Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який під час підготовчого провадження уточнювався, до [PERSON] , зазначивши в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річнго віку, без згоди та супроводу другого з батьків дитини. В обґрунтування позову зазначено наступне. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Позивач має намір виїжджати з дитиною на відпочинок за межі України до Туреччини, Єгипту, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не має можливості. Відповідач згоду не надає. Вважає, що своїми діями відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини та порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості. Тому просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Туреччини, Єгипту і повернення з території Туреччини, Єгипту назад до України без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] , в період з квітня 2020 року до листопада 2020 року. На розгляд справи в судове засідання позивач та її представник не з`явилися, через канцелярію суду надали письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують. На розгляд справи в судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином; відзив на позов не надавав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином; пояснення на позов не надавав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності третьої особи не надходило. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 17.09.2004 зареєстрували шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 17.09.2004 складено відповідний актовий запис №103, місце державної реєстрації - Токмацький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.1988. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області по справі 328/2962/19 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.11.2014. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 04.10.2017. Як слідує з довідки за №292 від 24.10.2018, [PERSON] , [INFO] , навчається в місті Києві в ЗОНЗ І-ІІ ступенів «Спеціалізована школа №2 ім.Д.Карбишева». Позивач має намір виїжджати з дитиною на відпочинок за межі України до Туреччини, Єгипту, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не має можливості. Суд вважає, що своєю бездіяльністю відповідач позбавляє дитину права, гарантованого їй Конституцією і діє всупереч інтересам дитини. Статтею 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами частини третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства України, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи. Згідно з принципами 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Як встановлено частиною третьою статті 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків, питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачці на в`їзд/виїзд її дитини за межі України без згоди батька, суд, враховуючи мету такої поїздки, а саме оздоровлення та відпочинок, вважає, що виїзд дитини до зазначених позивачкою країн відповідатиме інтересам дитини. Тому відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок та оздоровлення. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за межі України, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог частково та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за межі України без згоди та супроводу батька в період з дня набрання рішенням законної сили до досягненню [PERSON] , [INFO] , 16-річного віку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial