Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Братського районного відділу ДВС Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Братська державна нотаріальна контора Миколаївської області про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 07.06.1996 року у справі № 2-15/1997 було накладено арешт на житловий будинок, що належав її батьку [PERSON] в забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди. Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 25.04.1997 року позов було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 4497, 73 грн. Питання щодо зняття арешту судом не вирішувалося. [INFO] [PERSON] помер. Позивач є його спадкоємцем, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , накладено арешт. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою суду. Ухвалою суду від 13.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи у спрощеному провадженні. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, відділу ДВС у судове засідання не з`явився, до суду надіслав свої заперечення. Представник третьої особи, держнотконтори до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. За життя [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] (арк.с. 9). [INFO] [PERSON] помер (арк..с. 19). Спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про спадщину. Постановою державного нотаріуса Братської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику було відмовлено у зв`язку з тим, що на житловий будинок накладено арешт (арк.с. 6-7). З матеріалів справи встановлено, що арешт накладено ухвалою Братського районного суду Миколаївської області 07.06.1996 року у справі № 2-15/1997 справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди (арк..с. 14). Рішенням Доманівського районного суду від 25.04.1997 року у зазначеній справі, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 4497,73 грн. Питання щодо забезпечення позову не вирішено. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 124364082, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 124364813, № 124365317 встановлено, що на житловий будинок [ADDRESS] накладено арешт ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 10.06.1996 року Реєстраційний номер обтяження 3409439, № 3409455. Згідно інформації відділу ДВС на виконання у відділі не перебувало виконавче провадження щодо боржника [PERSON] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На час звернення з позовом та розгляду справи порядок судового оскарження урегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, відповідно до ч. 1 ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Отже, суд, дослідивши матеріали справи, вбачає, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька прийняла спадщину, та фактично користується спадковим майном. Право позивача на спадкове майно, а саме житловим будинком, ніким не оспорюється (претензій до позивача, як до спадкоємця пред`явлено не було). Підстав для збереження чинності арешту спадкового майна не встановлено. Накладений арешт на нерухоме майно, яке входить до спадкового майна, перешкоджає позивачу реалізувати її право на спадщину в повній мірі. Враховуючи вищенаведене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом знаття накладеного арешту з нерухомого майна.

Outcome: approved