Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Теліжинецької сільської ради Ізяславського району, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яким просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1 га, наданої їй на підставі рішення десятої сесії ХХІІІ скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року №2. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вказаним рішенням Теліжинецької сільської ради їй, як працівнику соціальної сфери, виділено земельну ділянку площею 1 га із земель резервного фонду. Згодом, Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею лише 0,2 га, що не відповідає рішенню сільської ради. В зв`язку із вказаними обставинами позивач вважає, що її право порушено та вважає єдиним способом захисту - це визнання права власності. Ухвалою суду від 17.09.2019 р. зазначена позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в загальному позовному провадженні. Головним управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до суду подано відзив, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що [PERSON] у квітні 2019 року на підставі ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України звернулась до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із двома клопотаннями про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності площею 0,98 га та 0,40 га для ведення особистого селянського господарства. Що стосується земельної ділянки орієнтовною площею 0,98 га, то відповідачем заявницю було проінформовано про надання третій особі дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Водночас, для [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 га. На думку відповідача, рішення Теліжинецької сільської ради № 2 від 14.03.2000 року не є правовстановлюючим документом, а також не містить посилань на правову підставу передачі позивачу земельної ділянки площею 1 га, не визначає виду речового права на передану земельну ділянку, її місця розташування, а тому не породжує жодних правових наслідків. Крім того, відповідач у відзиві вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області жодних рішень щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку, виділену рішенням Теліжинецької сільської ради № 2 від 14.03.2000 року, не приймало. Теліжинецькою сільською радою відзиву до суду не подано. В письмовій заяві від 16.12.2019 року № 272 представник відповідача вказав, що позов підтримує, розгляд справи просить проводити у його відсутності. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, повідомлена належним чином про дату, час місце судового розгляду, в судове засідання не прибула, подала заяву про слухання справи за її відсутності. Представники відповідачів, повідомлені про дату та час судового засідання, не прибули. Від представника Теліжинецької сільської ради надійшла заява про слухання справи за його відсутності. З`ясувавши обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Як слідує з архівного витягу з рішення десятої сесії ХХІІІ скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року № 2 для [PERSON] виділено із резервного фонду земель для ведення особистого підсобного господарства як працівнику соціальної сфери земельну ділянку площею 1 га. У вказаному рішенні Теліжинецької сільської ради не визначено виду речового права на землю (власність або користування), місця розташування земельної ділянки. 09.04.2019 року [PERSON] склала дві заяви, з якими звернулася до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області 10.04.2019 року, якими просила відповідно до вимог ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 0,98 га та 0,40 га відповідно з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Також вказаними заявами повідомила, що правом на безоплатну приватизацію землі для ведення особистого селянського господарства не скористалася. До заяв від 09.04.2019 року позивач долучила, крім іншого, графічний матеріал, на якому зазначене бажане місце розташування двох земельних ділянок та копію рішення десятої сесії ХХІІІ скликання Теліжинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 14.03.2000 року №2. 10.05.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ № 22-3733-СГ, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. В наказі вказано, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства. Обов`язок розгляду вказаного проекту на предмет погодження покладено на начальника Відділу в Ізяславському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області. Суд, дослідивши вказані письмові докази, виходить з наступного. Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч.4 ст.116 ЗК України). Порядок формування земель резервного фонду врегульовувався Земельним кодексом України 1990 року, зокрема ст. 5 Порядок приватизації таких земель регулюється Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 25 Земельного кодексу України (2001 року). До Головного управління Держгеокадастру у Хмельницький області позивач звернулася саме на підставі статей 118 та 121 Земельного кодексу України із заявами від 09.04.2019 року про отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Так, статтею 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок, відповідно до яких громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2 га. Відповідно до положень ч. 6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзаци 1, 2 ч.7 ст.118 ЗК України). Як вказано в ч.8, 9 ст.118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно з ч.10 ст.118 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Частиною 11 статті 118 ЗК України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Таким чином, законом встановлено чітку та послідовну процедуру для отримання у власність земельної ділянки фізичною особою, яка бажає скористатися своїм правом на безоплатну приватизацію землі. Крім того, ст. 122 ЗК України визначено відповідні органи, до компетенції яких віднесено надання у власність фізичної особи земельної ділянки з дотриманням вказаної процедури. Як слідує із поданого позову та пояснень, наданих позивачем в підготовчому судовому засіданні, вона не погоджується із відмовою Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,98 га та просить суд захисти її право шляхом визнання права власності на земельну ділянку площею 1 га відповідно до рішення Теліжинецької сільської ради № 2 від 14.03.2000 року. Тобто, позивач, замість того, щоб звернутися в установленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень для вирішення питання щодо передачі відповідної земельної ділянки на підставі рішення Теліжинецької сільської ради № 2 від 14.03.2000 року або оскаржити відмову відповідача щодо передачі у власність відповідної земельної ділянки орієнтовною площею 0,98 га із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 1 га із земель резервного фонду. Слід зазначити, що власник майна, відповідно до ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачу не видавався документ, який засвідчує її право власності на земельну ділянку, її право власності на земельну ділянку площею 1 га ніхто не оспорює. Крім того, згідно з роз`ясненнями п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Таким чином, суд не може підміняти компетентний орган, приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, а тому в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed