Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] про визнання особи безвісно відсутньою. Заявник зазначала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 2003 по 2013 р. Від цивільного шлюбу мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надавав. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 12.09.2016 р. на користь [PERSON] стягнуті аліменти з [PERSON] на утримання сина. З серпня 2013 року [PERSON] не проживає в м. Попасна нічого невідомо про місце його перебування, що підтверджується довідкою паспортиста з гуртожитка. Крім того [PERSON] знаходиться в розшуку за несплату аліментів. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. В судове засідання заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] не з`явились. Від заявниці електронною поштою надходила заява про розгляд справи без її та сина участі, заяву підтримує. Судом встановлено, що рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 15.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.7). Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 12.09.2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.8). З довідки, виданої паспортистом з гуртожитка від 29.11.2019 р., що [PERSON] , [INFO] , дійсно прописаний, але не проживає з 08.2013 р. за адресою: [ADDRESS] , прописаний один (а.с.9). З повідомлення Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області від 09.12.2019 №17083, що на виконання виконавчого листа, виданого 07.11.2016 Попаснянським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , відкрито виконавче провадження №52888085 від 15.11.2016. За період з 12.07.2016 р. по 06.12.2019 р. боржник аліменти не сплачував. [PERSON] , [INFO] перебуває у розшуку за несплату аліментів (а.с.10) З повідомлення Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області від 29.11.2019 №33981/111/56-2019, що станом на 29.11.2019 року [PERSON] , [INFO] перебуває у розшуку за несплату аліментів (розшукова справа №69/18 від 05.05.2018 р.) (а.с.10-А). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою заявниця не зазначає для якої мети необхідно їй визнати [PERSON] безвісно відсутнім. Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст. 307 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Заявник надала суду довідку з гуртожитка, відповідно з якої [PERSON] , [INFO] , дійсно прописаний, але не проживав з 08.2013 р. за адресою: [ADDRESS] і має наступний склад сім`ї прописаний один. Проте, ця довідка не може свідчити, що вказана адреса є постійним місцем проживання [PERSON] . Належних та допустимих доказів місця проживання [PERSON] суду не надано, а тому надані суду докази не свідчать про те, що вказана адреса є постійним місцем проживання особи, так само як відсутні відомості того, що встановити місце перебування особи неможливо. Відповідно до ст. 307 ЦПК України до початку розгляду справи по суті суд, зокрема встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме. Суд позбавлений можливості встановити родичів [PERSON] , через відсутність даних про них. Також, суд звертає увагу, що заявник та [PERSON] , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім, не перебувають у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] пов`язані лише правами та обов`язками щодо виховання та утримання неповнолітнього сина. Також, заявником не зазначено для якої мети їй потрібно визнати [PERSON] безвісно відсутнім, а тому суд зазначає, що заявник не зазначила серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутнім. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed