Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом та просила визнати договір оренди земельної ділянки від 5 березня 2012 року недійсним. Мотивує свої вимоги тим, що згідно державних актів на право приватної власності на землю вона є власником земельних ділянок площею 2,878 га та площею 0,191, які розташовані на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. У 2015 році їй стало відомо, що між нею та ТОВ «СК-АГРО» укладено договір оренди земельної ділянки. Звернувшись до ТОВ «СК-АГРО» вона отримала оригінал договору з додатками. Оглянувши даний договір та акти переконалась, що їх не підписувала. Відповідач у поданих письмових запереченнях з позовом не погодився та зазначив, що дійсно між сторонами 5 березня 2012 року був укладений договір оренди земельної ділянки терміном на пять років. Свої зобовязання за договором відповідач виконує в повному обсязі, позивачем повністю була отримана орендна плата за використання земельної ділянки, тому позивач знала про укладення даного договору. Факти отримання орендної плати за договором свідчать про те, що позивачем також неодноразово було схвалено укладений договір. Права позивача не порушені. Просив відмовити у задоволенні вимог позивача. Також відповідачем заявлено про застосування позовної давності, оскільки позивач отримувала орендну плату в 2012 році, що вказує на те, що позивачу було відомо про наявність укладеного договору. Позивач та уповноважений представник позивача в судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач додатково надала пояснення про те, що отримувала орендну плату в 2012 році, але за яким договором була ця плата їй невідомо було. Між нею та відповідачем був укладений попередній договір оренди землі в 2006 році. Про укладення оспорюваного договору їй стало відомо в 2015 році, оскільки після смерті сина в березні 2015 року у звязку з необхідністю оформлення спадщини після його смерті отримала разом із його договором і свій. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову на підставах, викладених у запереченні. Наполягав на застосуванні позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріал справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] згідно державних актів на землю серії Р2 №636637 та Р3 №703152 є власником земельних ділянок площею 2,875 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 0,191 га для ведення особистого селянського господарства відповідно, що розташовані на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 8). За договором оренди землі (без номера) від 20 грудня 2006 року, [PERSON], як орендодавець, надала ТОВ «СК-АГРО» - орендарю на пять років в оренду земельну ділянку площею 3,066 га. Згідно умов договору орендна плата вноситься один раз на рік до 31 грудня поточного року. Договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації, але не раніше 1 січня 2007 року. Реєстрація договору була проведена в Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 2 квітня 2007 року. Таким чином, термін дії договору до 2 квітня 2012 року. Передача земельної ділянки від власника до орендаря відбулася згідно акту приймання-передачі від 2 квітня 2007 року (а.с. 95-97). За договором оренди землі (без номера) від 5 березня 2012 року, [PERSON], як орендодавець, передала ТОВ «СК-АГРО» - орендарю на пять років в оренду земельну ділянку площею 3,066 га на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Орендна плата згідно умов договору вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 3582,26 грн. Договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації, яка була проведена в відділі Держкомзему у Липоводолинському районі в книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок 23 грудня 2012 року за № 592320004003725. Таким чином, термін дії договору до 23 грудня 2017 року. Передача земельної ділянки від власника до орендаря відбулася згідно акту приймання-передачі від 23 грудня 2012 року (а.с. 10-14). Згідно з висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області [PERSON] № 19/119/6-6/80е від 17 лютого 2017 року підпис від імені [PERSON] на договорі оренди землі від 5 березня 2012 року в розділі «Реквізити та підписи сторін», нижче слів «орендодавець» виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 60-72). При вирішенні спору суд виходить з таких положень закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 6, 14, Закону). Відповідно до положень ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 66 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. З дослідженого висновку експерта про проведення судової почеркознавчої експертизи, який відповідає вимогам ст. 147 ЦПК України, вбачається, що оспорюваний договір, укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою, а тому вказаний правочин був укладений без вільного і дійсного волевиявлення позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з пояснень позивача, про триваюче по суті правопорушення (використання земельної ділянки відповідачем на підставі оспорюваного договору), позивач дізналась в 2015 році після смерті сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 93), отримавши від відповідача договір сина та свій договір для оформлення спадкових прав після його смерті. Ці встановлені обставини відповідачем належними доказами не спростовані, а протилежного не доведено. Щодо доводів відповідача про отримання позивачем орендної плати в вересні 2012 року (а.с. 29) як на підставу застосування позовної давності суд зазначає, що не зважаючи на те, що позивач визнала факт отримання орендної плати в 2012 році, ця обставина не вказує на обізнаність позивача в той час про наявність укладеного оспорюваного договору, оскільки, як було встановлено, між сторонами існував інший договір оренди, укладений в 2006 році, який діяв до 2 квітня 2012 року. Оспорюваний договір набрав чинності після його державної реєстрації 23 грудня 2012 року, цього ж дня відбулась передача земельної ділянки від позивача до відповідача, а отже орендна плата у вересні 2012 року не могла бути виплачена по оспорюваному договору - договору, який на той час не набрав чинності. У звязку з цим відсутні підстави для застосування позовної давності. Таким чином, за встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved