Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Третя особа - Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 704,80 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не відомі. В судове засідання представник третьої особи Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області не з`явився. Однак надав до суду висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, прийшов до наступного. Встановлено, що рішенням від 12 грудня 2018 року Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі №495/10968/17 відповідача [PERSON] було визнано батьком їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] . Також було зобов`язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області внести зміни до актового запису про народження №494 від 28.09.2010 року [PERSON] , [INFO] , де в графі «відомості про батька» вказати: батьком дитини « [PERSON] », громадянин України, виключивши попередні відомості, які були в графі «батько». За вказаних підстав після розгляду справи №495/10968/17 у відповідача виникли обов`язки щодо утримання доньки, [PERSON] , [INFO] . Однак, після винесення рішення відповідач зник і ніяким чином не приймає участь в утриманні дитини, незважаючи на те, що він працездатна та здорова людина. Відповідач [PERSON] життям доньки не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утримання, що підтверджується довідкою №168 від 17.12.2018 року, яка видана ОСББ «Южное», актом від 17.12.2018 року. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з [INFO] і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Як вбачається із матеріалів справи, позивач має власну квартиру в багатоквартирному будинку, працює в КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» медичною сестрою з дієтичного харчування, має стабільний дохід, яким створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Позивач не має шкідливих звичок, веде здоровий спосіб життя, не має хвороб, які можуть бути небезпечні та можуть передаватись проживаючим із нею. На роботі та за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно висновку від 16.04.2019 року №02/15-29-772/970 виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] біля матері [PERSON] , є доцільним і відповідає законним інтересам дитини. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ч.2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Враховуючи вищезазначене, згідно поданих документів, висновку виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, беручи до уваги інтереси дитини та її думку, суд вважає доцільним проживання дитини з позивачем.

Outcome: approved