Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, 3% річних від простроченої суми заборгованості по сплаті аліментів та з врахуванням індексу інфляцій. В обґрунтування заявленого позову позивач покликається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], з яким вони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Галицького районного суду міста Львова від 12 березня 2007 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 09 листопада 2006 року до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок несвоєчасної сплати аліментів у відповідача виникла заборгованість у сумі 11338,12 гривень. Позивач, посилаючись на ст. 196 Сімейного кодексу України, з урахуванням уточнених позовних вимог(а.с.139-141), вважає, що з відповідача підлягає до стягнення заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 11338,12 гривень та пеню за несвоєчасну сплату аліментів на загальну суму 5489 грн.93 коп. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ній та просили стягнути на користь позивача вищевказані суми заборгованості по аліментах та пені за прострочення їх сплати. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явився, при цьому суд враховує, додаткові пояснення від 23.05.2017 року, в яких відповідач визнає позовні вимоги в частині заборгованості по аліментах розмірі 10111,23 грн. та пені за прострочення виплат по аліментах в розмірі 5485,82 грн., загальною сумою 15597,05 грн. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 березня 2007 року рішенням Галицького районного суду міста Львова від з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячне, починаючи з 09 листопада 2006 року до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.8). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] (а.с.7). Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Як вбачається з довідки державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів ГУЮ у Львівській області року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1590 виданого 25 квітня 2007 року Галицьким районним судом міста Львова, відповідач неналежним чином виконував обов'язки по утриманню дитини, внаслідок чого станом на 01.01.2017 року у період з листопада 2006 року по листопад 2009 року утворилась заборгованість у сумі 11961 грн.62 коп. (а.с.145). Проте, відповідно до довідки державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів ГУЮ у Львівській області заборгованість по аліментам станом на 12.11.2009 року була 18033,12 грн. Утримано з боржника - 7921,89 грн. та станом на 01.05.2017 року сума заборгованості по аліментам становить 10111,23 грн., сума заборгованості по пеністановить 5485,82 грн., загальною сумою 15 597,05 грн.(а.с.168) Статтею 180 Сімейного Кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами частини 4 статті 194 Сімейного Кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року в справі № 6-2589цс15 і відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість по аліментам у розмірі 10111,23 грн. та пені за прострочення виплат по аліментах в розмірі 5485,82 грн., загальною сумою 15597,05 грн., що не оспорюється сторонами по справі. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved