Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд: усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з вищевказаної квартири [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три гривні) 60 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що на підставі договору купівлі - продажу від 30 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], вона придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у [PERSON], яка володіла нею на праві приватної власності. Даний договір купівлі-продажу квартири був підписаний між нею як покупцем, та [PERSON] і [PERSON], діючими за довіреністю, посвідченою державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори Драпатою О.М. 29 липня 2013 року за реєстром № 3-827 від імені [PERSON], як продавця. Після цього право власності на дану квартиру було зареєстровано за нею в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується витягом про державну реєстрації прав від 30 липня 2013 року, індексний номер №7252869. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №50» Дніпропетровської міської ради про склад сім'ї та місце реєстрації № 426 від 19 червня 2014 року в спірній квартирі, окрім неї більше ніхто не зареєстрований. Отже, на підставі вищевикладеного вона правомірно набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Щодо попереднього власника, то згідно частини 1 статті 346 ЦК України право власності у неї припинилося у зв'язку з відчуження свого майна. Проте, вона повною мірою позбавлена своїх прав як власник нерухомості, що пояснюється насамперед безпідставним проживанням відповідача в квартирі. При цьому, відповідно до договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 3.1.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру покупцю у стані, який був в момент візуального огляду покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно. Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно. Однак, відповідач [PERSON], не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує її права та позбавляє її можливості повною мірою володіти та розпоряджатися своїм власним майном. Окрім цього, всупереч вищевказаного договору, відповідач не виконала обов'язок щодо сплати вартості комунальних послуг, внаслідок чого їй довелося сплатити дані платежі за липень 2014 року, що підтверджується квитанціями про сплату від 14 липня 2014 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила пред'явлену позову заяву задовольнити в повному обсязі посилаючись на викладені у ній обставини. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, за договором купівлі - продажу квартири від 30 липня 2013 року позивачка купила у [PERSON] квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі продажу було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1010. Вказана квартира належала продавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.10.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 4160. Право власності за продавцем було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.11.2005 року, реєстраційний номер - 12327062. Державну реєстрацію права власності відповідача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 30.07.2013 року. Договір купівлі-продажу квартири був підписаний між позивачкою та [PERSON] і [PERSON] які діяли за довіреністю від імені продавця [PERSON], посвідченої державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори Драпатою О.М. 29 липня 2013 року за реєстром № 3-827. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7252869. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод у ст. 1 Першого протоколу, закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено у судовому засіданні відповідачка зі спірної квартири не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати, отримує за адресою спірної квартири поштову кореспонденцію, тощо. В судове засідання відповідачка надала заяву в якій вказала, що спірну квартиру вона не продавала. Однак, такі заяви [PERSON] належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджені, у зв'язку з чим, суд відноситься до них критично. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 3.1.1 договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру Покупцю у стані, який був в момент візуального огляду Покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно. Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно. Однак, [PERSON] не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved