Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про звільнення майна з-під арешту, третя особа: Реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції. В обґрунтування позову зазначив, що 24.11.2017 року помер її батько [PERSON]. В установлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на 1/3 частину квартири за адресою: вул. Нижня Горова (Калініна)[ADDRESS], м. Черкаси, що залишилася після смерті батька. Проте, нотаріусом було зясовано, що на вищевказане спадкове майно накладено арешт на підставі постанови ВДВС серія АА №769045 від 28.11.2008року, реєстраційний номер обтяження 8248419. Підстави накладення арешту - заборгованість за комунальні послуги. На заяву [PERSON] про зняття арешту з майна, листом №30979/15.3-32 від 22.10.2018р. Придніпровським ВДВС м. Черкаси їй було відмовлено, оскільки у звязку із закінченням терміну зберігання, матеріали виконавчого провадження були знищенні, а тому для вирішення даного питання їй необхідно звернутися до суду, в звязку з чим вона звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Додатково зазначила, що померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON], яка, в свою чергу, є єдиною спадкоємицею після його смерті. Проте накладення арешту на спадкове майно перешкоджає позиваю отримати спадок та оформити на нього право власності, а тому вона була вимушена звернутися до суду. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер 24 листопада 2017 року (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (Калініна) в м. Черкаси, яка належала померлому на праві приватної часткової власності. Крім того, як вбачається зі свідоцтва на право власності та свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно іншими власниками даного нерухомого майна є [PERSON] та [PERSON], яким належить по 1/3 частки вищезазначеної квартири (а.с. 10,11). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 01.12.2008р. за №8248419 зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме 1/3 частки квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови серії АА №769045 від 28.11.2008р. винесеною Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (а.с. 12). Як вбачається з листа Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області № 30979/15.3-32 від 22.10.2018р., що згідно даних АСВП на виконанні Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебували виконавчі провадження №№ 6691991 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ЖЕУ, яке у 2009 році завершено на підставах, визначених ЗУ «Про виконавче провадження». Термін зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву, складає 3 роки, після чого вони підлягають знищенню. Крім того, згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено наявність обтяження нерухомого майна, а саме: 1/3 частини квартири №46 по вул. Нижня Горова (Калініна), 98 в м. Черкаси, які винесено на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.11.2008р. АА 769045. Також зазначено, що у звязку із тим, що арешт з майна (коштів) боржника може бути знятий лише за рішенням суду, то за таких обставин у Відділу відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна (а.с. 13-14). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON], проте остання, як єдиний спадкоємець не може отримати спадщину, яка відкрилась після його смерті, оскільки на спадкове майно накладено арешт постановою державного виконавця. Таким чином, з метою захисту свого порушеного права на отримання спадщини після смерті батька, позивач звернулася до суду з даним позовом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз'яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз'яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має намір розпорядитися належним їй майном, а саме оформити спадщину після смерті батька, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на спадщину, внаслідок чого вона позбавлена змоги оформити спадщину після смерті батька, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved