Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 31 по вул. Миру в смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, хоча про дату, час та місце слухання справи, був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштові повідомлення про вручення судових повісток. Про причину своїх неявок, суд не повідомив. Представник третьої особи Городищенського районного сектору Управління ДМС України в Черкаській області, в судове засідання не зявилися, надавши заяву про слухання справи за його відсутності, про результат вирішення справи поклалися на розсуд суду. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, врахувавши думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як підтверджено матеріалами справи, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2014 року, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.1987 року, являється власником житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Миру, 31 у смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області (а.с.7,8). Згідно будинкової книги, за вище зазначеною адресою, окрім позивача, зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9,10). Згідно довідок ВК Вільшанської селищної ради Городищенського району № 02-34/690 та № 02-34/691 від 18.03.2016 року, [PERSON] зареєстрований у житловому будинку за вище зазначеною адресою, однак, з 1996 року там не проживає, на підставі пояснень сусідів домоволодіння по вул. Миру, 31, що в смт. Вільшана. Відповідач [PERSON], зареєстрований у даному будинку як колишній чоловік власниці будинку - [PERSON], оскільки, згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу від 08.08.1996 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне «Тупота») - розірвано. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо, підтвердили той факт, що [PERSON] колись перебувала у шлюбних стосунках із [PERSON] та проживали [INFO], однак, після розлучення, останній за вказаною адресою не проживає близько 20 років. Ці обставини відомі свідкам, оскільки вони проживають по-сусідству з домоволодінням [PERSON]. У відповідності до вимог ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, право власності особи є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У разі порушення вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власності володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст. 71 Житлового кодексу України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Частиною 3 ст. 71 Житлового Кодексу України, передбачені обставини, відповідно до яких, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Оскільки, відповідач [PERSON] не проживає в жилому приміщенні близько 20 років, спільного господарства з позивачем не веде, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування жилим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК немає, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних та інших послуг відповідач участі не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника будинку та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved