Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. В заяві зазначила, що вона народилася 31 липня 1977 року в с. Адвориці Псковського району Псковської області на території колишнього СРСР. В 1985 році разом з батьками переїхала на постійне місце проживання до України в с. Райдолина Веселинівського району Миколаївської області, її мати [PERSON] працювала в колгоспі імені Чапаєва починаючи з червня 1986 року по травень 1993 року, а вона навчалася в Луб`янській ЗОШ І-ІІ ступенів в 1986-1992 роки. Після відбування покарання в установі державної кримінальної-виконавчої служби України проживає в [INFO]. З метою отримання паспорта громадянина України на початку 2016 року звернулася до Веселинівського районного сектору Державної міграційної служби України в Миколаївській області, однак їй відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки документально факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року не доведено. Одночасно їй було розяснено право звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного місця проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має для неї юридичне значення, оскільки дає можливість отримати паспорт громадянина України та зареєструватись на постійне місце проживання, в звязку з чим і звернулася з даною заявою до суду. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала в тому ж обсязі і з тих же підстав, та уточнила позовні вимоги та просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, і зокрема зазначила, що не являється громадянином будь-якої іншої держави та не має паспорта громадянина будь-якої іншої держави, зокрема суду показала, що не може реалізувати своє право на отримання паспорта громадянина України, через неможливість довести документально факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Просить вимогу задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - завідувач Веселинівського районного сектору Державної міграційної служби України в Миколаївській області [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення вимог заявника не заперечувала. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що знають сім`ю заявника, з 1985 року, оскільки проживають в одному населеному пункті по-сусідству. Зокрема [PERSON] зазаначила, що [PERSON] разом навчалася з її дітьми в Луб'янскій школі та постійно проживала на території с. Райдолина Веселинівського району Миколаївської області з 1985 року та по момент проголошення незалежності України. Свідок [PERSON], показав, що знає [PERSON], так як був її класним керівником в школі і станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, [PERSON] постійно проживала на території України та навчалася в Луб'янській школі. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 31 липня 1977 року в с. Адвориці Псковського району Псковської області на території колишнього СРСР., згідно свідоцтва про народження серія І-ДО № 636765 /а.с.-5/. На початку 1985 року заявник [PERSON] разом з батьками переїхала до України на постійне місце проживання в [INFO], де з червня 1986 року по травень 1993 року мати заявника [PERSON] працевлаштувалась в колгосп імені Чапаєва, що підтверджується архівною довідкою виданою обєднаним трудовим архівом сільських, селищних рад Веселинівського району від 17 лютого 2016 року за вих. № 89/03-03 /а.с.- 6/. Починаючи з 1986 року по 1992 рік заявник [PERSON] навчалася в Луб`янській ЗОШ І-ІІ ступенів, відповідно до довідки виданої 23 лютого 2016 року за вих. № 80 директором Луб`янській загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів /а.с.-7/. З 02 січня 2009 року по 31 липня 2015 року [PERSON] відбувала покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується довідкою про звільнення. /а.с.-8/ та починаючи з 02.08.2015 року і по теперішній час проживає без реєстрації в с. Калинівка, вул. Центральна,16 Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується довідкою Луб`янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 15.03.2016 року за № 47 /а.с.-9/. Звернувшись на початку 2016 року до Веселинівського районного сектору Державної міграційної служби України в Миколаївській області з заявою про отримання паспорта громадянина України заявнику [PERSON] було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки документально факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року не доведено. /а.с.-4/. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження\~\~факт постійного проживання на території України [PERSON] з 1986 року по теперішній час. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на теріторії України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991р. або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, що дає йому можливість отримати паспорт громадянина України та зареєструватись на постійне місце проживання, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги заявника. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved