Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до директора Комунального закладу «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області, Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області про скасування наказу про дисциплінарне стягнення та стягнення моральної шкоди. Свій позов мотивувала тим, що вона, як завідувач Станіславського сільського Будинку культури, 24 квітня 2019 року була безпідставно притягнута до дисциплінарної відповідальності відповідачем-1, згідно наказу № 27-о\\д від 24 квітня 2019 року, яким їй було оголошено догану. Директор КЗ «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області не є посадовою особою, яка відповідно до ст. 21 Закону України «Про культуру» наділена повноваженнями застосовувати заходи дисциплінарного впливу виключно до творчих працівників, які є підлеглими а які були прийняті на роботу відповідно до її повноважень згідно статуту комунального закладу. Відповідно до змісту наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не визначено характер правопорушення та його наслідки. [PERSON] з метою досудового врегулювання ситуації що склалася були здійснені два письмових звернення до Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області - засновника та до директора КЗ «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області. Ні відповідач-1, ні відповідач-2 жодної відповіді позивачу не надали, вищевказаний наказ не скасували. Таким чином, відповідачами були порушені права позивача, а ненадання ними відповідей на її письмові звернення унеможливили здійснення правового захисту її, як громадянина. Так, 24 квітня 2019 року, [PERSON] було ознайомлено з наказом № 27-о/с, відповідно до якого позивачу було винесено догану за неналежне виконання посадових обов`язків. Дане твердження є протиправним, про що [PERSON] здійснила відповідний запис у наказі. Зважаючи на вищевикладене, позивач просила суд: скасувати наказ Директора Комунального Закладу «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області про дисциплінарне стягнення № 27-0/д від 24 квітня 2019 року про оголошення догани завідувачу Станіславського сільського Будинку культури [PERSON] та відшкодувати моральну шкоду за винесену догану відповідно до Наказу № 27-0/д від 24 квітня 2019 року. Позивач надала суду пояснення, аналогічні позову, заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що їй нанесено моральну шкоду, оскільки директор КЗ «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області не маючи на те повноважень систематично видає незаконні накази щодо неї та розповсюджує в мережі Інтернет образливі висловлювання щодо неї, внаслідок чого [PERSON] відчуває приниження та стан її здоров`я погіршився. Відповідач-1 Директор Комунального Закладу «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області Симоньянц С.М. надала суду відзив на позов, яким з заявленими вимогами не погодилася, так як оспорюваний наказ скасовано відповідально до наказу № 38-о/с від 23 травня 2019 року «Про скасування наказу № 27-о/с». 27.05.2019 року позивач ознайомилася з цим наказом, на підтвердження чого поставила свій підпис із зазначенням дати ознайомлення. Виходячи з викладеного, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав за відсутності предмета спору, так як позов поданий 28.05.2019 року, а з наказом № 38-о/с від 23.05.2019 року про скасування спірного наказу, вона ознайомилася 27.05.2019 року. Зважаючи на вищевикладене, відповідач-1 просила суд закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. Представник відповідача-2 - Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області надав суду заяву, якою просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки наказ № 27-о/с від 24.04.2019року «Про дисциплінарне стягнення» відносно завідувача Станіславського сільського будинку культури [PERSON] скасовано наказом № 38-о/с від 23.05.2019 року «Про скасування наказу № 27-о/с». 04 червня 2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області позовну заяву [PERSON] до директора Комунального закладу «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області, Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області про скасування наказу про дисциплінарне стягнення та стягнення моральної шкоди було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З Постанови Херсонського апеляційного суду від 21 травня 2019 року по справі № 648/1916/18, Розпорядження Станіславського сільського голови Білозерського району Херсонської області № 33-к від 12.03.2019 року, посадових інструкцій завідувача Станіславського сільського будинку культури від 31.05.2018 року та 13.03.2019 року, вбачається, що [PERSON] працює на посаді завідувача Станіславського сільського будинку культури. Наказом директора КЗ КДК «Лідер» Симоньянц С.М. № 27-о/с від 24 квітня 2019 року «Про дисциплінарне стягнення» завідувачу Станіславського сільського будинку культури [PERSON] винесено догану за неналежне виконання посадових обов`язків. Наказ містить письмові пояснення позивача щодо не згоди з наказом, вона вважає його протиправним, юридично не обґрунтованим та безпідставним. Крім того, в цьому наказі позивач зазначила, що від постійних безпідставних нападів (через недолугі накази) та перевищення відповідачем-1 службових обов`язків (а саме: приниження честі та гідності, підривання авторитету позивача, як керівника). Вона отримала психологічну травму через стресові ситуації на робочому місці. В зв`язку з чим у [PERSON] сильно погіршився стан здоров`я, вона неодноразово зверталася до лікаря. Просить припинити займатися булінгом стосовно неї. Наказом директора КЗ КДК «Лідер» Симоньянц С.М. № 38-о/с від 23 травня 2019 року «Про скасування наказу № 27-о/с» було скасовано наказ директора КЗ КДК «Лідер» Симоньянц С.М. № 27-о/с від 24 квітня 2019 року «Про дисциплінарне стягнення» до завідувача Станіславського сільського будинку культури [PERSON] . Позивач з наказом № 38-о/с ознайомлена 27.05.2019 року. Розглядаючи вимогу позивача щодо скасування наказу Директора Комунального Закладу «Культурно-дозвілевого комплексу Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області про дисциплінарне стягнення № 27-0/д від 24 квітня 2019 року про оголошення догани завідувачу Станіславського сільського Будинку культури [PERSON] , суд керується наступним. Як вбачається з матеріалів справи, з наказом директора КЗ КДК «Лідер» Симоньянц С .М. № 38-о/с від 23 травня 2019 року про скасування дисциплінарного стягнення позивач була ознайомлена 27 травня 2019 року. При цьому, з вимогою про скасування наказу про дисциплінарне стягнення вона звернулася до суду 28 травня 2019 року. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ч.1 ЦК України. Відповідно до ст. 5 ч. 1 ЦПК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд приймає до уваги позицію [PERSON] ., яка наполягала на тому, що відповідач-1 не мала права виносити наказ про оголошення їй догани, оскільки такі повноваження має лише сільський голова. При цьому, суд бере до уваги й те, що оспорюваний позивачем наказ було скасовано в такому ж порядку, в якому його було й винесено. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України» № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Підсумовуючи вищевикладене, надавши об`єктивну оцінку наявності порушеного права та інтересу позивача на момент звернення до суду, зважаючи на те, що на момент подачі позову про скасування наказу № 27-о/с від 24.04.2019 року, позивач вже була ознайомлена з наказом № 38-о/с від 23.05.2019 року про його скасування, з урахуванням практики ЄСПЛ, суд вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент сторін, оскільки оспорюваний позивачем наказ був скасований в тому ж порядку, в якому його було винесено, при цьому, обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права не забезпечить їй відновлення порушеного права, а отак позовні вимоги в частині скасування наказу про дисциплінарне стягнення № 27-0/д від 24 квітня 2019 року є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю предмета спору. Розглядаючи вимогу позивача щодо відшкодування моральної шкоди за винесену догану відповідно до Наказу № 27-0/д від 24 квітня 2019 року, суд дійшов наступного. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з аналізу положень глави 82 ЦК України, заявляючи вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач має вказати, аргументувати та довести, ким саме їй спричинена моральна шкода, в чому вона полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Як вбачається з заявлених позовних вимог, [PERSON] просить суд відшкодувати їй моральну шкоду за винесену догану відповідно до Наказу № 27-0/д від 24 квітня 2019 року.При цьому, ким саме, якими саме незаконними діями чи бездіяльністю було спричинено моральну шкоду позивачу, [PERSON] не вказує. В чому саме полягає моральна шкода позивач не зазначила. Згідно ст.ст. 80, 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене, зважаючи на те, що в силу вимог ст.ст. 80-81 ЦПК України, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідачами було спричинено позивачу моральну шкоду, а отак позовні вимоги і в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст. 141 ч.1, ч.2 п.2 ЦПК України, згідно яких , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed