Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала головним бухгалтером у Рожищенській районній аптеці № 6. 18 травня 2015 року її було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. Зазначила, що відповідач не провів з нею повного розрахунку та не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідної допомоги. З урахуванням положень ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. З урахуванням уточнених вимог позивач просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2014 року по 18.05.2015 року у розмірі 14582,29 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2009 -2015 роки року у розмірі 5268,62 грн., 1763,00 грн. вихідної допомоги та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. У звязку з чим змінити дату звільнення, про що внести запис до трудової книжки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, дали пояснення щодо заявлених вимог та просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] щодо задоволення позову заперечила, вказуючи на те, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, такими, що не підтверджуються належними доказами. Розрахунок сум зроблений позивачем з врахуванням заробітної плати в розмірі 100 % посадового окладу, тоді як остання згідно наказу директора Аптеки № 6 від 01.05.2014 року за № 2 працювала на 0,3 тарифної ставки. Крім того, позивач не виходила на роботу, про що складалися відповідні акти та заробітна плата не нараховувалась. Ліквідаційна комісія неодноразово зобовязувала позивача, головного бухгалтера, та директора ЦРА № 6 організувати роботу та провести розрахунок належних до сплати сум при звільненні працівників та подати табелі обліку робочого часу. Покликаючись на те, що невиплата позивачу при її звільненні належних їй сум у встановлені законом строки відбулась не з їхньої вини, оскільки самостійно зробити такі нарахування ліквідаційна комісія не могла через відсутність первинних бухгалтерських документів, якими б підтверджувались або спростовувались твердження позивача щодо наявності заборгованості по заробітній платі та факту невикористання щорічної відпустки протягом зазначеного періоду перебування в трудових відносинах з підприємством, тому в задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом голови ліквідаційної комісії від 18.05.2015 року за № 9 була звільнена з посади головного бухгалтера Центральної районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області у звязку з ліквідацією підприємства (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (т. 1 а.с. 8). Про звільнення повідомлена листом, в якому пропонувалося зявитися до ліквідаційної комісії для отримання трудової книжки, Про проведення розрахунку та розмір сум, належних їй від підприємства, повідомлена не була. Зазначені кошти не були нараховані та виплачені позивачу ні у день звільнення ні під час розгляду справи в суді. Трудова книжка продовжує залишатися у ліквідаційній комісії. Про що також не заперечується стороною відповідача. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачене ст. 117 КЗпП України відповідальність. Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі суд враховує наступне. Згідно наказу директора аптеки № 6 від 01.05.2014 року за № 2 [PERSON] переведена на 0,3 тарифної ставки ( т.1 а.с. 230 ). Рішенням Рожищенської районної ради Волинської області № 38/8 від 30.10.2014 року припинено юридичну особу - комунальне підприємство «Центральної районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області» - шляхом ліквідації. Створено ліквідаційну комісії та визначено місце її роботи. 26.11.2014 року позивач отримала персональне попередження про звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням пільг та компенсацій згідно з Законом, в т.ч. вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку (т.1 а.с. 90). На час розгляду справи реєстрація підприємства не припинена, підприємство знаходиться в процесі припинення, що стверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Наказом № 6 від 18.12.2014 року голови ліквідаційної комісії Центральної районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області затверджено графік роботи працівників КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області», відповідно до якого головному бухгалтеру [PERSON] встановлено пяти денний робочий тиждень (понеділок - пятниця) з визначенням робочого часу з 9.00 до 11 год. 25 хв. та визначено місце роботи за місцем знаходження ліквідаційної комісії (т.1 а.с. 150). Оскільки стороною відповідача не надано доказів щодо наявності заборгованості по заробітній платі суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню прав сторін у справі, ухвалою суду від 22.12.2016 року зобов'язав Рожищенське обєднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області та Рожищенське відділення Луцької ОДПІ ГУ ДФС України у Волинській області надати суду належним чином завірені додатки №6 до Звітів та звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до фіскальних органів КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» щодо сум нарахованої заробітної плати [PERSON] за період часу з 01.01.2011 року по 01.06.2016 рік включно. Згідно Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичної особи Центральною районною аптекою № 6 (т.2 а.с. 137-144) за 1-IV квартали 2014 року та 1 квартал 2015 року заробітна плата, нарахована позивачу [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) за 2014 рік, виплачена. Заробітна плата за 1-й квартал 2015 року, нарахована в сумі 1962,85 грн., є не виплаченою. Разом з тим, суд також враховує акт позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» від 12.06.2015 року № 720-14, проведеної Ківерцівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією, відповідно до якого встановлено порушення ст. 1 Закону України «Про оплату праці», а саме нарахування заробітної плати за дні, коли працівники були відсутні на роботі, внаслідок чого зайво нараховано заробітної плати в грудні 2014 року на суму 292,05 грн., в березні 2015 року 167,04 грн., а також встановлено, що заробітна плата за грудень 2014 року березень 2015 року не виплачувалась. Для визначення розміру невиплаченої заробітної плати суд враховує період з грудня 2014 року по березень 2015 року з врахуванням наступних обставин. З наданих до суду Рожищенським відділенням Луцької ОДПІ ГУ ДФС України у Волинській області відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам за 2014-2015 роки ( Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області») встановлено, що заробітна плата [PERSON] в грудні 2014 березні 2015 року становила відповідно - 657,60 грн., 657,60 грн., 652,54 грн (з врахуванням донарахованої суми за 02.2015 року в 04.2015 року 60,70 грн.), 652,71 грн. (т.2 а.с. 95-106) Відповідно до актів про відсутність на роботі [PERSON] була відсутня на роботі 24 грудня 2014 року, 30-31 березня 2015 року та 1-3, 6-10, 14, 15 квітня 2015 року.(т.1 а.с. 215-227) Відповідно до графіку роботи позивача остання повинна була відпрацювати в грудні 2014 року 23 робочих дні. Фактично відпрацьовано 12 робочих днів. Враховуючи середньоденну заробітну плату, яка становить 28,59 грн. (657,60:23=28,59), фактично відпрацьований час (22 дні), заробітна плата за грудень місяць 2014 року склала 628,98 грн.(28,59х22) В березні 2015 року позивач повинна булла відпрацювати відповідно до графіку 21 робочий день, фактично відпрацювала 19. Враховуючи середньоденну заробітну плату, яка становить 31,08 грн. (652,71:21=31,08), фактично відпрацьований час (19 днів), заробітна плата за березень місяць 2015 року склала 590,52 грн. ( 31,08х19) Оскільки позивач в квітні 2015 року не працювала, що стверджується актами про відсутність на роботі, підстав для нарахування заробітної плати за квітень 2015 року немає. Ненарахована заробітна плата за квітень 2015 року позивачу і відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам за другий квартал 2015 року ( Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області). З врахування зазначених обставин суд приходить до висновку про те, що сума заборгованої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2529,64 грн. (628,98, 657,60, 652,54, 590,52). В силу ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Аналогічна норма міститься в ст. 24 ЗУ «Про відпустки». У відповідності до ч.1 ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Робота на умовах неповного робочого дня чи неповної робочої неділі не тягне за собою скорочення тривалості щорічної відпустки працівника чи ненадання йому інших додаткових відпусток. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток . Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передають місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. З дослідженої в судовому засіданні книги наказів по КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» з 10.03.2010 року по 12.06.2014 року встановлено, що позивачу [PERSON] відпустка не надавалася. Той факт, що протягом заявленого позивачем періоду роботи в Аптеці № 6 позивачу за 2009 -2015 відпустка не надавалась, стверджується наданими до суду Рожищенським відділенням Луцької ОДПІ ГУ ДФС України у Волинській області відомостями про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам за 2011-2015 роки (Звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області»), де за кодом «10» типу нарахувань вказується нарахована сума заробітку за дні відпустки (Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 року №435, зареєстрований Мінюстом України 23.04.2015 року №460/26905), з яких встановлено відсутність такого типу нарахувань у застрахованої особи [PERSON] (т. 2 а.с. 37- 106). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про неналежність вказаних доказів оскільки Звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування є державною звітністю встановленого зразка, містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, і в силу ст.ст. 57, 58 ЦПК України є належними доказами, наявна в яких інформація не спростована відповідачем. Тому вирішуючи позов в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку суд враховує дані щодо кількості днів не використаної відпустки, зазначені позивачем в розрахунку, а саме 136 днів. (т. 1 а.с. 9). Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам за квітень 2014 року березень 2015 року розмір заробітної плати [PERSON] за останні 12 місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або компенсації за невикористані дні відпустки з врахуванням сум заробітної плати, визначених судом за грудень 2014, березень 2015 року, склав 8009,44 грн. (876,60+657,60+657,60+657,60+657,60+657,60+657,60+657,60+628,98+657,60+652,54+590,52). Середньоденна заробітна плата при цьому становить 22 грн. 56 коп. (8009,44 : 355 днів). З врахуванням числа днів невикористаної щорічної відпустки (136 днів) розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки складає 3068,16 грн. (22,56 х 136 =3068,16) В силу ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, який відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Сумарний розмір заробітної плати позивача за два попередніх місяці до дня звільнення (лютий-березень 2015 року) складає 1243,06 грн. (652,54+590,52). Кількість фактично відпрацьованих робочих днів у лютому березні 2015 року становить 39 день (20+19). Середньоденна заробітна плата 1243,06:39=31,87 грн. Кількість робочих днів у лютому березні 2015 року згідно графіку роботи -42 Середньомісячне число робочих днів 42:2=21 Розмір вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 31,87 х 21=669,27 грн. Право позивача на отримання вихідної допомоги відповідачем не спростовано. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 60 цього кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Разом із тим ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Випадок трактується як обставина, яку не можна передбачити, а тому й запобігти в певній ситуації. Ознаки непереборної сили наведено у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Частинами 1, 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не надав суду переконливих доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на те, що невиплата позивачу при її звільненні належних їй сум відбулась не з їхньої вини, через відсутність первинних бухгалтерських документів, які були 03.12.2014 року вилучені позивачем [PERSON], як головним бухгалтером ЦРА №6, для проведення позапланової перевірки Управлінням пенсійного фонду та не повернуті, оскільки по закінченню даної перевірки, яка проводилась за участі голови ліквідаційної комісії та головного бухгалтера, що підтверджується їх підписами в акті (акт від 08.12.2014 року), проводилась позапланова ревізії Ківерцівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» (акт від 12.06.2015 року № 720-14), де, в тому числі, на підставі первинних бухгалтерських документів перевірялось нарахування та виплата заробітної плати. Вказану обставину в судовому засіданні ствердила свідок [PERSON] Акт підписаний головою ліквідаційної комісії. Зазначені відповідачем обставини не є такими, що у відповідності до ст. 617 ЦК України, звільняють особу, яка порушила зобов'язання, від відповідальності за таке порушення. Тому на підставі ст. 117 КЗпП України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за весь період затримки розрахунку, який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно наказу голови ліквідаційної комісії Центральної районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області № 6 від 18.12.2014 року затверджено графік роботи працівників КП «Центральна районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області», відповідно до якого позивачу [PERSON] було встановлено пяти-денний робочий тиждень . Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 21 січня 2015року у справі № 6-195цс14, механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Зазначені вимоги Постанови та висновки Верховного Суду України враховуються судом при ухвалені оскаржуваного рішення про стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при її звільненні. Затримка розрахунку [PERSON] розпочалася 19 травня 2015 року (наступний день після її звільнення) і закінчилася 07 квітня 2017 року (день постановлення рішення судом першої інстанції), тобто становила 474 робочі дні. Тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 09.04. 2015 року по 07.04.2017 року тобто за 474 робочих дні. складає 15106,38 грн. (31,87 х 474 = 15106,38). Разом з тим за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Враховуючи, що спір щодо належних позивачу сум вирішений судом на користь позивача частково, а саме, звертаючись до суду позивач просила стягнути на її користь заробітну плату за період з 01.06.2014 року по 18.05.2015 року у розмірі 14582,29 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2009 -2015 роки року у розмірі 5268,62 грн., 1763,00 грн. вихідної допомоги, що в загальному складає 21613,91грн., проте, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в розмірі 6267,07 грн., в тому числі 2529,64 грн. заборгованої заробітної плати, 3068,16 грн. компенсації за невикористану відпустку та 669, 27 грн. вихідної допомоги, що становить 30 відсотків заявлених позовних вимог, та 41,5 відсотка суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає необхідним відповідно до частини 2 ст. 117 КЗпП України визначити суму середнього заробітку за час затримки позивачу розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача, в сумі 4380,85 грн. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у абз.5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суд також вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині зобовязання відповідача видати наказ про новий день звільнення та внести відповідний запис до трудової книжки, як такі, що не передбачені діючими нормами трудового законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З врахуванням того, що позов [PERSON] задоволено частково, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду при присудженні працівникові виплати заробітної плати.

Outcome: partial