Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради Черкаської області про звільнення з роботи та виплату компенсації, вказавши, що відповідно до наказу № 16/кл пар.3 від 08 липня 1998 року вона була зарахована на посаду зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки і працювала на цій посаді до декретної відпустки. 25 червня 2010 року, в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вона дізналась, що на сесії Уманської міської ради було прийнято рішення №2.23-58/5 «Про ліквідацію комунального підприємства Уманської госпрозрахункової поліклініки» і на підставі цього рішення Уманським міським відділом охорони здоров`я було видано наказ № 103 від 21.07.2010 року «Про ліквідацію КП Уманської міської госпрозрахункової поліклініки», яким було створено та затверджено склад ліквідаційної комісії. Питання про її звільнення із займаної посади зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки, ліквідаційною комісією не було вирішено і вона продовжує до сьогоднішнього дня рахуватися на роботі ліквідованої поліклініки. Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Комунальне підприємство Уманська міська госпрозрахункова поліклініка перебуває у процесі припинення на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.10.2014 року. Згідно до цього витягу засновником вказаного підприємства є Уманська міська рада. По закінченню відпустки по догляду за дитиною вона звернулась до ліквідаційної комісії, склад якої було затверджено наказом Уманського міського відділу охорони здоров`я із заявою про звільнення з займаної посади, у зв`язку з ліквідацією підприємства, але письмової відповіді на свою заяву про звільнення вона не отримала, начальник відділу охорони здоров`я повідомив, що вона має право звернутися за захистом своїх прав до суду. Голова ліквідаційної комісії на її заяви повідомила, що при складанні списку працівників, які звільнились у зв`язку з ліквідацією підприємства, вона помилково не була включена до списку працівників, які звільняються, по вині головного лікаря поліклініки. Крім цієї відписки, заява по суті так і не була розглянута і рішення про її звільнення не було прийняте. Враховуючи ті обставини, що засновником цього підприємства була Уманська міська рада вона звернулась за вирішенням зазначеного питання, а саме свого звільнення, до Уманської міської ради, але рішення також не було прийнято, а вона знову отримала відписку від 07.11.2017 року, що питання звільнення вирішує голова ліквідаційної комісії КП «Уманської міської госпрозрахункової поліклініки». Після отриманої відповіді з Уманської міської ради, 17.11.2017 року вона звернулась із заявою про своє звільнення до начальника відділу охорони здоров`я, так як на цей час відсутній голова ліквідаційної комісії, а наказ про створення ліквідаційної комісії приймав відділ охорони здоров`я. З часу подачі заяви про звільнення пройшло три місяці, рішення ніяке не прийняте і відповіді на свою заяву вона не отримала. Відповідачі, а це ліквідаційна комісія комунального підприємства Уманської госпрозрахункової поліклініки і засновник КП - Уманська міська рада, порушують її конституційне право на працю. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Такі дії відповідачів позбавляють її можливості працювати, отримувати гідну заробітну плату, щоб мати можливість утримувати сім`ю, у неї на утриманні четверо малолітніх дітей. Порядок звільнення працівників визначено в ст. 49-2 КЗпП України. Адміністрація КП Уманської міської госпрозрахункової поліклініки, при отриманні повідомлення про прийняте рішення щодо ліквідації підприємства, зобов`язана була за два місяці направити всім працівникам, в тому числі і їй, повідомлення про її звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства, дані вимоги адміністрація не виконала і попередження їй не направила. З підприємств, установ, організацій, що ліквідуються звільняються всі працівники, у тому числі звільняються і жінки, які зазначені у ст. 184 КЗпП України. Звільнення таких жінок проводиться з обов`язковим працевлаштуванням. Власник або уповноважений орган здійснює працевлаштування самостійно або через службу зайнятості, але ці вимоги закону адміністрацією КП Уманської міської госпрозрахункової поліклініки, також не були виконані. Їй ніхто не пропонував роботу в іншій установі, не направили повідомлення про її звільнення і до служби зайнятості. Таким чином, адміністрацією були порушені вимоги ст.ст. 40,184, 49-2 КЗпП України. Крім того, адміністрацією КП порушено вимоги ст. 47 КЗпП України, так як адміністрація підприємства зобов`язана була провести відповідний запис про її звільнення або переведення в іншу установу в її трудовій книжці, а їй повернули трудову книжку без будь-яких записів щодо її звільнення. Адміністрацією підприємства також порушені вимоги ст. 116 КЗпП України, так як з нею не було проведено розрахунок. На сьогоднішній день вона є незвільненим працівником з підприємства, яке знаходиться в стадії ліквідації, тому всі дії засновника підприємства, посадових осіб, які відповідають за призначення голови ліквідаційної комісії є неправомірними. Адже, відповідно до вимог діючого законодавства, якщо на підприємстві про ліквідацію якого прийнято рішення, є незвільнені працівники таке підприємство установа чи організація не можуть бути ліквідовані. На неодноразові її звернення до міської ради, відділу охорони здоров`я, голови ліквідаційної комісії вона отримувала тільки відписки, а рішення не приймалися. Засновник КП «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманська міська рада відмовилася прийняти рішення про її звільнення і повідомила, що їй необхідно звернутися в відділ охорони здоров`я, так як наказ про створення ліквідаційної комісії приймали вони, що вона і зробила. 17 листопада 2017 року вона знову подала заяву про своє звільнення, але рішення не прийнято до цього часу, тому вважає, що відповідачі зобов`язані їй виплатити середню заробітну плату з часу подачі заяви і по день її звільнення з посади зубного лікаря. Оскільки відповідач по її заяві, їй не видав довідку про середньомісячну заробітну плату зубного лікаря в КП Уманська міська госпрозрахункова поліклініка, а тому вона самостійно робить розрахунок заборгованості по заробітній платі, виходячи із мінімальної заробітної плати на 2018 рік - 3723 грн. Заборгованість комунального підприємства перед нею вважається з 11 січня 2018 року, тобто з часу закінчення відпустки по догляду за дитиною і до дня прийняття рішення судом по її позову та виконання рішення суду і ця сума приблизно складе (3723 грн. х 6) = 22338 грн. Просить суд зобов`язати ліквідаційну комісію комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» відділу охорони здоров`я Уманської міської ради звільнити її з займаної посади зубного лікаря з 11.01.2018 року. Стягнути з засновника комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради середньомісячну заробітну плату зубного лікаря з часу подачі заяви з 17 січня 2018 року і по день прийняття рішення про її звільнення. 20 липня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з заявою про зміну позовних вимог та просить ухвалити рішення про звільнення її із займаної посади зубного лікаря комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» з 11.01.2018 року та зобов`язати Уманську міську раду внести відповідний запис в її трудову книжку. Стягнути із засновника комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради середньомісячну заробітну плату зубного лікаря з часу подачі заяви, 17.01.2018 року і по день прийняття рішення про її звільнення. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бурлака В.І. в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Уманської міської ради Щербак Н.Л. позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши думку учасників процесу та вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. У свою чергу, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною і, яка в силу ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до положень передбачених частин 1 та 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідно до наказу № 16/кл пар.3 від 08 липня 1998 року [PERSON] була зарахована на посаду зубного лікаря Уманської міської госпрозрахункової поліклініки і працювала на цій посаді до декретної відпустки, що підтверджується витягом з трудової книжки [NUMBER] (а.с. 6). Згідно архівного витягу Уманської міської ради V скликання 58 сесії від 25.06.2010 року було прийнято рішення №2.23-58/5 «Про ліквідацію комунального підприємства Уманської госпрозрахункової поліклініки». На підставі цього рішення Уманським міським відділом охорони здоров`я було видано наказ № 103 від 21.07.2010 року «Про ліквідацію КП Уманської міської госпрозрахункової поліклініки», яким було створено та затверджено склад ліквідаційної комісії. Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Комунальне підприємство Уманська міська госпрозрахункова поліклініка перебуває у процесі припинення на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.10.2014 року. Згідно цього витягу засновником підприємства є Уманська міська рада (а.с.3-4). Згідно відповіді відділу охорони здоров`я Уманської міської ради на звернення позивача [PERSON] від 22.09.2010 року, з жовтня 2008 року госпрозрахункова поліклініка фактично припинила свою діяльність. При подачі адміністрацією госпрозрахункової поліклініки списку вивільнених працівників в Центр зайнятості населення [PERSON] не була звільнена і не була включена в цей список, чим було допущено порушення вимоги п. 5 ст. 49 КЗпП України (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до абз. 3 п. 9 (у редакції від 26.10.1995 року) Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 «Про практику розгляду судами трудових спорів» трудові відносини на невизначений строк можуть бути укладені з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При відсутності зазначених умов є підстави для визнання недійсним строкового договору у частині визначення строку. Відповідно до ст. 184 КЗпП України встановлено гарантії в разі звільнення для таких категорій працівників: вагітних жінок; жінок, які мають дітей віком до трьох років (або до шести років, у разі перебуванні жінки у відпустці, передбаченій частиною шостою ст. 179 КЗпП України); одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини інваліда; батьків, які виховують дітей без матері (в т. ч. в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі); опікунів (піклувальників); одного з прийомних батьків; одного з батьків-вихователів. Гарантії полягають в обов`язковому працевлаштуванні в разі звільнення зазначених категорій працівників, у зв`язку із закінченням строку трудового договору та збереженням за ними середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року гарантії, передбачені ч. 3 ст. 184 КЗпП України, поширюються і на випадки звільнення у зв`язку із закінченням строку договору зазначених працівників та у зв`язку з ліквідацією підприємства тощо. Позивач [PERSON] у момент ліквідації установи, у якій вона працювала, перебувала у декретній відпустці, тому не могла бути звільненою, але мала б бути включеною у список вивільнених працівників в Центр зайнятості населення, чого зроблено не було. В подальшому, після закінчення декретної відпустки, у зв`язку із ліквідацією підприємства вона зверталася із заявою про її звільнення, чого зроблено так і не було, що є порушенням прав позивача. Оскільки на цей час засновником ліквідованого підприємства є Уманська міська рада, саме Уманською міською радою і має бути звільнена позивач по справі на підставі її заяви про звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Виходячи із вищевикладеного, із засновника комунального підприємства «Уманська міська госпрозрахункова поліклініка» Уманської міської ради Черкаської області має бути стягнута середньомісячна заробітна плата зубного лікаря з часу подачі заяви (з 28.02.2018 року) і по день прийняття рішення про звільнення [PERSON] . Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню кошти, сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved