Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати недійсним розпорядження органу приватизації Виконкому Одеської міської ради №142661 від 17.12.1999 року на 1/4 частину квартири №55 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 56, корп. 2; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, видане на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.06.2015 року вона звернулася до КП «Міське агентство з приватизації житла» (65005, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 66), звідки 15.07.2015 року отримала копії наступних документів: заяви №232 від 28.10.1999 року про передачу квартири №55 у приватну власність, розпорядження органу приватизації Виконкому Одеської міської ради №142661 від 17.12.1999 року та свідоцтва про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, звідки дізналася, що у грудні 1999 року вона [PERSON] приймала участь у приватизації квартири батьків №55 по вул. Ак. Заболотного, буд. 56, корп. 2, у м. Одесі, разом із батьками [PERSON] та [PERSON], а також сестрою [PERSON] (дів. [PERSON]) В.С. Позивач посилаючись на ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зазначає, що вона письмової на передачу вказаної квартири у спільну сумісну або часткову власність не давала, будь-яких заяв на приватизацію квартири не підписувала. Наполягає, що ст. 7 вищевказаного Закону визначені права наймачів, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, де ч.1 встановлено: «За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму». Вважає, що такими діями відповідача [PERSON] порушені її права на приватизацію державного житлового фонду. Додатково позивач просить поновити строк для звернення до суду зазначаючи, що він був пропущений з поважних причин, а саме з причини, що вона фактично дізналася про порушення її прав у липні 2015 року. У судове засідання позивач не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради, вона ж представник КП «Міське агентство з приватизації житла» в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмові пояснення, де позовні вимоги не визнала, пояснивши, що приватизація була проведена відповідно до норм законодавства та відповідно до документів, які були підготовлені заявниками, підприємством по обслуговуванню житла та паспортисткою, які передані в агентство з приватизації житла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмові пояснення, де позовні вимоги визнала в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечувала. Повідомила, що наприкінці 1999 року разом із своїм померлим чоловіком [PERSON] здійснювали приватизацію своєї квартири №55 по вул. Ак. Заболотного, буд. 56, корп. 2 у м. Одесі. Підписи від імені своїх доньок [PERSON] та [PERSON] у заяві (№232 від 28.10.1999 року) про приватизацію вказаної квартири, вона виконала власноручно, за їх відсутності та без їх відома. Просила розглянути справу за її відсутності. Суд вивчивши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до розпорядження органу приватизації №142661 від 17.12.1999 року [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» безоплатно було передано в спільну часткову власність житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної (часткової) власності в рівних частках. На підставі вказаного розпорядження, управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (назва якого змінена на Департамент Міського господарства Одеської міської ради) 17.12.1999 року на імя [PERSON] та членів його сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, відповідно до якого за ними було зареєстровано право спільної часткової власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS], в рівних частках. Судом встановлено та сторонами по справі не заперечувалось, що заява №232 від 28.10.1999 року про передачу квартири в приватну спільну часткову власність була підготовлена та подана в Одеське міське агентство з приватизації житла Суворовського району м. Одеси відповідачем [PERSON] та її померлим відповідно до свідоцтва про смерть 1-ЖД №279870 чоловіком [PERSON] Відповідач [PERSON] визнала той факт, що підпис у згаданій вище заяві замість підпису [PERSON] (дів. [PERSON]С.), був поставлений нею власноручно та без відома останньої, при цьому вона зазначила, що даний факт [PERSON] вона ніколи не повідомляла, оскільки не вважала за потрібне. В свою чергу, [PERSON] про свою участь у приватизації вказаної квартири дізналася лише 15 липня 2015 року при отриманні копій документів з КП «Міське агентство з приватизації житла». Відтак, суд вважає, що зазначені обставини в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Довіреності на вчинення певних дій від імені [PERSON] (дів. [PERSON]С.) у відповідача [PERSON] на час підписання заяви про приватизацію квартири не було. В силу ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно Водночас, ст.7 вищевказаного Закону визначені права наймачів, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, де ч.1 встановлено: «За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму». Таким чином враховуючи ту обставину, що при приватизації спірного житла [PERSON] (дів. [PERSON]С.) не підписувала заяви про приватизацію квартири, тим самим не давала своєї згоди та реалізувала своє право на одноразову безоплатну приватизацію житла, суд вважає що були порушені її житлові права, які повинні бути поновлені шляхом визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Згідно ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 того ж Кодексу визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові. Якщо суд визначає поважними причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Суд вважає, що [PERSON] необхідно поновити пропущений нею строк позовної давності, оскільки вона фактично дізналася про порушення своїх прав у липні 2015 року, що є поважною причиною пропуску строку для звернення до суду.

Outcome: approved