Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування арешту та розшуку транспортного засобу, в обґрунтування якого посилалась на те, що перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, під час якого подружжям придбано спільне майно, в тому числі автомобіль NISSAN MURANO, реєстраційний номер [NUMBER]. Згаданий транспортний засіб визнано особистою приватною власністю дружини рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2013 року по справі №1519/22183/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Рішення набрало законної сили. Позивач зазначає, що її автомобіль NISSAN MURANO було незаконно арештований 12.05.2016 року та 22.06.2016 року оголошений в розшук постановою державного виконавця Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області [PERSON] в межах виконавчого провадження ВП №50989338 за виконавчим листом від 30.03.2016 року виданим на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.10.2015 по справі №1519/2-5269/13 про стягнення з [PERSON] на користь ОСББ «Хвойний» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 35\~689, 73 грн. Позивач просить суд скасувати арешт та розшук автомобіля, тому що вона не є боржником за вказаним виконавчим листом, житлово-комунальні послуги стягнуто судом особисто з [PERSON] У судовому засіданні, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] визнав позов й просив повністю задовольнити вимоги позивача. Звернув увагу, що особистий борг [PERSON] по комунальним послугам звернуто на пенсію боржника ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.07.2016 у справі №1519/2-5269/11. Крім того, у власності відповідача наявне інше майно автомобіль Пежо-407, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який також арештований у забезпечення стягнення боргу в межах виконавчого провадження ВП №50989338. Представник відповідача ОСББ «Хвойний» - [PERSON] заперечувала проти заявлених вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в органах реєстрації не переоформлено на позивача, а тому автомобіль до теперішнього часу є власністю [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, [PERSON] відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області - [PERSON] заперечувала проти позову. Вважала його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази,\~прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі відповідно\~Перший протокол; Конвенція). Згідно ст.1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У поняття «майно», відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, може включатись як саме майно, так і право на майно. Згідно статті 41 Конституції України, ч.1 статті 317 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Судом встановлено, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 06.02.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.03.2015 р., по справі №1519/22183/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнано право особистої приватної власності [PERSON] на транспортний засіб - автомобіль марки NISSAN, модель - MURANO, шасі JN1TANZ50Z0601010, реєстраційний номер[NUMBER], рік випуску\~2008. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копій виконавчого провадження ВП №50989338, постановою від 12.05.2016 року державний виконавець арештував майно боржника, та постановою від 22.06.2016 року оголосив у розшук автомобіль марки PEUGEOT, модель - 407, шасі VF36DRFJC21505784, реєстраційний номер [NUMBER] (особиста приватна власність [PERSON]Є.), та автомобіль марки NISSAN, модель - MURANO, шасі JN1TANZ50Z0601010, реєстраційний номер[NUMBER]. Виконавче провадження ВП №50989338, розпочато за виконавчим листом від 30.03.2016 року виданим Малиновським районним судом м. Одеси на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.10.2015 року по цивільній справі №1519/2-5269/13 про стягнення з [PERSON] на користь ОСББ «Хвойний» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 35\~689, 73 грн., та судові витрати в розмірі 300, 35 грн. Отже, [PERSON] не є солідарним боржником за рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06.10.2015 року по цивільній справі №1519/2-5269/13, та щодо неї не провадяться виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП №50989338. Відповідно до статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В рішенні по справі «Onerylidiz проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обовязку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний звязок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном…» В\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до частини 1\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6\~(в редакції від 30.06.1978 №5) надані розяснення, що вимоги особи, яки ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», розяснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У відповідності до частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (із наступними змінами) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд приходить до висновку, що постановою державного виконавця Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області [PERSON] від 12.05.2016 року про арешт майна позивача, та постановою від 22.06.2016 року про оголошення розшуку автомобіля марки NISSAN, модель - MURANO, шасі JN1TANZ50Z0601010, реєстраційний номер[NUMBER] було порушено право власності позивача, а тому позов підлягає задоволенню шляхом звільнення з під арешту та виключення з розшуку вказаного автомобіля.

Outcome: partial