Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль», ПАТ «Вектор Банк», ТОВ «Стандарт [PERSON]» про визнання недійсними договору відступлення права вимоги від 29.09.2016 р., укладеного між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», і договору відступлення права вимоги від 29.09.2016 р., укладеного між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Стандарт [PERSON]», вказуючи, що ці договори було укладено в порушення приписів п/п 3 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ч. 3 ст. 512 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, а представник ПАТ «[PERSON] Аваль» [PERSON] та представник ТОВ «Стандарт [PERSON]» [PERSON] не визнали позов. ПАТ «Вектор Банк» не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників позивача, ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Стандарт [PERSON]», суд доходить висновку, що позовна заява позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що згідно кредитного договору № 014/0022/82/59217 від 07.07.2006 р. АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», надав [PERSON] кредит у розмірі 150000,00 дол. США на строк користування 84 місяців, з 07.07.2006 р. по 07.07.2013 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 14 % річних, з поверненням кредиту на внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 07.07.2013 р. В забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх грошових зобовязань за цим кредитним договором, 07.07.2006 р. між АППБ «Аваль» (ПАТ «[PERSON] Аваль») та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 5275, за умовами якого іпотекодавець [PERSON] надала банку в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру під № 19 в будинку № 24 по вул. Грецькій в м. Одесі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-287/11 від 12 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2014 року, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0022/82/59217 від 07.07.2006 р. у загальному розмірі 1880608,15 грн. На виконання вказаного судового рішення, 20 серпня 2014 року були видані виконавчі листи, на підставі яких відкриті виконавчі провадження, але станом на дату судового розгляду даної справи [PERSON] та [PERSON] не виконали вказані виконавчі листи. 29 вересня 2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ «[PERSON] Аваль» передав (відступив), а ПАТ «Вектор Банк» прийняв всі права та вимоги до [PERSON] та [PERSON] (поручителя) за кредитним договором № 014/0022/82/59217 від 07.07.2006 р. Також до ПАТ «Вектор Банк» на підставі ст. 27 Закону України «Про заставу» перейшли права ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] за договором іпотеки від 07.07.2006 р. за р. № 5275, про що 29 вересня 2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1881. ПАТ «[PERSON] Аваль» вчасно направив на адресу позивача [PERSON] відповідне письмове повідомлення про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки. Крім того, 29 вересня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Стандарт [PERSON]» був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Вектор Банк» передав (відступив), а ТОВ «Стандарт [PERSON]» прийняв всі права вимоги до [PERSON] та [PERSON] (поручителя) за кредитним договором № 014/0022/82/59217 від 07.07.2006 р. Також до ТОВ «Стандарт [PERSON]» на підставі ст. 27 Закону України «Про заставу» перейшли права ПАТ «Вектор Банк» до [PERSON] за договором іпотеки від 07.07.2006 р. за р. № 5275, про що 29 вересня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Стандарт [PERSON]» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1883. ПАТ «Вектор Банк» вчасно направив на адресу позивача [PERSON] відповідне письмове повідомлення про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обовязків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення повністю узгоджуються з положеннями частини першої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою для недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного судочинства. Згідно ч. ч. 1 ст. 509 та ч. 1 ст. 510 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; сторонами у зобовязанні з боржник і кредитор. Відповідно до ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги); правочин щодо зміни кредитора у зобовязання вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові; до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.п. 1.1, 2.1, 2.2, 2.6, 2.7 вищевказаних двох договорів прав відступлення права вимоги від 29 вересня 2016 року, спочатку до ПАТ «Вектор Банк», а потім до ТОВ «Стандарт [PERSON]» перейшли всі права вимоги до боржників у повному обсязі. Відповідно до п. 7.5. договору іпотеки від 07.07.2006 р. за р. № 5275 відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за кредитним договором. Відступлення прав іпотекодержателем за цим договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити іпотекодавця про відступлення прав за цим договором і права вимоги за кредитним договором. Відповідно до п/п 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. № 1304-VІІ, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до п/п 3 п. 1 цього Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Таким чином, згідно згаданого Закону кредитна установа не може уступити (продати передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 пункту 1 цього Закону, на користь (у власність) іншої особи, - тільки у тому випадку якщо у позичальника - заставодавця не знаходиться у власності інше нерухоме майно. Однак, окрім квартири № 19, що знаходиться в будинку № 24 по вул. Грецькій в м. Одесі та є предметом іпотеки за договором іпотеки від 07.07.2006 р. за р. № 5275, позивач [PERSON] має у приватній власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.1.2006 р. за р. № 2106 трикімнатну квартиру № 11, загальною площею 93,7 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., що знаходиться в будинку № 51 по вул. Розкидайлівській в м. Одесі, а також на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2006 р. за р. № 7-1195 однокімнатну квартиру № 3, загальною площею 22,5 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., що знаходиться в будинку № 2 по вул. Матроській в м. Одесі, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 82263720 від 13.03.2017 р. та № 82263585 від 13.03.2017 р. (а.с.42-43, 44-46). Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України). При цьому, статтею 203 ЦК України встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочин є чинним. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами представників ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Стандарт [PERSON]» щодо того, що зміст договору відступлення права вимоги від 29 вересня 2016 року, укладеного між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», і зміст договору відступлення права вимоги від 29 вересня 2016 року, укладеного між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Стандарт [PERSON]», не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; під час укладення цих договорів сторони за цими договорами мали необхідний обсяг дієздатності та волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі; договори укладено в тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові; договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволення позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Отже, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони субєктам державної реєстрації речових прав та їх обтяжень здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], що були застосовані у даній справі ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2017 року. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed