Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно її колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити йому контактувати з нею в будь-який спосіб, наближатися до неї та заходити в місця її перебування та проживання. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] ніде не працює, систематично вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство. Стосовно [PERSON] був виданий обмежувальний припис, який не виконувався. [PERSON] після закінчення припису повернувся в квартиру та побив [PERSON] . Заявник також зазначила, що це був вже другий обмежувальний припис, після побиття вона зверталась до поліції, відомості внесені до ЄРДР, проведена судово-медична експертиза. Ухвалою суду від 21.05.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву, посилаючись на обставини, викладені у заяві, просила видати обмежувальний припис відносно її кольшнього чоловіка на строк 6 місяців, а також надала суду копію технічного паспорту на квартиру та свідоцтво про право власності на житло. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Таким чином, суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. Суд, заслухавши пояснення заявника, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту на квартиру та свідоцтва про право власності на житло від 06 червня 2001 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 25.05.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.10.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харків, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 09.10.2001 року, актовий запис № 435. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.01.2021 року задоволено заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису, видано обмежувальний припис, яким заборонено [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця перебування [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та контактувати із нею у будь-який спосіб, знаходитися в місці проживання [PERSON] . Строк дії обмежувального припису встановлено 3 місяці. Згідно заяви [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство. До заяви також додано витяг з ЄРДР № 12021226220000207 від 14.05.2021 року, згідно якого за заяво. [PERSON] були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 т. 125 КК України у зв`язку із тим, що 10.05.2021 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , спричинила тілесні ушкодження [PERSON] (ІТС ІПНП № 9320). Також до матеріалів справи додано витяг з ЄРДР № 1202022046002129 від 18.12.2020 року за ст. 126-1, згідно якого до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] , 1966 року народження, постійно відносно неї вчиняє домашнє насльство (ІТС ІПНП № 27184). Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи від 11 травня 2021 року № 160 п/п-с, на підставі даних судово-медичного огляду [PERSON] , у неї мають місце: синці на руках та правій нозі, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів та могли бути отримані в строк за 1-2 дні до проведення огляду. Як оставини спави зазначено: 10 травня 2021 року близько 07 год. 30 хв. у квартирі за місцем мешкання колишній чоловік [PERSON] хватав руками за її руки, подряпав ліву руку та ногою вдарив по правій нозі, хватав руками за волосся. [PERSON] не падала, свідомість не втрачала, за медичною допомсогою не зверталась, має скарги на біль в місцях пошкоджень. Як вбачається з листа Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області (ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області) № К-1780/119-59/02-2020 від 24.12.2020 року, [PERSON] неодноразово зверталась до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області із заявами, які були зареєстровані до ITC ІПНП № 2025 від 29.01.2020 року та ITC ІПНП № 2037 від 29.01.2020 року (рішення: довідка №878-2020), ITC ІПНП № 23928 від 31.10.2020 року (рішення: довідка №14100-2020), ITC ІПНП № 23933 від 31.10.2020 року (рішення: довідка №12796-2020) та ITC ІПНП № 27044 від 14.12.2019 року. У заяві також вказано, що: за протоколом АПР18 №613502 суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова винесено рішення про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 170 грн.; за протоколом АПР18 № 33006 суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова винесено рішення про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 340 грн.; за протоколом АПР18 №330988 суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова винесено рішення про накладення стягнення у вигляді 1 доби адмінарешту; за протоколом ВАБ № 310434 винесено рішення про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 340 грн. Проте, незважаючи на неодноразове притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, ухвалення рішення про видачу обмежувального припису відносно нього, [PERSON] продовжує поводити себе зухвало та агресивно, всіляко ображаючи заявницю, застосовуючи до неї фізичне насильство та умисні дії психологічного характеру. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд приймає до уваги доводи заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразових конфліктів між сторонами, а тому пояснення заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] з боку [PERSON] . При цьому, суд приймає до уваги, що 22.01.2021 року відносно [PERSON] був винесений обмежувальний припис, суд вважає, що в ході розгляду даної заяви знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] фізичного насильства відносно заявниці, однак, зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій, які свідчать про те, що вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо заявниці мають місце тривалий час, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій з боку [PERSON] . З огляду на наведене та з урахуванням наданих заявницею доказів суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому з метою забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів [PERSON] доцільно встановити відносно [PERSON] обмежувальний припис. Проте, [PERSON] не обгрунтована необхідність встановлення обмежувального припису строком на 6 місяців, тому заява підлягає частковому задоволенню з встановленням відносно [PERSON] обмежувального припису на строк 3 (три) місяці. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial