Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в якому просить визнати договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 17.12.2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] - недійсним як удаваний, визнати, що насправді 17.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] вчинено договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] 100 000 гривень, які вона зобов'язалася повернути до 20.12.2011 року, та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги. В обґрунтування вимог у позові зазначила, що їй - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло належала квартира [ADDRESS]. З метою отримання у позику грошових коштів у розмірі 100 000 гривень від [PERSON] та подальшої їх передачі своїй сестрі [PERSON], 17.12.2009 року вона зустрілася з відповідачем у нотаріуса [PERSON] для підписання договору позики. Однак відповідач укладати договір позики відмовився, та запропонував укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 100 000 гривень для забезпечення повернення грошових коштів та запевнив, що квартиру необхідно буде звільнити тільки у випадку не повернення [PERSON] грошових коштів впродовж двох років. Протягом вказаного строку відповідач зобов'язався не реєструвати право власності на зазначену квартиру. 17.12.2009 року між нею, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 100 000 гривень, які були передані [PERSON] Однак у встановлений строк [PERSON] грошові кошти відповідачу не повернула. У 2012 році [PERSON] звернулася до [PERSON] та запропонувала повернути йому грошові кошти у розмірі 100 000 гривень та переоформити квартиру на неї та її родину, однак відповідач відмовився від отримання грошових коштів у розмірі 100 000 гривень та зареєстрував за собою право власності за спірну квартиру. У судовому засіданні [PERSON] як позивач та представник третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник позивача - адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги, суду пояснили, що у 2009 році її сестрі [PERSON] були необхідні грошові кошти. Для цього вона звернулася до [PERSON], який погодився надати 100 000 гривень за договором позики, за умови укладання договору у нотаріуса. Прибувши до нотаріуса [PERSON] відмовився від оформлення договору позики, та запропонував укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 100 000 гривень. Нотаріусом були роз'яснені умови укладання договору купівлі-продажу, узгоджено, що у квартирі вони можуть проживати до 2011 року, після чого відповідач має право зареєструвати на себе право власності на квартиру. З усіма умовами договору продавці та покупець були ознайомлені та договір було підписано. Згодом вони забажали повернути [PERSON] 100 000 гривень та переоформити квартиру, однак відповідач відмовився. Вважають себе власниками квартири, оскільки весь час мешкають у ній та договір оренди з [PERSON] не укладали, тому просить позов задовольнити, визнати договір купівлі-продажу не дійсним та визнати, що вчинено договір позики. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні з позовом не згоден, суду пояснив, що у 2009 році [PERSON] бажав придбати квартиру для збереження своїх коштів, та уклав з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Нотаріусом були роз'яснені наслідки укладання договору, оговорені всі суттєві умови з якими сторони ознайомились, погоджено, що позивачі можуть проживати у квартирі до 20.12.2011 року. Після цього [PERSON] намагався вселитися до квартири та зареєструвати право власності у БТІ, однак у зв'язку з тим, що на квартиру з 2011 року було накладено арешт за несплату аліментів [PERSON], [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру лише 17.01.2014 року. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 17.12.2009 року до неї звернулась сім'я [PERSON] та відповідач [PERSON] з приводу укладання договору. [PERSON] бажала укласти договір займу оскільки їй були потрібні гроші. [PERSON] заперечував проти укладання договору займу та наполягав на укладанні договору купівлі-продажу квартири. Нотаріусом були роз'яснені умови та наслідки укладання договорів займу та купівлі-продажу квартири, та роз'яснено, що в разі укладання договору купівлі-продажу квартири власником, після реєстрації договору буде [PERSON], а [PERSON] можуть залишитись без житла. При зверненні у сторін було не достатньо довідок для укладання договору купівлі-продажу. Позивачі додатково отримали довідку з місця проживання, а [PERSON] згоду дружини та уклали саме договір купівлі-продажу, а не договір займу. Сторони розуміли зміст та наполягали на оформленні договору купівлі-продажу, надавши усі необхідні документи та довідки. При укладанні договору були виконані всі умови, узгоджена вартість житла, строки звільнення квартири а також в договорі було вказано, що договір не носить характер удаваної угоди а право власності виникає у [PERSON] з моменту державної реєстрації договору. З договором купівлі-продажу сторони були ознайомлені, [PERSON] обіцяв не реєструвати право власності на квартиру. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог доказів, заперечень наданих сторонами, обставини визнанні сторонами не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 17.12.2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій за № 1784. Відповідно п.2 Договору купівлі-продажу відчужувана квартира [ADDRESS] належить Продавцю на праві приватної спільної сумісної на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 23062, виданого Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради 26.11.2009 року, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ОП ЗМБТІ 16.12.2009 року за № 24815677; реєстраційний номер - 29026532 (а.с.8) Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу, продаж квартири сторони здійснюють за 100 000 гривень згідно домовленості сторін, які Продавці одержали від Покупця готівкою повністю. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається зі зворотної сторони оскаржуваного договору він підписаний сторонами. Отже, позивачі ознайомлювалися зі змістом та умовами договору, а отже з такими умовами погодилися. Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Позивач в своїх вимогах посилається на те, що правочин є удаваний, оскільки вчинений сторонами з метою приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто, договір купівлі-продажу у даному випадку був вчинений сторонами для приховання договору позики. Однак як вбачається з п. 12 Договору купівлі-продажу від 17.12.2009 року сторони стверджують, що цей договір не носить характер удаваної угоди, здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального так і фізичного (а.с.8-9). Крім того, нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу роз'яснював сторонам правочину наслідки укладення такого договору. Отже суд вважає, що при укладанні та посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2009 року порушень діючого законодавства допущено не було. Даний договір відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно п. 10 Договору купівлі-продажу продавці зобов'язуються у термін до 20.12.2011 року звільнити квартиру від особистих речей та знятися з реєстраційного обліку, передати квартиру без будь-якої заборгованості по комунальним платежам, а покупець зобов'язується прийняти її. Одночасно покупець стверджує, що не має претензій до технічного стану квартири, оглянув її до підписання цього договору. В порушення умов зазначеного договору позивачі у встановлений строк квартиру не звільнили, не знялись з реєстраційного обліку. Згідно п.5 Договору право власності на придбану квартиру виникає у покупця у відповідності до ст.ст. 182, 334 ЦК України, тобто з моменту проведення державної реєстрації договору. У зв'язку з тим, що 12.07.2012 року державним виконавцем Хортицького ВДВС ЗМУЮ була винесена постанова про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження щодо квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON] у березні 2013 року звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту, який було задоволено та рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2013 року скасовано.(а.с.11-14). Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС ЗМУЮ від 24.12.2013 року припинена чинність арешту майна боржника та скасовані заходи примусового виконання рішення, а саме знято арешт з квартири [ADDRESS] (а.с.61). Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2014 року [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.48). Свідок [PERSON] в суді пояснила, що є сестрою [PERSON] У 2009 році вона була затримана по кримінальній справі за несплату податків за якою повинна була відшкодувати завдану шкоду. Відповідач [PERSON], з яким вона була знайома, був згоден надати 100 000 гривень [PERSON] для відшкодування завданої нею шкоди. [PERSON] бажала ці гроші отримати за договором займу однак було оформлено договір купівлі-продажу квартири [PERSON] за 100 000 гривень. Після звільнення з місць позбавлення волі у 2011 році вона запропонувала повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000 гривень, однак він відмовився. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідні були кошти в сумі 100 000 гривень, спочатку [PERSON] бажали укласти договір займу на суму 100 000 гривень, але відповідач [PERSON] був згоден тільки купити у позивачів квартиру вартістю 100 000 гривень. З цього приводу звернулися до нотаріуса, яка роз'яснила сторонам наслідки укладення договорів займу та купівлі-продажу. При зверненні у сторін було не достатньо довідок для укладання договору купівлі-продажу. Позивачі додатково отримали довідку з місця проживання, а [PERSON] згоду дружини. З усіма умовами договору були ознайомлені, розуміли їх, свідомо уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], надавши усі необхідні документи та довідки. При укладанні договору були виконані всі умови, узгоджена вартість житла, строки звільнення квартири, а також вказали у п. 12 договору купівлі-продажу, що договір не носить характер удаваної угоди. Наявність довідки [PERSON] про звільнення з місць позбавлення волі, оспорювання реєстрації [PERSON] в спірній квартирі та доводи позивачів, що вони весь час мешкають у квартирі, сплачують комунальні послуги, з ними не укладався договір оренди суд не вважає доказом удаваної угоди, так як покупець має право володіти власністю та не обов'язково мешкати в цій квартирі. Крім того, сторони домовились що позивачі будуть мешкати у квартирі до 20.12.2011 року. Після цього [PERSON] бажав зареєструвати право власності на квартиру, однак у нього були перешкоди у вигляді арешту на квартиру, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження викладених ними позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed