Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання доньок пеню у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з серпня 2017 року по грудень 2019 року включно у розмірі 136 182 грн. 60 коп. Вимоги позову [PERSON] мотивує тим, що вона була одружена із [PERSON] , під час шлюбу у них народилися діти. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя з відповідача стягнуті аліменти на її користь на утримання доньок. Відповідач своєчасно не сплачував аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість за аліментами, у зв`язку з чим позивачем розраховано пеню у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з серпня 2017 року по грудень 2019 року включно, що становить 136 182 грн. 60 коп. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 20, 196 СК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити. [PERSON] , не погоджуючись із заявленими вимогами, подав відзив на позов, який мотивований тим, що розмір аліментів на дітей, який сплачений відповідачем раніше, значно перевищує той розмір, що мав бути сплачений, що підтверджується довідками його роботодавців та Маріупольського міського центру зайнятості. На виконанні Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного МУМЮ (м. Харків) перебував виконавчий лист № 2/263/3997/13, виданий 13 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON], [INFO] , у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2013 року. Відповідачем [PERSON] сплачувалися аліменти на утримання доньок. Відповідачем визнається факт того, що деякі платежі протягом виконання рішення суду здійснені не вчасно, внаслідок чого виникла заборгованість, проте її виникнення відбулося не з вини платника аліментів. У своєму розрахунку позивач посилається на розрахунок зі сплати аліментів, виконаний державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Маріуполі Кукуц Т.І. від 24 вересня 2019 року, однак даний розрахунок суперечить дійсним обставинам справи, а відтак не може бути покладений в основу розрахунку розміру пені. Відповідач не погоджується з наведеним розрахунком заборгованості за аліментами, що розрахований державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Маріуполі Кукуц Т.І. від 24 вересня 2019 року, оскільки вони суперечать даним, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, тому відповідач навів власний розрахунок, за яким за період з серпня 2017 року по травень 2019 року загальний розмір заборгованості становив 9 439 грн. 20 коп., розмір пені з цей період може становити 9 883 грн. 54 коп., оскільки утримання із доходу відповідача не припинилися, то станом на теперішній час наявна переплата у розмірі 9 500 грн. 90 коп., що покриває розмір пені. Таким чином, посилаючись на положення ст. ст. 180, 182, 196 СК України, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18), відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Рух справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2020 року головуючим для розгляду даної справи визначено суддю Папаценко П.І. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначені підготовчі судові засідання, роз`яснено відповідачу право та строки подати відзив на позов та письмові заперечення, а позивачу відповідь на відзив. 26 березня 2020 року із Центрального ВДВС м. Маріуполя витребувані матеріали виконавчого провадження про стягнення аліментів. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2020 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Папаценка П.І., головуючим для розгляду даної справи визначено суддю Музику О.М. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2020 року прийнято до провадження дану цивільну справу, її розгляд вирішено продовжити зі стадії підготовчих судових засідань, забезпечено право сторін на подачу заяв по суті. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду по суті дану цивільну справу. [PERSON] до судового засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Звонарьов В.В. до судового засідання не з`явилися, попередньо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій просили відмовити у задоволені позову, з підстав, які наведені у відзиві на позов. Треті особи до судового засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, що у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу у відповідності до ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом у відповідності до положень ЦПК України учасникам справи роз`яснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребувані судом матеріали виконавчого провадження, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань, хоча судом роз`яснювалося сторонам положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України щодо обов`язків доведення тих обставин, на які посилається кожна із сторін та про ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням кожною із сторін процесуальних дій. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно до них зміст спірних правовідносин. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2013 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON], [INFO] , в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2013 року. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24 вересня 2019 року, складеного держаним виконавцем Центрального ВДВС м. Маріуполя Кукуц Т.І., заборгованість [PERSON] за аліментами за період з червня 2017 року по серпень 2019 року становить 28 625 грн. 18 коп. Згідно з листом Маріупольського міського центру зайнятості від 14 грудня 2020 року № 05/7475/06-16/20, [PERSON] 14 серпня 2017 року наданий статус безробітного, як застрахованій особі, яка має право на матеріальні виплати з урахуванням страхового стажу. Наказом Центру від 21 серпня 2017 року [PERSON] з цього дня розпочато виплату допомоги по безробіттю. 23 січня 2018 року Центром зареєстрований виконавчий лист № 2/263/3997/2013 від 16 січня 2018 р, згідно з якого розпочато утримання аліментів на користь [PERSON] , а саме за період з 01 січня 2018 року по 06 червня 2018 року утримано 10 451 грн. 49 коп. Відповідно до довідки ТОВ «Будівельно-монтажна компанія Мамонт» від 16 грудня 2020 року № 16/12/20, [PERSON] з 21 лютого 2019 року працює у даному товаристві на посаді виконавця робіт, з травня 2020 року по листопад 2020 року стягнуті суми на перерахування боргу з аліментів [PERSON] у загальному розмірі 9 754 грн. 46 коп. Судом досліджені матеріали виконавчого провадження № 55526931, заведеного на підставі виконавчого листа від 30 жовтня 2013 року № 2/263/3997/2013 про стягнення з [PERSON] указаного розміру аліментів, з якого вбачається відрахуванням аліментів у різний період. Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду позивачем докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення доказів зі сторони позивача та про їх відхилення не заявлено жодною із сторін. У той же час предметом спору є стягнення пені у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з серпня 2017 року по грудень 2019 року, тому суд керується положеннями ст. 13 ЦПК України та розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Приписи ст. 77 ЦПК України регламентують, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Сторона відповідача як підставу для відмови у задоволенні позову наводить довідку ТОВ «Будівельно-монтажна компанія Мамонт» від 16 грудня 2020 року № 16/12/20 про те, що [PERSON] з 21 лютого 2019 року працює у даному товаристві на посаді виконавця робіт, з травня 2020 року по листопад 2020 року стягнуті суми на перерахування боргу з аліментів [PERSON] у загальному розмірі 9 754 грн. 46 коп., посилаючись, що фактично відбулася переплата аліментів, тому у відповідача відсутній борг, як наслідок відсутні підстави для обрахування пені. Однак наведена довідка охоплює період з травня 2020 року по листопада 2020 року, що поза межами строків у заявленому предметі спору (питання пені стосується періоду 2017 -2019 років), тому суд відносить її до числа неналежних доказів та відхиляє її як обставину, на яку посилалася сторона відповідача. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України). Як підставу для відсутності заборгованості за аліментами [PERSON] наводить лист Маріупольського міського центру зайнятості від 14 грудня 2020 року № 05/7475/06-16/20, за змістом якого розпочато утримання аліментів на користь [PERSON] , а саме: за період з 01 січня 2018 року по 06 червня 2018 року утримано 10 451 грн. 49 коп. У матеріалах виконавчого провадження № 55526931 наявна довідка № 254 від 04 червня 2018 року про те, що за період з січня 2018 року по травень 2018 року утримано з виплати по безробіттю [PERSON] суму 10 432 грн. 18 коп., що спростовує наведений лист, оскільки суми даного листа та довідки між собою різняться, тому суд відносить даний лист до числа недостовірних (ст. 79 ЦПК) та недостатніх доказів (ст. 80 ЦПК) як фактів відсутності у відповідача заборгованості за аліментами за указаний період. Іншими доказами розрахунок заборгованості сторона відповідача не спростовує. Мотиви суду. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Оцінивши доводи позову та відзиву на позов, суд виходить з такого. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Перевіривши доводи сторін, суд зазначає таке. Матеріали справи та виконавчого провадження вказують, що відповідач не повністю виконує свій обов`язок зі сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач не надав ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини. У матеріалах справи наявна довідка від 24 вересня 2019 року щодо розрахунку заборгованості за аліментами, в якій зазначена сума заборгованості у розмірі 28 625 грн. 18 коп. У позовній заяві позивач не вказала суму заборгованості за аліментами, до позовної заяви вона додала розрахунок заборгованості за аліментами державного виконавця, станом на 24 вересня 2019 року - 28 625 грн. 18 коп. та відповідно від цієї суми позивач навела власні розрахунки пені - 136 182 грн. 60 коп. Згідно з матеріалами справи відповідач вказував іншу суму заборгованості за аліментами ніж у довідці державного виконавця, станом на травень 2019 року - 9 439 грн. 20 коп. та відповідно провів обрахування розміру пені, що становить 9 883 грн. 54 коп.

Outcome: partial