Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що зазначений будинок належав її батьку [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. За життя її батько склав заповіт, відповідно до якого все майно заповів своїй дочці [PERSON] Звернувшись до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, так як при житті її батьки не зареєстрували право власності на будинок. Спадщину вона прийняла, так постійно проживала в спірному будинку, а тому вважається такою, що спадщину прийняла, однак у встановленому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння не може тому, що відсутні правовстановлюючі документи на нього. У зв'язку з цим просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS]. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечила, позов просила задовольнити, при цьому пояснила, що дозвіл на будівництво гаражу, позначений в технічному паспорті під літ. «М» не отримувався. Представник Чинадіївської селищної ради Мукачівського району в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Представник реєстраційної служби Мукачівського МРУЮ Закарпатської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.06.1954 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з укладенням шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.03.1978 року, позивач змінила прізвище на [PERSON]. Також встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.09.2012 року, батько позивача [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до заповіту від 23.03.1993 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати йому та те, що за законом матиме право своїй дочці [PERSON] Крім того, із заяви матері позивача [PERSON] від 11.03.2013 року вбачається, що остання відмовилася від прийняття спадщини за померлим чоловіком [PERSON], яка подана в межах строків, визначених ст. 1270 ЦК України. Після смерті батька, [PERSON] звернулася до Мукачівського районної державної нотаріальної контори для оформлення документів на спадщину за заповітом на житловий [ADDRESS]. 20.10.2015 державний нотаріус Мукачівської районної нотаріальної контори [PERSON], розглянувши подані документи, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього про, що прийняла відповідну постанову. З довідок, виданих виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району № 3044 від 16.10.2015 року та № 3080 від 20.10.2015 року, вбачається, що забудовником житлового будинку та головою дворогосподарства [ADDRESS] був [PERSON], тобто батько позивача. Довідкою виданою, виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, стверджується, що на день смерті [PERSON], який помер [INFO] року, в спірному будинку були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до з ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як передбачено ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином судом встановлено, що позивач прийняла спадщину за померлим батьком [PERSON] так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України, така належала їй з часу відкриття. Крім того матір позивача [PERSON] від прийняття спадщини за померлим чоловіком [PERSON] Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як роз'яснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В той же час слід звернути увагу на наступне. Відповідно до технічного паспорту на будинковолодіння за [ADDRESS], Мукачівський район від 23.09.2015 року, до складу останнього входить гараж, позначений під літ. «М», який побудований у 2000 році. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із ч.ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України). При цьому, як роз'яснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити, чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05.08.1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців останнього. Фактичні обставини справи свідчать про відсутність як у спадкодавця так і спадкоємця будь-яких документів щодо законності будівництва гаражу, позначених в технічному паспорті під літ. «М», що свідчить про відсутність підстав для визнання права власності на такі в порядку спадкування. Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво в тому числі і в порядку спадкування, має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір в межах пред'явленого позову, із врахуванням того, що позивач прийняла спадщину на належне спадкодавцеві майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] Закарпатської області, позначений в технічному паспорті від 23.09.2015 року під літ. «А.А.1» та надвірні споруди: сараї під літ. «В», «И», «К», «Л», вбиральня під літ. «Е», літня кухня під літ. «Ж4», підвал під літ. «З», споруди № 1-3, вимощення № 1 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року.

Outcome: partial