Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років та стягнути аліменти на дитину, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач після народження дитини самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги не надає, у звязку з народженням дитини позивачка не працює, батьки зобовязані утримувати своїх дітей, відповідач інших утриманців не має, є працездатним та має задовільний стан здоровя, а тому має змогу сплачувати аліменти. 19.11.2018 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач вказав, що не уникає від виконання обовязків, позивачка сама позбавила відповідача можливості піклування дитиною, доказів щодо несення витрат на дитину та доказів того, що позивачка потребує матеріальної допомоги, позивачка не надала, відповідач постійного доходу тривалий час не мав, наразі проходить стажування у приватного підприємця [PERSON] та отримує заробітну плату у розмірі 2000,00 грн., інших доходів та майна не має, тому утримувати позивачку можливості не має. Позовні вимоги визнає частково, а саме у частині стягнення аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та у заяві вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та у заяві вказав, що позовні вимоги визнає частково та просить врахувати його пяснення, надані у відзиві. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2016 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 3). У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4) Згідно зі ст.\~27\~Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989\~p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення\~Сімейного кодексу України\~регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1\~ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка\~заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, суд виходить з того, що дитина потребує забезпечення харчуванням, одягом, дозвіллям та відпочинком та потребує утримання від своїх батьків, які є працездатного віку, мають рівні права та обовязки щодо дітей, також дружина, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, законодавчо має право на утримання від свого чоловіка, враховуючи, що позивач разом з малолітньою дитиною проживає окремо від відповідача, тому в сукупності оцінених судом доказів, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та, виходячи з розміру позовних вимог, присуджує до стягнення аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно та на утримання дружини в розмірі 1000,00 грн. до досягнення дитиною трьох років. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: approved