Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Запорізька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, прокурор Запорізького району Запорізької області про позбавлення батьківських прав, в якому зазначила. У шлюбі, що 05 липня 2003 року вона уклала з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Згодом, шлюб між Позивачкою і Відповідачем по справі було розірвано від 24 червня 2008 року. Позивачка зазначила, що з 2006 року сторони однією сім'єю не проживають та спільне господарство не ведуть. Відповідач із вересня 2006 року стосунків із рідним сином не підтримує, дитину не бачить. Рішенням Запорізького районного суду з відповідача було стягнено аліменти на користь сина [PERSON], але на сьогоднішній день грошей на утримання та виконання рішення суду не відбувається зі сторони [PERSON], а якщо і виконується то не у повній мірі. Вказала, що після розірвання шлюбу, син - [PERSON], залишився проживати із позивачкою, оскільки вона, як мати малолітнього сина, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, на відміну від батька. Вважає, що має можливість створення для дитини належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, постійно слідкує за станом здоров`я дитини, його розвитком, виховує та піклуюється про сина. На даний момент відповідач, проживає у іншій країні, у Іспанії, де створив іншу сім'ю має дружину - громадянку Іспанії та одну дитину. За час переїзду, [PERSON], не цікавився життям та здоров'ям своєї рідної дитини, не брав участі у вихованні та освіті [PERSON], не піклувався про його духовний і фізичний розвиток. З цього, позивачка зробила висновок, що [PERSON], не має ніяких батьківських почуттів до свого сина [PERSON] Відповідно, тільки після подання позовної заяви про стягнення аліментів та після винесення заочного рішення від 10 липня 2013 року, батько згадав про існування дитини та про можливість її виховання та спілкування. Позивачка вказує, що відповідач самостійно ніколи не телефонує, не цікавиться станом здоров'я своєї дитини. Після судового розгляду, що відбувся з ініціативи відповідача, рішенням суду від 05 травня 2014 року було визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] за графіком, але зі сторони відповідача, рішення суду не виконується. Після судової тяганини - [PERSON] не дзвонить, не пише - взагалі сину. Вважає, що всі слова з приводу жаги спілкування і виховання - були марними. Як зазначає позивачка, відповідна поведінка говорить про те, що після розлучення, батько дитини, не прагне спілкування з дитиною, але його прагнення дошкулити своїй колишній дружині, завдати їй якомога більше хвилювань превалювало над здоровим глуздом та, зокрема, над інтересами дитини. На даний час, позивачка утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток. В судове засідання позивачка з'явилась, підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивачки - адвокат Яковлева Т.В. підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, пояснила суду, що відповідач на протязі всього часу розлучення не цікавився долею дитини, участі в її вихованні не приймає, на даний час ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, рішення суду про сплату аліментів та способи участі у вихованні і спілкуванні з дитиною не виконує. Вказала, що з метою запобігання створенню перешкод в реалізації прав неповнолітнього сина, позивачка була змушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, судові повістки не отримує, заяв до суду не надавав. Прокурор прокуратури Запорізького району Запорізької області як представник неповнолітнього [PERSON] в судове засідання з'явився, позов не підтримав оскільки батько сплачує аліменти на утримання дитини. Представник органу опіки та піклування Запорізької райдержадміністрації, у судове засідання не з'явилась, надала суду висновок комісії з питань захисту прав дитини, за результатами якого позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] визнано не доцільним. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши сторони, свідка, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 05.07.2003 р. [PERSON] уклала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану за № 05 Новоолександрівською сільською радою зроблений запис. У шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. 24.06.2008 р. шлюб між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління Запорізької області розірвано, актовий запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 24.06.2008 року. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою. 22.05.2013 року позивачка зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], актовий запис № 297. У судовому засіданні представник позивача надав заяву, в якій просив виносити рішення з урахуванням змінного прізвища Позивача «[PERSON]». Для підтвердження надала до суду, копію паспорту [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого Запорізьким РС УДМС України в Запорізькій області від 13 грудня 2014 року. Згідно довідки № 275, виданої 30.05.2013 року Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області [PERSON]. проживає в [ADDRESS] та має на утримані сина - [PERSON], 2003 р.н., який знаходиться на її повному забезпеченні. Згідно довідки № 382, виданої 12.07.2013 року Новоолександрівською сільською радою Запорізького району Запорізької області [PERSON] дійсно постійно зареєстрований в [ADDRESS], але з 09 вересня 2006 року за даною адресою не проживає. Відповідно до характеристики Новоолександрівської загальноосвітньої школи від 08.11.2013 року гр. [PERSON]. характеризується позитивно, приділяє належну увагу сину, піклується про всебічний розвиток дитини. Згідно довідки Загальноосвітньої школи Запорізького району Запорізької області № 148 від 23.05.2013 року [PERSON] школу не відвідував, навчанням т вихованням сина не цікавився та не займався, та додатково акту про перевірку фактичного місця проживання від 08.07.2013 про те, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає, що підтверджується двома свідками (сусідами) та членами комісії із 4-ох чоловік. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08.04.2014 року [PERSON] було присуджено сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], але на сьогоднішній день рішення суду не виконується в повному об'ємі, що підтверджується повідомленням про переказ № 316 та прийманням переказу від 05.12.2014 року № [NUMBER], аліменти сплачуються, але не регулярно. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 травня 2014 року було визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні х сином [PERSON], [INFO] за наступним графіком: побачення з дитиною під час перебування [PERSON] на території України у вільний від навчання дитини час з метою проведення відпуски для оздоровлення дитини з 01 липня по 15 липня кожного року без присутності матері; періодичні побачення з [PERSON]- три дні один раз на три календарних місяці, з попереднім повідомленням матері про дату свого прибуття, без присутності матері. Відповідно, зі сторони відповідача, рішення суду не виконується. Показами свідка, [PERSON], було повідомлено та підтверджено всі факти, вказані в уточненій позовній заяві, а саме те що відповідач проживає в іншій країні та виконує свої батьківські обов'язки формально. П. 3 Конвенції про права дитини передбачено право дитини, яка розлучена з батьками, підтримувати на регулярних засадах особисті відносини та прямі контакти з ними, за виключенням випадків, коли це протирічить її інтересам. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст. 153 СК України передбачає право мати, батько та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Окрім того, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 11-12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище викладе, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно відносно малолітнього сина [PERSON], 2003 р. н., у зв'язку з тим, що в судових засіданнях встановлено факт невиконання своїх обов'язків [PERSON]

Outcome: approved