Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Будівельно монтажна фірма «Азовстальбуд» (далі товариство) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування поданої позовної заяви посилалася на те, що вона працювала у відповідача. 07 липня 2015 року на підставі наказу вона була звільнена з підприємства за угодою сторін. Під час її роботи на підприємстві утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 5100 гривень, яку відповідач не сплатив до теперішнього часу. Крім того відповідач, повинен вилатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Просить суд стягнути вказані суми на її користь. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, в яких просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в сумі 5011,99 гривень, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2015 року по 28 серпня 2017 року в сумі 169691,08 гривень. [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день та час розгляд справи був повідомлений належним чином, надавши довідку від 14.09.2017 року про розмір заборгованості перед [PERSON] по заробітній платі в розмірі 5011,99 гривень та розрахунок нарахування компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну платьту у 2017 році, що становить 1398,17 гривень. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Конституцією, як основним законом України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 14 червня 2004 року по 07 липня 2015 року працювала в публічному акціонерному товаристві «Будівельно монтажна фірма «Азовстальбуд» на посаді інженера проектно - сметного бюро фірми. 07 липня 2015 року на підставі наказу № 16-к звільнена з займаної посади за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні позивачці відповідачем не було виплачено заробітну плату в повному обсязі. Згідно довідки ПАТ БМФ «Азовстальбуд» від 14 вересня 2017 року №08/226 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 5011,99 гривень. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею ст.115 ч.1 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідачем своєчасно не була виплачена заробітна плата позивачці, що не оспорюється самим підприємством, тому суд стягує на користь позивачці заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 5011,99 гривень, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивачки в цій частині. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 р. при визначені середньої заробітної плати слід керуватися Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., якою затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно абз.3, 4 розділу ІІ Порядку 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу ІІІ цього Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що [PERSON] звільнилася у липні 2015 року, протягом червня - липня 2015 року не працювала, що підтверджується графіком роботи та довідкою УПФУ м.Маріуполя форми ОК-7, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає обчисленню за період з травня 2015 року по червень 2015 року. Розмір поденної заробітної плати позивача, який зроблено позивачем на підставі відомостей, викладених в довідці форми ОК-7, виданої УПФУ м.Маріуполя, оскільки відповідачем не надано інших відомостей, які необхідні для цього розрахунку, складає 221,24 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 4144,24+4262,94 грн. / (38) = 221,24 грн. (середньоденна заробітна плата). Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 169691,08 гривень: 221,24(середньоденна заробітна плата) х 767 (кількість днів затримки станом на 28 серпня 2017 року). При вирішенні спору по суті суд приймає до уваги саме розрахунок середнього заробітку, зроблений позивачем, оскільки дані розрахунки не були спростовані відповідачем та останнім не було надано суду своїх розрахунків середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. З урахуванням вищенаведених норм права суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 169691,08 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню, внаслідок чого суд стягує з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2015 року по 28 серпня 2017 року в розмірі 169691,08 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved