Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про звільнення з-під арешту нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Позов обґрунтований наступним. [PERSON] та її матері [PERSON] належить в рівних частках квартира [ADDRESS]. У травні 2014 р. нотаріусом було відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу зазначеної квартири, так як з'ясувалось, що на неї накладено арешт. Арешт було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві з метою забезпечення виконання рішення Івано-Франківського міського суду про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «УТЕЛ» боргу в сумі 1679,40 грн. У зв'язку з добровільним погашенням заборгованості державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, проте в порушення вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» накладений на квартиру арешт не скасував. У травні 2014 р. позивач зверталась до відділу державної виконавчої служби із заявою про скасування арешту, однак отримала відмову з посиланням на відсутність інформації про виконавче провадження. Представник позивача [PERSON] подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Ярушевської І.І. надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явилися, розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та її матері [PERSON] в рівних частках (а.с. 15). Згідно з даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 3 червня 2008 р. було зареєстровано арешт квартири [ADDRESS], накладений постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 27 травня 2008 р. у виконавчому провадженні № 32/17 (а.с. 56-57). 18 вересня 2008 р. державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 32/17 з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «УТЕЛ» боргу в сумі 1679,40 грн. у зв'язку з його повним виконанням на підставі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 5). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на 18 вересня 2008 р.) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, припиняється чинність арешту майна боржника… Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження … державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Державний виконавець, який виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, вказаних вимог закону не дотримався і арешт, накладений на майно боржника [PERSON], не скасував. У травні 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві із заявою про звільнення майна з-під арешту. Листом від 27 червня 2014 р. начальник відділу відмовив позивачу у звільненні майна з-під арешту пославшись на відсутність у відділі матеріалів виконавчого провадження, у якому накладався арешт (а.с. 7). Вирішуючи даний спір суд виходить з положень цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють основні способи захисту права власності. Так відповідно до ст. 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно, у відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві відсутнє, що перешкоджає скасуванню арешту постановою державного виконавця, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження. Таким чином позивач обмежений у здійсненні свого права на розпорядження власністю через наявність арешту на належне йому нерухоме майно. Враховуючи, що рішення суду, на забезпечення виконання якого накладався арешт, виконане, підстави для арешту майна відпали. За таких обставин порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом звільнення квартири [ADDRESS] з під-арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved