Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви зазначила, що вона з [PERSON] перебувала у шлюбі з 17 вересня 1988 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду від 23 жовтня 2006 року їхній шлюб розірвано. [PERSON] зловживав спиртними напоями та бродяжив, ніде не працював. Останній раз заявниця його бачила 15.03.2013 року в реєстраційному відділі МВ УМВС України Дніпропетровської області, де був здійснений запис про місце реєстрації останнього в житловому будинку №98 по вул. Калинова. Після цього заявниця [PERSON] більше не бачила, відомостей про його місце перебування немає вже 5 років. Встановлення факту безвісно відсутнім [PERSON] заявнику необхідно для того, щоб зняти його з реєстрації в зазначеному житловому будинку для отримання субсидії. У процесі розгляду справи заявник свої вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. 20.09.2018р. у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Повноважний представник заінтересованої особи до суду не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши зібрані докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч.3 ст.43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною 1 статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно з ст. ст. 76, ч.2 ст. 294 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 вересня 1988 року перебували у шлюбі. Під час шлюбу вони придбали житловий будинок за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 квітня 1989р. (а.с.12). Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду від 23 жовтня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6). 20 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області здійснена реєстрація розірвання вказаного шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис № 179 (а.с.7). Як стверджує заявник, востаннє вона бачила [PERSON] в реєстраційному відділі МВ УМВС України Дніпропетровської області 15.03.2013р. під час повторної реєстрації останнього за адресою [ADDRESS] у зв'язку з пошкодженням його паспорту, що підтверджується відповідним записам у домовій книзі (а.с. 9-11). Наведене також підтверджується сукупністю доказів, які наявні у матеріалах справи, зокрема, згідно довідки виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №1845/0/2-18/54 від 09.07.2018р. та акту №4 про встановлення факту проживання від 07.07.2018р. [PERSON], [INFO] за адресою по [ADDRESS] не проживає з 2003 року. Як вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення місцезнаходження [PERSON] та його розшуку заявник зверталася до Орджонікідзевського ВП Нікопольського ВП ГУНП Дніпропетровської області, що підтверджується талоном-повідомленням №45 від 06.07.2018р. Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS] повідомила, що [PERSON] вже близько 15 років не проживає за адресою [ADDRESS]. Вказує, за місцем проживання вона його не бачила, в місті також ніде не зустрічала, місце його перебування їй не відоме. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який проживає за адресою [ADDRESS] вказує на те, що близько 15 років він ніде не бачив [PERSON] та його місце перебування йому не відоме. Відповідно до вимог ч.2 ст.43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Враховуючи те, що останні відомості про місце перебування [PERSON] є 15.03.2013 року, то безвісно відсутнім його слід визнати саме з цієї дати. З урахуванням викладених обставин, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджуються доказами, які не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності і ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved