумерлою лише за рішенням суду. Волочиською міською обєднаною територіальною громадою не надано жодного доказу того, що вона зверталася до суду із заявою про визнання земельної ділянки належної померлому [PERSON] відумерлою як і того, що за вказаною заявою судом приймалося відповідне рішення. З огляду на викладене, та враховуючи ту обставину, що заінтересована особа у вирішенні справи покладається на розсуд суду, суд вважає, що в даному випадку спір про право відсутній. Таким чином суд вважає доведеним, що заявник постійно проживала разом з [PERSON] у житловому будинку № 5 по вул. Набережна в с. Поляни Волочиського району Хмельницької області з травня 2013 року по 28 березня 2016 року, а тому приходить прийшов до висновку, що заява [PERSON] є цілком обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved