Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є батьком її внука - [PERSON], [INFO], однак участі у вихованні дитини не бере, не провідує сина, не цікавиться його життям, матеріально не підтримує, при цьому наголосила, що внук проживає разом з нею, перебуває на повному її забезпеченні. У судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON], який діє на підставі договору № 110-0231 від 06 лютого 2014 року /витяг з договору знаходиться в матеріалах справи/ позовні вимоги підтримали, зазначили, що відповідач як батько самоусунувся від виховання та утриманням сина, не цікавиться його життя, мати [PERSON] померла, вихованням та матеріальним утриманням онука займається вона особисто та її чоловік [PERSON], який є дідом малолітнього [PERSON], а тому просять позов задовольнити в повному обсязі, оскільки не мають змоги оформити пенсію по втраті годувальника. Суд ухвалив справу розглядати за відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке містяться в матеріалах справи, до суду не прибув, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, зазначивши при цьому, що визнає позовні вимоги [PERSON], а також нотаріально засвідчену копію заяви, в якій просить винести рішення про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] /заяви долучені до матеріалів справи/ та враховуючи те, позивач та представник позивача не заперечили про розгляд справи за відсутності відповідача. Крім цього, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника третьої особи, оскільки начальником служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було подано до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, при цьому зазначив, що на адресу суду надіслано висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав /лист знаходиться в матеріалах справи/. Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно розглянувши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] /свідоцтво про народження серії [NUMBER] /а.с.4/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] підтверджується те, що [INFO] [PERSON] померла /а.с.10/. Із матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.5/. Із розпорядження Франківського районного управління юстиції у м. Львові відділу Державної виконавчої служби вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти в розмірі ? частини, починаючи з 12 листопада 2002 року /а.с.6/. Як вбачається із висновку, наданого органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 грудня 2013 року № 109/02/41-8842, комісія з питань захисту прав дитини при Шевченківській районної в м. Києві державній адміністрації на своєму засіданні 04 грудня 2013 року (протокол засідання № 23), вивчивши матеріали справи, прийшла до висновку про те, що бабуся та дід малолітнього [PERSON] - громадяни [PERSON] та [PERSON] самостійно утримують та виховують свого малолітнього онука. Крім цього, у висновку зазначено, що батько самоусунувся від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 закону України «Про охорону дитинства» /а.с.17-18/. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме заявами гр. [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача [PERSON], друга сім'ї - [PERSON] та вчителя початкових класів СШ № 28 м. Києва - [PERSON], що [PERSON] з дня народження доглядає і виховує свого онука - [PERSON], виконує всі обов'язки по утриманню та вихованню дитини, є зразковою бабусею /заяви в матеріалах справи/. З матеріалів справи, а саме акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 31 жовтня 2013 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. В квартирі є всі комунальні зручності, малолітній [PERSON] має окрему кімнату, зі всіма зручностями та забезпечений одягом, взуттям. Крім цього підтверджено той факт, що утриманням та вихованням дитини займається баба та дід, батько до дитини не навідується, не займається його вихованням та фінансовому забезпеченні /акт в матеріалах справи/. Судом встановлено, та підтверджується нотаріально посвідченою заявою, що [PERSON] просить позбавити його батьківських прав над його малолітнім сином - [PERSON], [INFO] /а.с.11/. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами, зокрема, відповідно до положень ст. 18, 19 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), діє принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Зі змісту ст. 150, 155 СК України вбачається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Зі змісту ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як вбачається із роз'яснень, даних в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної вище Постанови роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина - [PERSON], та подав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просить позбавити його батьківських прав над малолітнім сином, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позову, а тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 229,41 гривень судових витрат, сплачених позивачем при поданні позову.

Outcome: approved