Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту ПАТ «ВіЕйБі Банк») про повернення частини депозитного вкладу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №538352/2013. Станом на 17.02.2014 року сума на депозитному рахунку становила 30000,99 грн. 03.03.2014 року [PERSON] звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення вкладу, але отримала відмову і тільки 24.03.2014 року банком на рахунок позивача було переведено лише 29100,96 грн, а грошові кошти в сумі 900,03 грн було стягнуто як комісія за дострокове закриття вкладу. Оскільки, з позивача було незаконно стягнуто суму в розмірі 900,03 грн, остання просить стягнути з відповідача суму боргу за договором банківського рахунку у розмірі 900,03 грн, пеню за помилковий переказ у розмірі 93,70 грн, суму нарахованих процентів за користування грошовими коштами на рахунку в розмірі 121,44 грн, кошти за прострочку виконання грошового зобов'язання у розмірі 164,67 грн, грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 100 грн. 03.11.2014 року позивачка подала до суду клопотання з розрахунком на день розгляду, а саме на 24.11.2014 року, відповідно до якого розмір пені становить 145,48 грн, дохід по вкладу - 173,23 грн, індекс інфляції - 244,93 грн, 3% річних - 18,00 грн, моральна шкода - 100,00 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі та пояснила, що в договорі, форма якого була складена відповідачем, немає жодного слова про стягнення комісії за дострокове закриття вкладу. Крім того, банком ще 02.01.2013 року була скасована комісія за дострокове розірвання вкладу, згідно інформації через інтернет. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлений, за даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причин неявки представника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання відповідач не повідомив, за таких обставин суд визнав причини його неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 16.02.2013 року між «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу №538352/2013, відповідно до якого предметом договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Наш найкращий депозит» в національній валюті України (а.с.9). Станом на 17.02.2014 року сума на рахунку становила 30000,99 грн, що підтверджується випискою з вкладного (депозитного) рахунку по договору банківського вкладу (а.с.13). Судом встановлено, що 03.03.2014 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу, але отримала відмову з посиланням на правила банку, а тому була вимушена подати письмову заяву про дострокове розірвання договору та отримання банківського вкладу 02.04.2014 року (а.с.14). 02.04.2014 року [PERSON] отримала грошові кошти (вклад) в сумі 29100,96 грн, що підтверджується меморіальним ордером №85214 від 02.04.2014 року (а.с.15). Іншу частину вкладу в розмірі 900,03 грн банком було знято, як комісію за дострокове повернення вкладу (а.с.16). Відповідно до п.5.1.2.3 правил відкриття обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ «ВіЕйБі Банк» (в новій редакції), вкладник зобов'язаний письмово повідомити банк про намір дострокового розірвання договору без сплати банку комісії за дострокове закриття вкладу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати розірвання договору зазначивши в повідомленні дату повернення вкладу (а.с.32). Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року передбачає, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч.2 ст. 1060 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1073 ЦК у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, Закон №2346-III передбачає спеціальні правила щодо відповідальності банків при здійсненні переказу у вигляді пені. Відповідно до п. 32.20 ст. 32 зазначеного Закону у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 32.3.2 ст. 32 - у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти в сумі 900,03 грн було переведено з рахунку позивача на рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», що підтверджується меморіальним ордером №85215. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 с. 625 ЦК України). Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів в розмірі 900,03 грн, які не були перераховані на рахунок позивача, в тому числі сума пені за помилковий переказ в розмірі 145,48 грн (900,03 х 25% річних х 236 днів (з 02.04.2014 року по 24.11.2014 року) / 365 днів), інфляційних витрат в розмірі 244,93 грн (індекс інфляції складає за квітень-листопад - 26,4%, сума вкладу та проценти на дату вимоги 927,77 грн х 26,4%), 3% річних в розмірі 18,00 грн (927,77 грн х 3% х 236 днів/365 днів), а також дохід по вкладу - 173,23 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в судовому засіданні позивачка не надала доказів, які б підтверджували факт заподіяння останній моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПУ України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial