Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Свою заяву обґрунтовує тим, що її колишній чоловік [PERSON], який періодично проживає разом з нею та неповнолітнім сином за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 15К/13, систематично вчиняє домашнє насильство відносно усіх членів сімї, однак захистити себе та їх самостійно не вдається. Вказує, що за період з січня 2016 року по даний час [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, на ґрунті невідомих їй медичних препаратів поводить себе неадекватно, виплескує безпідставну агресію, яка супроводжується застосуванням фізичного насильства до членів своєї сімї та інколи зовсім сторонніх осіб. Останнім часом агресивність останнього різко посилилась, він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для їхнього життя та здоровя. При цьому, поведінка останнього негативно впливає на їхнього сина, а саме: він не піклується про фізичний та духовний розвиток, постійно залякує дитину, не допускає до навчального процесу, забороняє лікувати, вакцинувати, не відпускає на вулицю, налаштовує проти неї. Крім того, коли відповідач приходить за адресою її проживання, то провокує конфлікти, здійснює тотальний контроль на усім, веде себе зверхньо, агресивно та неадекватно. Порушує спокій, включає гучно музику, свистить, співає. Формує в дитячій свідомості антиукраїнську громадянську позицію. Ці фактори впливають на її та дитячий емоційний стан. Зазначає, що нею подано заяву 05.03.2019 року до Луцького відділення поліції про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Працівниками поліції було проведено профілактичну бесіду виховного характеру, однак не зважаючи на це, 28.03.2019 року [PERSON] викрав з квартири її мобільний телефон, гроші в сумі 10000,00 грн та золотку обручку. На даний час з цього приводу проводиться слідство. У звязку з чим, просить суд ухвалити рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON], яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обовязки, а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: м. Луцьк, вул. Кравчука, 15К/13; заборонити наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON]; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видати строком на 6 місяців. Заявник [PERSON] та її представник в судовому засіданні заяву підтримали з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечили, просили відмовити у її задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п.п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, тобто оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2017 року розірвано (а.с. 8). Заявник та заінтересована особа в судовому засіданні підтвердили, що між ними існує конфлікт з приводу розподілу спільного майна та стосовно виховання дитини. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилається на вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо неї та їх неповнолітнього сина. При цьому, як слідує з матеріалів справи, [PERSON] неодноразово зверталася в органи поліції з заявами з приводу сімейних сварок та поділу майна. Дані звернення розглянуто у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» (а.с. ). Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України). Оцінюючи надані заявником докази, суд враховує, що звернення [PERSON], до органів поліції самі по собі не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення винної особи до відповідальності за вчинення насильницьких дій, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника. При цьому, суд зважає, що постановою Луцького міськрайонного суду від 27.06.2017 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 [PERSON]. Однак, на день звернення [PERSON] до суду, [PERSON] вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд вважає, що вказана заява переважно умотивована обставинами, які пов'язані із іншими правовідносинами між заявником та заінтересованою особою як колишнім подружжям з приводу поділу майна та виховання дитини. Окрім того, суд дійшов висновку, що заявником не обґрунтовані ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно [PERSON] обмежувального припису і його максимального строку. При цьому, допитаний як свідок інспектор поліції [PERSON] вказав, що скарги на поведінку та наявність конфліктів між сторонами тривають вже кілька років і надходять з обох сторін. Звернення та повідомлення стосуються переважно поділу майна та виховання і спілкування з дітьми. Отже, за таких обставин,

Outcome: dismissed