Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просила визнати недійсним договір оренди землі укладений між нею та Приватним Підприємством Науково селекційно-насінницько фірма «Соєвий вік» щодо оренди земельної ділянки, розташованої на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 4,05 га, який зареєстрований КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2005 за № 82. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серія І-КР № 003667. 29.03.2000 між нею та ФГ «Моніча Руслана Васильовича» було укладено договір оренди землі на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації, який 29 березня 2000 року зареєстрований в Соколівській сільській раді, про що в книзі реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 588. Тобто вказаний договір оренди був чинний до 39.03.2010. Проте у жовтні місяці 2016 року позивач дізналася про те, що 05 грудня 2005 року був укладений договір оренди землі щодо її земельної ділянки між нею та Приватним Підприємством Науково селекційно-насінницько фірма «Соєвий вік» строком на двадцять років. Протягом 11 років вона свого екземпляру договору оренди землі не отримувала та не знала про його існування. Зі змістом договору вона мала змогу ознайомитись, лише коли отримала його копію у відділі Держгеокадастру в Кіровоградському районі Кіровоградської області, який був наданий їй на її прохання. Договір оренди від 05 грудня 2005 року вона не підписувала, оскільки знала, що в неї дійсний попередній договір від 29.03.2000. Вважає, що оспорюваний Договір, було укладено всупереч вимогам закону, оскільки на час його укладання предмет оренди земельна ділянка № 220 вже була в оренді іншого підприємства, який був чинним на момент укладення оспорюваного договору. Крім того, договір не містить всіх істотних умов, які є обов'язковими для дійсності договору оренди, крім того, порушує його охоронюване законом право на користування земельною ділянкою, що розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 4,05 га. Тому звернулася до суду, щоб визнати вказаний договір недійсним. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що позивач не отримувала свого екземпляра договору оренди землі та взагалі не знала про його існування. 05.12.2005 вона договір не підписувала, оскільки знала, що в неї дійсний попередній договір від 29.03.2000. Крім того, у спірному договорі оренди землі не вказані умови збереження стану обєкта оренди, хоча це є істотною умовою договору оренди землі. Також до підписаних сторонами документів не долучено планів або схем земельних ділянок, що передаються в оренду, їх кадастрових планів та актів визначення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), які є невідємними частинами договору, що унеможливлює їх ідентифікацію на місцевості. У договорі відсутні умови щодо індексації орендної плати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 30.03.2017 позов підтримала та пояснила, що допускає, що підписувала якісь бланки, проте спірний договір оренди не підписувала. Не заперечує, що на спірному договорі її підпис. Раніше у неї був укладений договір оренди із ФГ «Моніч». Орендну плату вона продовжувала отримувати від представників ФГ «Моніча», не підозрюючи, що її ділянка знаходиться вже у іншого підприємства. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечили проти задоволення позову та зазначили, що спірний договір укладено за згодою сторін і відповідно до вимог чинного законодавства, з моменту укладення договору 05.12.2005 та по день подання позову від [PERSON] не надходило будь-яких претензій, заперечень чи повідомлень щодо недійсності договору оренди. Остання отримувала орендну плату у виді грошових коштів та продукції. Отже, належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не була обізнанв про існування договору оренди, а також те, що вона його не підписувала, позивачем не надано. Під час укладення оспорюваного договору оренди були всі необхідні додатки, які надавали можливість ідентифікувати обєкт оренди. Законодавство, що діяло на дату укладення оспорюваного договору, надавало сторонам право самостійно визначитись з питанням індексації орендної плати. ПП «НСНФ «Соєвий Вік» здійснювало виплату орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації, що відображено в [PERSON] № 1. Умови щодо збереження стану обєкту оренди зазначені в п.п. 9.2, 9.5 Договору оренди. Крім того, ПП «НСНФ «Соєвий Вік» з 2009 року перейшло на повний цикл виробництва органічної продукції. Діяльність підприємства щорічно інспектується та сертифікується згідно із вимогами, які аналогічні вимогами, що викладені у [PERSON] Європейського Союзу № 834/2007 та [PERSON] Європейського Союзу № 889/2008 відповідно до Стандарту з органічного виробництва та переробки для третіх країн, що рівнозначні Стандарту Європейського Союзу. Отже, твердження [PERSON] щодо відсутності в Договорі оренди умови про збереження стану обєкту оренди спростовується змістом Договору оренди, а також умовами виробництва відповідача по вирощуванню органічної сільськогосподарської продукції. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач [PERSON] є його дружиною. Йому відомо, що його дружина є власником земельної ділянки, яка розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, та 29.03.2000 між [PERSON] та ФГ «Моніча Руслана Васильовича» було укладено договір оренди землі на 10 років. У жовтні 2016 року він дізнався від дружини, що 05 грудня 2005 року був укладений договір оренди землі між нею та Приватним Підприємством Науково селекційно-насінницько фірма «Соєвий вік» строком на двадцять років. Про існування договору його дружина не знала та його не підписувала. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання про доведеність зазначених обставин, суд звертає увагу на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 4,05 га, яка розташована на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серія І-КР № 003667 (а.с. 62 т.1). 05 грудня 20005 року між [PERSON] та ПП «НСНФ «Соєвий Вік»було укладено договір оренди землі на 20 років щодо земельної ділянки, розташованої на території Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 4,05 га, який зареєстрований КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2005 за № 82 (а.с.9-10 т.1). З моменту укладення Договору оренди та до цього часу позивач отримувала від ПП «НСНФ «Соєвий Вік»як орендну плату грошові кошти та продукцію (а.с. 64-98 т.1). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що спірний договір вона не підписувала, проте допускає, що у спірному договорі її підпис, адже вона підписувала якісь бланки. До пояснень свідка [PERSON] щодо не підписання [PERSON] договору оренди землі 05.12.2005 суд відноситься критично, оскільки останній є чоловіком [PERSON] та зацікавлений в результатах розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не підписувала спірний договір. Згідно із ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору), зокрема умов збереження стану обєкта оренди, є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору) типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент укладення договору) визначено, що «умови використання земельної ділянки» і «умови збереження стану об'єкта оренди» є окремими істотними умовами договору оренди. Проте у спірному договорі в п. п. 9.2 та 9.5 передбачено використання земельної ділянки з дотриманням вимог чинного земельного і екологічного законодавства. . Таким чином, спірний договір не містить в окремому пункті істотної умови договору оренди землі щодо збереження земельної ділянки. Умови використання земельної ділянки у ньому розкриваються шляхом узгодження сторонами договору мети використання земельної ділянки, її цільового призначення та умов збереження стану обєкта оренди (п.п. 7.1, 7.5, 9.2, 9.3 та ін.) Не можна погодитися з доводами позивача про те, що відсутня істотна умова договору оренди землі як збереження стану обєкта оренди, оскільки умови збереження стану містяться в пунктах 9.2 та 9.5 договору. Наведене свідчить, що сторони дійшли згоди, що умови збереження обєкту оренди визначаються чинним законодавством України, яке регулює зазначені правовідносини. В позовній заяві позивач не наводить запропонованих ним конкретних умов збереження обєкта оренди або інших істотних умов (чи певної їх редакції), які він наполягав внести до договору, а відповідач відмовився від цього. В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа №\~6-94\~цс\~13), зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року №\~161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. [PERSON] № 1 (нарахування та виплата орендної плати [PERSON] за 2006-2016 р.р.) видно, що виплата щорічної орендної плати здійснювалася з урахуванням індексації (а.с. 43). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі від 05 грудня 2005 року між [PERSON] та ПП «НСНФ «Соєвий Вік»містить всі істотні умови щодо збереження стану обєкта оренди, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, при виконання вказаного договору не порушувалися права орендодавця щодо індексації орендної плати, а тому в задоволенні позову слід відмовити Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат із відповідача. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 203, 205, 215, 216, 230, 637 ЦК України, ст.ст. 14, 15 ЗУ «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed