Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] (доньки) про стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23 листопада 1975 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом 2 групи з дитинства. На день подання позову її вік складає повних шістдесят три роки. З 22 вересня 2010 року вона є пенсіонером за віком. Єдиним доходом увесь цей період в неї є пенсія за віком, яка станом на 01 січня 2019 року складає 1544 гривень. На сьогоднішній день вона отримує пенсію, інших джерел доходу в неї немає. Позивач є самотньою літньою жінкою, чоловіка або іншої близької людини, яка може допомогти та підтримувати її матеріально не має, проживає одна. Пенсію, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання, так як частину вона відразу після отримання віддає на сплату комунальних послуг, сума яка залишається є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і ледь вистачає на харчування. Крім цього, вона є хворою людиною та їй необхідне лікування. У літку 2018 року її було госпіталізовано, це було пов`язано з лікуванням серцево-судинної хвороби. Вона страждає на артеріальну гіпертензію другого ступеня, болями в області серця. Щомісячно витрачає більш 500 гривень на ліки. Крім того, зазначила, що в неї з донькою немає порозуміння та у зв`язку з цим, вона не надає необхідних документів до Управління соціального захисту населення Тарутинської РДА для призначення її субсидії на оплату споживання природного газу, їй відмовляють в призначенні субсидії, сплачувати самостійно в неї немає грошей. Оскільки донька є підприємцем та має можливість сплачувати аліменти, позивач просила стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до її смерті. Наведене в сукупності змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. 13.02.2019 року надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 23-24 ), в якому вказала, що із заявленими позовними вимогами про стягнення аліментів, та доводами позивача вона не згодна, так як вона не проти здійснювати розрахунки за комунальні послуги по житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона зі своїми дітьми зареєстрована за вказаною адресою, але на протязі восьми років вона з дітьми намагається вселитися в зазначений житловий будинок, але позивач чинить перепони. Крім того, зазначила, що 06 вересня 2017 року Тарутинським районним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким первісний позов [PERSON] , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] де третьою особою, що не заявляє самостійних вимог є орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком було задоволено у повному обсязі та зобов`язано [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Виноградівка, Тарутинського району Одеської області усунути перешкоди в користуванні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , житловим будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] шляхом вселення останніх до житлового будинку та передачі ключів від нього. Після набрання чинності судового рішення вона звернулася з заявою про примусове виконання судового рішення до виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Неодноразово державний виконавець намагався вселити їх, в його присутності ніяких заперечень з боку [PERSON] не було, позивач не заперечувала щоб вселялися, навіть одну кімнату виділила, але тільки державний виконавець виходив з подвір`я, то зчинявся галас і їх спроваджували з подвір`я, ключі від вхідних дверей будинку так і не дали. 12 квітня 2018 року позивач [PERSON] всі їх речі, які залишалися в будинку по [ADDRESS] викинула на вулицю, та відповідач була змушена винаймати транспорт та перевозити їх до знайомих. Крім того, зазначила, що [PERSON] у приватній власності має земельну ділянку площею 4,0127 га (кадастровий номер 5124781000:01:002:0595) розташовану на території Виноградівської сільської ради Тарутинського району, від використання якої вона отримує додаткові доходи, є власницею не тільки житлового будинку, а й торгівельного приміщення (прибудови бару, загальною площею 39,3 кв.м.), яке тривалий час використовується нею та іншими суб`єктами підприємницької діяльності де також отримує додаткові доходи, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Крім відповідача по справі [PERSON] у позивача [PERSON] є повнолітній син - [PERSON] , який разом зі своєю дружиною [PERSON] , займаються підприємницькою діяльністю, а саме торгівельною діяльністю в торгівельному приміщенні, яке належить на праві власності позивачці (прибудові бару) та який має також інший дохід - отримує пенсію. Він як і відповідач зобов`язаний відповідно до ст. 202 Сімейного Кодексу України утримувати непрацездатну позивачку [PERSON] [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, розмір її доходів мінливий, та на її утриманні перебувають діти донька [PERSON] , яка проживає в м. Одеса, так як вона навчається в Одеському національному політехнічному університеті (ОНПУ) та неповнолітній син [PERSON] , який навчається в Тарутинській ЗОШ. Чоловік позивача [PERSON] за першим шлюбом [PERSON] помер [INFO] . Враховуючи вищевикладене, вважає, що позов не підлягає задоволенню. До відзиву відповідачем надані докази а саме, копія рішення Тарутинського районного суду від 06.09.2017 року (а.с.26-29), заяву [PERSON] про примусове виконання рішення (а.с.30), копію постанови від 06.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження (а.с.31), копія заяви [PERSON] до ДВС щодо невиконання судового рішення (а.с.32), заява пояснення та копія паспорта [PERSON] (а.с.33-36), заява - пояснення та копія паспорта [PERSON] (а.с.36-37), копії свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.38-39), копія свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 40), копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого власником земельної ділянки є [PERSON] (а.с.41), копія витягу з державного реєстру про реєстрацію прав, власником будинку на підставі свідоцтва про право власності є [PERSON] , копія договору оренди нежитлової будівлі між [PERSON] та [PERSON] (а.с.42), копія витягу з реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців [PERSON] є фізична особа - підприємець (а.с.43), копія Декларації про доходи отриманні відповідачем [PERSON] у 2018 р. (46-48). 18.03.2019 до суду надійшла заява [PERSON] про долучення до матеріалів справи копії квитанції про оплату електропостачання за січень 2019 рік та копію квитанції про сплату електропостачання за лютий 2019 р., копію квитанції про сплату газопостачання за січень, лютий 2019 року, копію квитанції про оплату комунальних послуг за січень 2019 р. та лютий 2019 року, копії квитанції про оплату придбаних ліків, копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків (а.с.50-59). Ухвалою суду від 16 січня 2019 р. позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. № 19). 11.06.2019 року позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу без її участі (а.с.87). Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Горбань А.І. до суду не з`явилися, від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява, в якій просила розглянути справу без їх участі, у задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.119). Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є донькою позивача [PERSON] . Позивач є пенсіонеркою. Як вбачається з довідки ГУПФУ в Одеській області від 14.08.2019 р., розмір пенсійного забезпечення позивачки за віком складає 01.2017 року по 04.2017 р. 1380,30 грн., з 05.2017 р. по 09.2017 р. 1445,30 грн., 10.2017 р. по 11.2018 р. 1508,26 грн., 12.2018 р. по 02.2019 р. 1553,26 грн., 03.2019 2858, 35 грн., 04.2019 р. 2858,34 грн., 05.2019 р. по 08.2019 р. 1653 грн. (а.с. 113). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 2019 рік визначено для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Згідно зі статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15. Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку надання матеріальної допомоги, оскільки позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Як встановлено судом, [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є значно нижчим за розмір її щомісячних витрат. При вирішенні спору по суті, суд враховує також те, що [PERSON] проживає сама в житловому будинку, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] Щодо доводів позивача, які стосуються оплати комунальних платежів, судом встановлено, як зазначає у відзиві відповідач, оскільки, вона фактично не користується даними енергоносіями, тому їх не оплачує. Оплату здійснює позивач в межах власного використання. Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії. Крім того, суд враховує, що позивач [PERSON] , має земельну ділянку, є власницею не тільки житлового будинку, а й торгівельного приміщення, де також отримує додаткові доходи. Що стосується матеріального стану відповідача судом встановлено, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, на її утриманні перебувають діти, донька [PERSON] яка навчається в Одеському національному політехнічному університеті та неповнолітній син [PERSON] , який навчається в Тарутинській ЗОШ. Фінансове утримання здійснюється позивачем [PERSON] . Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за законом, а в задоволенні її вимог відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок держави. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed