Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача з вимогою визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний житловий будинок було побудовано в 1960 році нею та її чоловіком [PERSON], з яким вона перебувала в шлюбі з 24.04.1958 року по день його смерті, зокрема [INFO] року. Після смерті останнього відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі й на частину вищевказаного нерухомого майна. Згідно рішення Герцаївського районного суду від 05.03.2013 року за нею визнано право власності на ? частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування. В свою чергу позивачка, як другий з подружжя, набула право власності на іншу ? частину житлового будинку з господарськими спорудами. Разом з тим, враховуючи що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя на ? частину вказаного житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами через відсутність правовстановлюючих документів, просила у судовому порядку визнати за нею право власності на вищевказане майно. В судовому засіданні представник позивачки, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача - сільський голова Годинівської сільської ради Герцаївського району Ботлунг В.В. проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Так, відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення сторони від обов'язку доказування. Підстави звільнення від доказування передбачені ст.61 ЦПК України. Зокрема, за диспозицією ч.3 вказаної норми, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05 березня 2013 року встановлено, що в 1960 році подружжям [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці, виділеній для будівництва, було побудовано житловий будинок. Вказане господарство розташоване по [ADDRESS] та складається з житлового будинку літер «А», загальною площею 35,10 кв.м., у тому числі житловою 31,00 кв.м., та господарських будівель і споруд: сараїв літер «Б, В, Г, Д, Е»; навісу літер «Ж»; криниці № 1 та огорожі № 2-6, загальною вартістю 69386,00 грн. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (чинний на час виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними. З наведеного можна зробити висновок про те, що спірний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями й спорудами є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та належить воно їм в рівних частках. Як вбачається з рішення суду, яке набрало законної сили, за позивачкою [PERSON] визнано право власності на ? частину спірного будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] Разом з тим, отримати свідоцтво на іншу ? частину, тобто на свою частку у спільному майні подружжя на спірний житловий будинок не є можливим. Ця обставина підтверджується відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У статті 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, згідно із положеннями ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням наведеного, вимоги позивачки є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню, так як позивачці належить ? частина вищезазначеного житлового будинку, однак з тих підстав, що правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні, остання не може оформити на себе право власності на належне їй майно. На підставі наведеного та

Outcome: approved