Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником 1/3 частини даної житлової квартири згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.08.2006 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її синами та також власниками кожен 1/3 частини вищезгаданої житлової квартири. Відповідачі зареєстровані за вищезгаданою адресою, проте більше року там не проживають, а живуть за кордоном. У зв`язку з тим, що відповідачі лише формально зареєстровані у квартирі, а дійсно не проживають, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги та не може оформити житлової субсидії; тому [PERSON] просить у судовому порядку визнати відповідачів такими, що втратили право на користування цим житловим приміщенням шляхом зняття їх із реєстраційного обліку вказаного місця проживання. До суду позивач не з`явилася, подала заяву про підтримання позову та розгляд справи в її відсутності. Відповідачі позов визнали, не заперечили проти його задоволення та пояснили, що дійсно більше року не проживають за місцем реєстрації, оскільки проживають за кордоном в Італії. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому, у зв`язку із визнанням відповідачами позову, судом роз`яснено наслідки відповідної процесуальної дії. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. У судовому засіданні як із представлених стороною позивача письмових доказів так і з самих пояснень відповідачів установлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за місцем реєстрації більше одного року і лише формально залишаються зареєстрованими у спірній квартирі. Оскільки як установлено судом визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; позивач звернулася до суду із таким спором, бо в інший спосіб зняти із реєстраційного обліку місця проживання відповідачів було неможливо і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі документальних доказів, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved