Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору, який укладений 27 серпня 2013 року між нею і відповідачем на виготовлення і доставку металопластикових конструкцій, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач не виконує зобов'язання, взяті відповідно до договору. До початку розгляду справи по суті позивачка уточнила свої позовні вимоги і просить суд, крім позовних вимог про розірвання вищезазначеного договору, задовольнити її вимоги і стягнути з [PERSON] як фізичної особи, оскільки він як фізична особа-підприємець припинив свою діяльність, сплачену нею по договору від 27 серпня 2013 року суму авансу 12672 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Також, судом за клопотанням [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено до участі у справі ПАТ «Дельта-Банк». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і пояснила, що дійсно 27 серпня 2013 року в м.Чернігові між нею і ФОП [PERSON] було укладено договір на виконання робіт по виготовленню і доставці металопластикових конструкцій. Відповідно до договору відповідач повинен був виготовити і доставити вікна на протязі 30 робочих днів. Будучи введеною в оману, вона в цей же день уклала кредитний договір з ТОВ «Дельта-банк» про надання споживчого кредиту на суму 12672 грн., тобто ту суму, яку вона повинна була сплатити як аванс під час укладення договору з ФОП [PERSON] Цим же кредитним договором вона надала згоду на перерахунок кредитних коштів на рахунок відповідача. Наступного дня, за місцем свого проживання, під час детального ознайомлення з укладеними нею договорами, вона виявила, що відповідач повинен їй виготовити і доставити металопластикові конструкції, які не відповідають якості і стандартам, які вона обговорювала з відповідачем при укладенні договору. Крім того, зрозуміла, що нею укладено кредитний договір з ПАТ «Дельта-Банк» про надання споживчого кредиту. Через декілька днів вона звернулася до відповідача з заявою про розірвання договору на виготовлення і поставку металопластикових конструкцій, але її заява залишилася без відповідного реагування. В той же час з моменту укладення договору і по даний час відповідач не виконав зобов'язання за вказаним договором, з пропозицією про доставку металопластикових конструкцій не звертався, її заяву про розірвання договору проігнорував, а в подальшому взагалі перестав відповідати на її звернення, змінивши своє місце перебування. Просить суд розірвати договір на виготовлення і доставку металопластикових конструкцій, який укладений 27 серпня 2013 року. Також, просить суд стягнути з відповідача внесений нею аванс в сумі 12672 грн. Недобросовісними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях, яку оцінює в 5000 грн. Як моральну шкоду, так і внесені нею на рахунок відповідача грошові кошти відповідно до договору просить стягнути з [PERSON] як фізичної особи, оскільки як фізична особа-підприємець він припинив свою діяльність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. За згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224-225 ЦПК України. Представник третьої особи - ПАТ «Дельта-Банк», в судовому засіданні пояснила, що банк не є стороною договору на виконання робіт по виготовленню та доставці металопластикових вікон, який просить позивачка розірвати, а тому не має правових підстав та не може надавати правове обґрунтування вимогам, які заявлені позивачем, і покладається на розсуд та об'єктивність суду. Щодо обґрунтування позивачем своїх вимог, що нібито кредитний договір з нею ПАТ «Дельта Банк» уклав шляхом обману, то вважають такі обґрунтування безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачка є повнолітньою, дієздатною особою, під час оформлення та підписання документів на видачу споживчого кредиту чітко усвідомлювала свої дії, оскільки при оформленні документів пред'явила свої паспортні дані, які самостійно завірила, самостійно надала кредитному інспектору свої контактні дані, інформацію про щомісячний дохід та дозвіл на збір, зберігання та використання персональних даних. Заява про надання споживчого кредиту була надана та підписана особисто позивачем добровільно, без будь-якого тиску чи впливу працівників банку. Заслухавши позивача, представника ПАТ «Дельта-Банк», вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено в судовому засіданні 27 серпня 2013 року між [PERSON] (позивачем по справі) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (відповідачем по справі) було укладено договір, відповідно до якого Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (відповідач) зобов'язується виконати роботи по виготовленню та доставці металопластикових конструкцій вартістю 12672 грн., а замовник зобов'язується сплатити вартість виробів. Пунктом 3.2 даного договору передбачено, що після виконання замовником пункту 3.1 (сплати авансу) виконавець зобов'язується виготовити і доставити вироби на протязі 30 робочих днів. 27 серпня 2013 року на підставі пропозиції [PERSON], яка викладена в заяві №006-24223-27018, і яка акцептована банком в цей же день, між ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачці було надано споживчий кредит на придбання металопластикових конструкцій в кількості 9 штук у ФОП [PERSON] в розмірі 12678 грн. строком на 24 місяці зі сплатою процентів 0,01% річних. На виконання умов кредитного договору ПАТ «Дельта-Банк» за дорученням [PERSON] перерахувало кошти в сумі 12672 грн. на рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується меморіальним ордером №58437986 від 28 серпня 2013 року. Не дивлячись на те, що позивачка умови договору від 27 серпня 2013 року виконала, ФОП [PERSON] у встановлений строк не виконав умови договору: не виготовив і не доставив позивачці металопластикові конструкції. Відповідно до ст.629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то він підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов'язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.865 ЦК України до відносин за договором підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язання за договором або виконує роботи так повільно, що закінчити їх у визначений строк стає неможливим. Вирішуючи питання про розірвання договору на виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій, суд виходить з того, що незважаючи на те, що відповідач отримав від ПАТ «Дельта-Банк» обумовлену договором суму грошових коштів в рахунок оплати вартості товару, він не виготовив і не доставив до місця проживання позивача металопластикові вікна, чим істотно порушив умови договору. Позивачка не зацікавлена в отриманні товару, обумовленого договором. Будь-які докази, що позивач відмовився від встановлення металопластикових вікон за його місцем проживання, в матеріалах справи відсутні. Таким чином твердження позивача про невиконання умов договору свідчать про істотне порушення відповідачем укладеного договору та є підставою для настання наслідків, передбачених ст.611 ЦК України, а тому суд вважає, що є всі підстави для розірвання договору, укладеного 27 серпня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] Щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів, які сплачені позивачкою відповідно до вищезазначеного договору, то суд також знаходить їх такими, що підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. 27 серпня 2013 року на підставі пропозиції [PERSON], яка викладена в заяві №006-24223-27018, і яка акцептована банком в цей же день, між ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачці було надано споживчий кредит на придбання металопластикових конструкцій в кількості 9 штук у ФОП [PERSON] в розмірі 12678 грн. строком на 24 місяці зі сплатою процентів 0,01% річних. На виконання умов кредитного договору ПАТ «Дельта-Банк» за дорученням [PERSON] перерахувало кошти в сумі 12672 грн. на рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується меморіальним ордером №58437986 від 28 серпня 2013 року. Оскільки ФОП [PERSON] не виконав умови договору, то і збитки, які понесені позивачкою по даному договору, підлягають стягненню, а саме підлягають стягненню сплачені нею грошові кошти в сумі 12672 грн. Також, суд вважає, що грошові кошти відповідно до вимог ст.52 ЦК України підлягають стягненню з [PERSON], оскільки відповідно до вимог даної статті - фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Як фізична особа-підприємець [PERSON], відповідно до повідомлення реєстраційної служби Борзнянського районного управління юстиції в Чернігівській області, припинив діяльність 25 липня 2014 року на підставі власного рішення. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, то суд вважає, що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) (із послідуючими змінами) - спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції Закону від 19 травня 2011 року № 3390-VI) споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст.1 Закону № 3390-VI поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я, або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача, або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що будь-які докази, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди позивачці, відсутні.

Outcome: partial