Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON], в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь - 35100 гривень основного боргу, 593,57 гривень 3% річних, 3426, 49 гривень інфляційних втрат. Свій позов обґрунтовує тим, що в червні 2016 року вона вирішила придбати товар, а саме персональний компютер Imac МК442. Даний персональний компютер було вирішено придбати на сайті інтернет магазину www.e-staff.com.ua (підприємницьку діяльність через зазначений сайт здійснює фізична особа-підприємець [PERSON]). З метою придбання даного товару [PERSON] був отриманий рахунок на загальну суму 35100 гривень. 02.06.2016 року позивачкою було перераховано суму у розмірі 35100 гривень на розрахунковий рахунок вказаний ФОП [PERSON], а також сплачену банківську комісію у розмірі 351 гривень. Позивачка зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 638 ЦКУ договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору купівлі-продажу товарів (робіт, послуг) є такі умови: предмет договору найменування товарів, робіт, послуг, їх кількість і ціна. Таким чином між сторонами був фактично укладений договір купівлі-продажу товару на відстані в спрощеній формі. Незважаючи на здійснення передоплати в 100 % розмірі відповідач товар в обумовленні чинним законодавством строки позивачці не передав. 12.09.2016 року позивачка звернулася с письмовою вимогою щодо повернення передоплати та відмовою від договору, однак відповідач на ці вимоги не відреагував. 14.09.2016 року позивачка звернулася із скаргою до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів, вказуючи на порушення прав споживачів ФОП [PERSON] Оскільки, незважаючи на наведені заходи та численні звернення в телефонному режимі, станом на 25.04.2017 року, оплачений товар позивачкою не отриманий, кошти не повернуті, що свідчить про порушення прав [PERSON] з боку відповідача, позивачка вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, представник позивачки подав до суду заяву, що позовні вимоги свого довірителя підтримує з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] особапідприємець [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка уклала з ФОП [PERSON] договір купівлі-продажу шляхом безпосереднього особистого отримання рахунку на оплату товару в офісі відповідача (оферта) та оплатою цього рахунку (акцепт). Це підтверджується копією рахунку на оплату товару, який був наданий позивачем. Те що договір купівлі-продажу не був укладений в електронному вигляді, тобто на відстані, підтверджується і тим, що позивачка не надала до суду належних та допустимих доказів які б підтверджували, факт укладення договору саме в електронній формі. Відповідач звернув увагу суду, що ч.6 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено строки передачі товару тільки для договорів, які були укладені на відстані. На усі інші договори ці норми не розповсюджуються, тому норми ч.6 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюють спірні правовідносини, оскільки між сторонами не був укладений договір на відстані, таким чином мають застосуватися загальні норми законодавства. Так, згідно ч.1 ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 ЦК України, відповідно до яких боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Відповідач наголошує на тому, що оскільки від позивачки жодних вимог щодо передачі товару не надходило, то у відповідача і не виникало обовязку щодо передачі товару у визначений ч.2 ст.530 ЦК України строк. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, та не заперечується як стороною позивача так і відповідачем фізичною особоюпідприємцем [PERSON], що 02.06.2016 року між ФОП [PERSON] та позивачкою дійсно було укладено договір купівлі-продажу товару, а саме персонального компютеру Imac МК442. Позивачка вказує, що даний персональний компютер було вирішено придбати на сайті інтернет-магазину www.e-staff.com.ua (підприємницьку діяльність через зазначений сайт здійснює фізична особа підприємець [PERSON]). Як вбачається з квитанції № 75 від 02.06.2016 року [PERSON] перераховано на рахунок отримувача ФОП [PERSON], грошову суму у розмірі 35100 гривень вартість персонального компютеру Imac МК442. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦКУ договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору купівліпродажу товарів (робіт, послуг) є такі умови: предмет договору найменування товарів, робіт, послуг, їх кількість і ціна. Надані стороною позивача документи підтверджують, що між сторонами був фактично укладений договір купівліпродажу товару на відстані в спрощеній формі, позивачкою здійснено передоплату товару в 100 % розмірі, що зобовязувало відповідача в обумовленні чинним законодавством строки передати товар покупцю. Матеріалами справи підтверджується, що ФОП [PERSON] товар оплачений [PERSON], ні у визначений законом строк, ні пізніше позивачці не передав. 11.09.2016року [PERSON] звернулася с письмовою вимогою щодо повернення передоплати та відмовою від договору. Оскільки відповідач на ці вимоги не відреагував, позивачка звернулася із скаргою до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів, вказуючи на порушення прав споживачів ФОП [PERSON] Відповідач ФОП [PERSON] заперечуючи проти задоволення позову вказує, що між сторонами виникли правовідносини на які не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивачкою в офісі відповідача отримано розрахунковий рахунок, на який мали б бути перераховані грошові кошти за товар, який мала намір придбати позивачка. Суд критично відноситься до тверджень сторони відповідача в цій частині, оскільки отримання надрукованих на листі даних щодо отримувача, МФО отримувача, рахунку отримувача , ОКПО не свідчить про укладення договору купівлі-продажу у відповідності до ч.1 ст.663 ЦК України, згідно з якою продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 ЦК України, відповідно до яких боржник повинен виконати такий обовязок у семи денний строк від дня предявлення вимоги. Суд також не погоджується з правовою позицією відповідача ФОП [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобовязується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не повязаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до п.22 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбуаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. Згідно п.6 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо інше не передбачено договором, згідно укладеним на відстані договором продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятого строку, але не пізніше тридцяти днів із моменту одержання згоди споживача на укладення договору. Таким чином, приймаючи до уваги не належне обслуговування позивача, як споживача, суд приходить до висновку що відповідач як продавець що одержав суму попередньої оплати товару у повному обсязі, не передав товар у встановлений законом строк, тому покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. З цих підстав суд визнає договір купівлі-продажу персонального компютеру Imac МК442 -розірваним та стягує з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивачки грошову суму вартість персонального компютеру Imac МК442у розмірі - 35100 гривень. В ході розгляду справи встановлено, що 12 вересня 2016 року позивачка надіслала вимогу відповідачу щодо повернення сплачених нею грошових коштів у розмірі 35100 гривень за товар - персональний компютер Imac МК442, який до вказаного строку товар покупцю не передав, будь-яких заходів задля врегулювання ситуації не вжив. Відповідно до п.3 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідач ФОП [PERSON]В - субєкт господарювання який надає послуги щодо продажу товарів, а тому є особою обізнаною у наслідках щодо порушення Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року за результатами розгляду справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З зазначених вище підстав суд приходить до висновку, що позовні вимог у частині присудження до стягнення з інфляційних втрат у розмірі 3426, 49 гривень та 3% річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 593,57 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved