Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування та виселення. В обґрунтування позову вказувала, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 07.05.2018 року належить квартира [ADDRESS]. Однак, позивачка в повній мірі не має можливості користуватися належною їй квартирою, оскільки в спірній квартирі значиться зареєстрованим та проживає відповідач - бувший зять позивачки, який добровільно не хоче знятись з реєстрації та звільнити квартиру. Позивачка просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою, яка належить їй на праві приватної власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просили їх задоволити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову. [PERSON] суду пояснив, що доводиться для позивачки колишнім зятем, проживає з дочкою позивачки, іншого житла не має, фінансів щоб винаймати житло теж не має. Судом встановлено, що позивачка 07.05.2018 року на підставі договору дарування квартири набула у приватну власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 07.05.2018 року, технічним паспортом на квартиру та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2018 року. У вищевказаній квартирі зареєстрований та проживає відповідач [PERSON], який не є членом сім'ї позивачки. Позивач проживає та зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Славутської міської ради від 10.05.2018 року. Проживання та реєстрація відповідача в спірній квартирі є перешкодою позивачці у належному здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження квартирою. На пропозицію позивачки добровільно знятись з реєстрації в спірній квартирі та виселетись відповідач не погодився, оскільки він стверджує, що не має на праві власності чи користування іншого житла. Частиною 1 ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. З врахуванням наведеного, здійснивши системний аналіз правових норм, заслухавши доводи сторін, оцінивши наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з підстав того, що відповідач по справі не є членом сім'ї позивачки та проживає і зареєстрований в квартирі, яку позивачка набула у власність у передбачений законом спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved