Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 5636. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у складі якої була 1/2 частина двокімнатної квартири [ADDRESS] . Інших спадкоємців після померлого [PERSON] , які бажали прийняти спадщину, окрім позивачки немає. Вказана 1/2 частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , який був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємицею майна померлого [PERSON] є його двоюрідна сестра [PERSON] , [INFO] . Постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 19.12.2019 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв`язок між померлим [PERSON] та спадкоємицею [PERSON] . Просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , є двоюрідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за [PERSON] , як спадкоємицею третьої черги за законом за правом представлення, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилася, до суду представник позивача адвокат Степанов О.Л. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. До суду надіслав відзив, в якому зазначив, що просить розглянути справу за відсутності представника Київської міської ради, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до норм діючого законодавства. Представник третьої особи Головне територіальне управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з`явився, до суду надіслав письмові пояснення, в яких просив слухати справу без його участі, ухвалити рішення на підставі норм чинного законодавства. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 18.09.1974 відділом ЗАГС Житомирської області [PERSON] народилась [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 105. Батьками [PERSON] вказані: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Згідно із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 15.01.1950 року Йосипівським бюро ЗАГС зареєстровано шлюб між [PERSON] 1924 року народження і [PERSON] , 1929 року народження, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 2. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища: « [PERSON] ». Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 17.08.1974 Йосипівською сільською радою Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , про що в книзі записів актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 18. Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 11.02.2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 53. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] померла [INFO] у віці 86 років, про що вкладено відповідний актовий запис № 466. Згідно повторного свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 24.10.1980 Відділом бюро ЗАГС Житомирської області [PERSON] народилась [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 59. Батьками [PERSON] вказані: мати - [PERSON] . Як вбачається із повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 15.11.1979 у с. Йосипівка Малинського району Житомирської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1921 року народження і [PERSON] , 1925 року народження, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 22.04.1959 зроблено відповідний запис за № 11. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища: « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 09.08.2017 Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] померла [INFO] у віці 91 років, про що складено відповідний актовий запис № 290. Згідно із копії повторного свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 22.03.1967 відділом бюро ЗАГС Житомирської області [PERSON] народилась [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 5. Батьками [PERSON] вказані: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 25.09.1975 Палацом одруження м. Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , про що в книзі записів актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 3158. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища: « [PERSON] », « [PERSON] ». Згідно із копії паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.02.1999, [PERSON] народилась [INFO] в с. Липляни Малинського району Житомирської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 18.08.1998. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ,виданого 01.04.2019 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві [PERSON] помер [INFO] , актовий запис 5636. Згідно із копії постанови державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. від 19.12.2019, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] . Підставою відмови стало те, що відсутні документи на підтвердження родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2965375 від 08.04.2019, [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.12.1988 по 03.04.2019. Згідно із копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 08.11.2004 року, розпорядження № 1434, зареєстрованого 23.11.2004 в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності та записано в реєстровій книзі за реєстровим № 7534, квартира розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Отже, позивачка вичерпала всі можливості, щодо позасудового вирішення ситуації, що склалась і вимушена звертатись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги у сукупності письмові докази по справі, суд вважає, що факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та [PERSON] підтверджується документами доданими до позову. Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] у м. Києві, перебували у родинних відносинах як двоюрідні брат та сестра. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] є спадкоємицею третьої черги за законом за правом представлення після смерті її двоюрідного брата [PERSON] , так як є двоюрідною сестрою померлого, яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, не оформила у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст. 1265 ЦК України). Частиною 4 ст. 1266 ЦК України визначено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємиця померлого [PERSON] , має право на спадкування за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті останнього, оскільки позивачка прийняла належну їй спадщину за законом звернувшись у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Враховуючи викладене вище, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом за правом представлення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачки, якою судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачки в даному випадку буде несправедливим. На підставі викладеного та

Outcome: approved