Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення їх з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без надання їм іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власницею вказаного вище будинку, оскільки побудувала його разом зі свої чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , та після його смерті вона стала одноособовим власником даного житла на підставі свідоцтва про право власності від 27.01.1986 року, зареєстрованого в реєстрі за №370. Разом з нею у цьому будинку також зареєстрований її син - [PERSON] та онук - [PERSON] , проте відповідачі вже тривалий час не проживають за вказаною адресою, оскільки між сторонами протягом останніх років склалися неприязні стосунки, зокрема через постійні знущання сина і його дружини, позивачка неодноразово зверталася за допомогою до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування, проте тричі вона отримувала відмову у порушенні кримінальної справи, а перевіркою виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області щодо неправомірних дій з боку [PERSON] було встановлено, що ним було відключене електропостачання вказаного будинку, яке відновлено лише за результатами проведеної перевірки, але будинок не опалюється через те, що [PERSON] розібрав у ньому котел опалення. Крім цього, позивачка зверталася також за допомогою з листом на телепередачу «Говорить Україна», в якому розписала всі дії, які вчиняє щодо неї її син, проте жодним способом виселити [PERSON] та [PERSON] у позасудовому порядку позивачка не змогла, а факт їхньої реєстрації у належному їй житлі та періодичні появи у ньому завдають шкоди самому приміщенню та обмежують її у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, в тому числі це також позбавляє її права на отримання субсидії, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила виселити з належного їй будинку [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони вже тривалий час у ньому не проживають, але час від часу приходять дізнатися, чи вона ще не померла, кожного разу руйнуючи щось у приміщенні, роблячи її проживання там нестерпним, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та вчасно, та не надали заперечень проти даного позову. У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факти, викладені позивачкою у заяві, пояснивши, що дійсно [PERSON] постійно їм жаліється на свого сина, який створює для матері нелюдські умови проживання у її власному будинку, зокрема їм відомо про випадки, коли він не пускав матір в будинок, міняв у дверях замки, забрав з нього газову плиту, розібрав котел опалення, виніс з будинку подушки, стільці та столи, зруйнував ванну кімнату та вибив у ній плитку, а оскільки рахунки були оформлені на сина, то він відключив постачання до будинку газу та світла, чим створив для матері нелюдські умови проживання у ньому. Вислухавши позивачку, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 27.01.1986 року, виданого держаним нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №370, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.п.6). Згідно з копією будинкової книги (а.п.7-8) у житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.п.20, 21). Як вбачається з копій постанов про відмову в порушенні кримінальної справи Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2011 року, 25.11.2011 року та 18.05.2012 року (а.п.9-11), позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами про притягнення її сина [PERSON] до кримінальної відповідальності, у зв`язку з вчиненням ним хуліганських дій відносно своєї матері. Відповідно до копії листа №64/149-14 від 24.04.2014 року Прилуцького міжрайонного прокурора на звернення [PERSON] щодо винесення Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області рішення про проведення психіатричного огляду та відкриття щодо неї кримінального провадження їй було роз`яснено, що 12.02.2014 року [PERSON] подав письмову заяву до психоневрологічного відділення КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» щодо неадекватної та агресивної поведінки з боку матері - [PERSON] та просив провести її обстеження, але під час перевірки медична комісія винесла висновок про те, що тяжкого психічного розладу у [PERSON] не виявлено та показань для її примусового обстеження та лікування немає, а кримінальне провадження №12014270210000146 за заявою [PERSON] щодо нанесення їй тілесних ушкодження було закрите відповідно до її заяви про те, що вона не має до [PERSON] ніяких претензій (а.п.12). З копії листа №012-11/Ц-1001/242 від 20.01.2020 року Прилуцької міської ради Чернігівської області вбачається, що [PERSON] також зверталася до міського голови Попенко О.М. зі зверненням щодо неправомірних дій з боку її сина [PERSON] , на підставі якого було встановлено, що електропостачання будинку за адресою: [ADDRESS] , відновлено, але будинок не опалюється, у зв`язку з тим, що [PERSON] розібрав котел опалення. Місце проживання [PERSON] невідоме та Прилуцькою міською радою Чернігівської області направлений лист до Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області щодо вжиття до нього відповідних заходів, оскільки в його діях присутні ознаки правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП (а.п.13). Крім цього, [PERSON] зверталася ще до редакції телепередачі «Говорить Україна» щодо дій свого сина [PERSON] по відношенню до неї (а.п.14-15) Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. В силу\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 150 Житлового кодексу України\~передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. Статтею 116 Житлового кодексу України передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за цільовим призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1\~ст.109\~ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, зокрема тоді, коли ці порушення поєднані з псуванням належного йому нерухомого майна. Зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] не є власниками вказаного вище будинку, але будучи в ньому зареєстрованими систематично його руйнують та псують, що перешкоджає власниці вільно користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого грубо порушуються її законні права та інтереси, а відповідачами у даній справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, то суд вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні позивачкою своєю власністю, виселивши відповідачів з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , без надання їм іншого житлового приміщення, задовольнивши в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] . Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення. На підставі ст.109, 116, 150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» \~від 11.12.2003 року №1382-VII401,

Outcome: approved