Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що із 07.08.2010 року до 31.03.2014 року перебувала в зареєсрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного життя у них малолітній син - [PERSON] [INFO] Згідно рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.03.2014 року шлюб між сторонами розірвано і сина [PERSON] залишено на проживання і виховання його матері [PERSON]. Коштів які надає відповідач добровільно на утримання сина в розмірі 200-250 грн. щомісячно не вистачає для нормального харчування і проживання дитини. Позивачка ніде не працює, так як тільки закінчила заочне відділенн університету. В результаті, звернулася із позовом до суду про стягнення аліментів на утримання сина. В судовому засіданні оглянувши довідку про заробітну плату [PERSON] позивачка змінила позовні вимоги і просила стягувати аліменти в розмірі передбаченому законом. Відповідач позов про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 2\~500,00 грн не визнавав і пояснив, що згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, так як планує залишити роботу. Крім того, відповідач ствердив, що періодично надавав допомогу на сина як коштами для харчування, лікування і також купував необхідний одяг та інші речі. Заслухавши сторони, та вивчивши матеріали справи суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. На даний період син- Артем [INFO] проживає із позивачкою і перебуває на її утриманні. Аналогічне доводиться із довідки №2431 від 10.07.2015 року Комунального підприємства «Комунальник» та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 10.07.2015 року (а.с.5). Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.17 встановлено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи, що [PERSON] отримує постійний, стабільний дохід, який дозволяє визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), суд дійшов до висновку про те, що\~аліменти слід стягнути\~\~з відповідача у 1/4\~\~частці від усіх видів його\~\~заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (13.07.2015р.) і до досягнення дитиною повноліття щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, судом також враховано матеріальне становище дитини і платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму та всі інші обставини справи і те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: partial