Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 16 листопада 2016 року між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Чопської міської ради, актовий запис № 31. Вказує, що за час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на даний час сімейні відносини між нею та відповідачем припинено, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають. Внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя шлюб між нею та відповідачем зберегти неможливо. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. З підстав наведених вище, просить розірвати шлюб, укладений 16.11.2016 року між нею та відповідачем. Крім того вказує, що відповідач працює та має високий дохід, на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків немає. У зв`язку з наведеним просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 2/5 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 21 серпня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просив в позові про розірвання шлюбу та стягненні аліментів, в частині стягнення аліментів відмовити. При прийняті рішення взяти до уваги його важке матеріальне становище. Пояснює, що він офіційно не працює, дохід є мінливий (нестабільним) нерегулярні заробітки сезонного характеру. Вказує, що враховуючи його матеріальне становище, кошти в сумі 1859 грн., є тою сумою яку він має можливість сплачувати щомісячно на утримання їх малолітньої дитини. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від її представника адвоката Косаковського В.О. надійшли письмові пояснення (уточнення) щодо позовних вимог, згідно яких просив змінити позовну вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 2/5 всього заробітку з відповідача на користь позивання на утримання дитини та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 на утримання дитини [PERSON] до досягнення нею повноліття. Позовну заяву просив задовольнити та розглядати за відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1859 грн. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2016 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, за актовим записом № 31, що стверджується оригіналом свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , виданого 16.11.2016 року. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, визнання позову відповідачем, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік та стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, а також вимоги щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Як встановлено судом, спільна малолітня донька перебуває на утриманні позивачки та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , що стверджується наявною в матеріалах справи довідкою про склад сім`ї № 515 від 11.06.2020, виданої відділом державної реєстрації нерухомості Бізнесу та реєстрації місця проживання Управління Центру надання адміністративних послуг Чопської міської ради. Зі змісту позовної заяви також вбачається, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду\~ і до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки [PERSON] відстрочено сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, то судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial