Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання останніх як такими, що втратили право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником цієї квартири, яку придбав з прилюдних торгів, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 20 серпня 2015 р., виданим нотаріусом, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В квартирі залишилися зареєстрованими її колишні мешканці та власники : [PERSON] та [PERSON], які фактично не проживають в ній з кінця 2012 р. Факт відмови відповідачів від права користування житлом підтверджуються актами. Він, позивач, вправі використовувати квартиру для задоволення своїх житлових потреб та житлових потреб членів своєї сім'ї, володіти та розпоряджатися нею на власний розсуд, в тому числі зареєструвати в квартирі дружину та дітей. До судового розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі, належно повідомлені про день, час та місце розгляду справи, на повторний виклик в судове засідання не з'явилися. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності позивача підтверджується свідоцтвом від 20 серпня 2015 р. , згідно якого він придбав зазначену квартиру з прилюдних торгів, проведених в порядку реалізації майна відділом державної виконавчої служби. Квартира до цього належала відповідачам [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі досі зареєстровані в квартирі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 346 ЦК України у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника право власності припиняється. Системний аналіз цих норм права дозволяє зробити висновок про те, з переходом права власності до іншої особи попередній власник втрачає право користування житлом і, навпаки, його набуває новий власник. Підтвердженням цього висновку є Ухвала Верховного Суду України від 13.07.2011 року, в якій зазначено, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника та збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Доказом припинення права власності відповідачами і набуття цього права позивачем є свідоцтво від 20 серпня 2015 р. та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відтак існують законні підстави для визнання відповідачів як такими, що втратили право користування житлом, Оскільки позовні вимоги суд задовольняє, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивачки судові витрати в розмірі 487 грн.20 коп. - по грн.243 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: approved