Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу . Позовні вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2004 року між нею та відвідачем було укладено шлюб. Однак, спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на життя та подружні відносини. За останні роки зникло взаєморозуміння та душевне тепло. Кожен з них давно живе окремим життям. Крім того, [PERSON] зазначає, що вони не живуть спільно уже вісім років. Позивач вказує, що у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю. Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11.09.2004 року відділом реєстрації актів громадського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №478, розірвати. Неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], просить залишити на її утриманні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 05.09.2017 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась в порядку ст.76 ЦПК України. 05.09.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 11.09.2004 року про одруження, 11 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №478. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. У сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], - свідоцтво про народження серії [NUMBER], (батьком зазначено - [PERSON]) та [PERSON], [INFO], - свідоцтво про народження серії [NUMBER]. У відповідності із ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо уже вісім років, тобто даний шлюб існує тільки формально. Спорів щодо поділу спільного майна, визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати.

Outcome: approved