Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що Ужгородська міська рада 23.11.2006 року прийняла рішення №99 «Про» умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, яким запровадила додаткові умови для отримання мешканцями міста Ужгорода земельних ділянок у приватну власність. 25.09.2009 року Ужгородською міською радою було прийнято рішення № 1252 «Про надання земельних ділянок», яким їй виділено у власність земельну ділянку площею 0,1000 га в м. Ужгороді, в районі вул. Климпуша, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель. 26.05.2010 року на виконання рішення №99 від 23.11.2006 року нею було перераховано суму в розмірі 25000,00 грн. на рахунок місцевого бюджету м. Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода. Зазначає, що на початку березня 2017 року переглядаючи сторінки одного із інтернет видань міста Ужгорода, їй стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а-1024/11 від 14.02.2013, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 від 23.11.2006 року визнано протиправним та скасовано. У звязку з тим, що сплата позивачем коштів у сумі 25000,00 грн. була зроблена на підставі рішення Ужгородської міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, позивач вважає, що він має право на повернення їй зазначених коштів, як набутих відповідачем без достатньої правової підстави. Виходячи з вищевикладеного, просить суд поновити строк звернення до суду про стягнення безпідставно отриманих коштів, стягнути з Ужгородської міської ради, на її користь 25000,00 грн., як безпідставно набутих грошових коштів, а також сплачену нею суму судового збору в розмірі 640,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, однак подала заяву відповідно до якої просить розглянути справу без її участі на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився, однак надав письмові заперечення, згідно яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на момент перерахування позивачем коштів діяло рішення Ужгородської міської ради від 05.07.2007 року № 388 «Про зміни до рішення 11 сесії міської ради 4 скликання від 090.7.2007 р. № 85 відповідно до якого кошти від надходження внесків для пайової участі в розвитку соціальної та інженерно транспортної інфраструктури міста, а також індивідуальних житлових районів, перерахованих громадянами індивідуальними забудовниками новостворених індивідуальних житлових масивів використовувались: 50 відсотків на проведення видатків спрямованих на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста; 50 відсотків через головного розпорядника коштів спрямовується новоствореним товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури кварталу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Рішенням V сесії V скликання Ужгородської міської ради від 25.09.2009 року № 1252 «Про надання, та приватизацію земельних ділянок» [PERSON], надано дозвіл на підготовку матеріалів вибору розташування земельної ділянки площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Климпуша. У судовому засіданні встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобовязано позивача здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів, згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року № 245, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. На виконання такої вимоги, 26 травня 2010 року [PERSON] було перераховано суму в розмірі 25000,00 грн., з призначенням платежу «оплата зг. ріш № 245 від 21.02.07 року та №99 від 23.11.06 р.», що підтверджується платіжним дорученням № 2402 від 26.05.2010 р. Судом встановлено, що [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578769. З досліджених матеріалів справи, а саме з постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, вбачається, що рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, визнано незаконним та скасовано. У відповідності до ч. 2\~ст. 14 Конституції України\~право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому у розумінні\~ст. 24 Конституції України\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками. Відповідно до\~ст. 118 Земельного кодексу України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,. будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена\~ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2\~ст. 14 ЦК України\~особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Частиною 3\~ст. 61 ЦПК України\~визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Климпуша до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Ст. 1212 ЦК України\~регламентовано обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування судом, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого [PERSON] перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Климпуша, в розмірі 25000,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON], про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. До спірних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки, який не сплинув на день звернення позивача до суду з даним позовом з 20.03.2014 року\~дати набрання законної сили постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 р., відтак позивачем не пропущено строк позовної давності для захисту порушеного його права в судового порядку. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved