Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що вона мешкає у неприватизованій квартирі [ADDRESS] загальною площею 17,9 кв. м, яка з»єднана з квартирою № 13 цього ж будинку спільним коридором. Квартира № 13 належить на праві власності [PERSON], який самочинно перегородив спільний коридор, поставив в ньому перегородку, влаштував в ньому кухню і переніс свої речі. Вона вважає дії відповідача неправомірними і просить усунути їй перешкоди в користуванні спільним коридором шляхом знесення перегородки, встановленої [PERSON] між квартирами № 9 і № 13. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги і просить задовольнити. Пояснила, що у [PERSON] залишився коридор площею усього 2, 00 кв. м, хоча площа спільного коридору майже 10 метрів, це порушує її права на користування спільним майном. Дійсно сам [PERSON] не будував перегородку, але він незаконно отримав її у власність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що квартира № 13 належала його батькові, який приватизував її у 2004 році, і вже тоді ця перегородка в коридорі існувала, вона взагалі стояла ще за життя його бабусі у цій квартирі, сам він нічого не будував, нічиї права не порушував, у 2012 році отримав цю квартиру у спадщину після померлого батька. Представник 3- ї особи Бердянської міської ради за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує і пояснила, що колишній власник квартири № 13 приватизував її у 2004 році, а згідно з планом будинку № 93 по вул. Лієпайській, виконаної працівниками КПТІ станом на 2002 рік спірна перегородка вже існувала, тому частина коридору увійшла у приватизацію квартири № 13, яку здійснив [PERSON], відповідне розпорядження з розрахунками загальної жилої площі, що підлягала приватизації, було здійснене Управлінням житлового господарства виконкому Бердянської міської ради № 14133 від 03. 02. 2004 року. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є квартиронаймачем квартири № 9 площею 139,9 кв. м. по вул. Лієпайська,93 в м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс -2А» Бердянської міської ради. [PERSON] є власником 1/20 частини цього ж житлового будинку, що складає квартиру № 13 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15. 05. 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянського міської державної нотаріальної контори, реєстр № 2-412, витягом про державну реєстрацію прав від 28. 05. 2012 року. Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. квартира № 13 складається з 1/2 частини коридору № 13-1 площею 2,0 кв. м., коридору № 13-2 площею 4,9 кв. м., кімнати 13-3 площею 14,2 кв. м., 1/2 частини ганку до «А», 1/2 частини козирку до «А» житлового будинку «А». Обидві квартири межують між собою, що видно з плану будинку. [PERSON] вказує на незаконність встановлення відповідачем перегородки у коридорі № 13-1, що ніби то порушує її право на користування спільним коридором. Згідно до ч. 2 і 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість позивачка не надала ніяких доказів протиправності встановлення [PERSON] спірної перегородки. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлена правомірність отримання відповідачем у власність 1/2 частки коридору № 13-1 з перегородкою, яка межує з квартирою № 9, що підтверджується планом будинку № 93 по вул. Лієпайській, виконаної техніками КПТІ станом на 2002 рік, а також той факт, що на момент приватизацією квартири № 13 [PERSON] у 2004 році ця перегородка вже існувала. Позивачка не зазначила, які саме її права порушуються [PERSON], якими його діями і коли саме це порушення відбулося, не вказала, з яких міркувань вона виходила, коли стверджувала, що відповідач отримав 1/2 частину коридору у власність незаконно, способи захисту свого порушеного права не узгодила з вимогами ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають як незаконні та необґрунтовані, не доведені належними та допустимим доказами.

Outcome: dismissed