Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 35050 гривні 29 копійок, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 98 201 гривень 78 копійок, а також додаткових витрат на дитину у розмірі 3500 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2011 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно, починаючи з 20.07.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач від сплати аліментів ухиляється, про місце роботи навмисно не повідомляє. Через злісне ухилення від сплати аліментів [PERSON], матеріальне становище позивачки та її сина значно погіршилося, позивач не має змоги самостійно утримувати сина та забезпечувати належний матеріальний стан, дитина постійно хворіє, є інвалідом та має основне захворювання, що проявляється в дитячому церебральному паралічу подвійної геміплегії.. Також, у звязку з наявними хворобами, син у період з 2011 року по цей день на його лікування було витрачено значну суму коштів, так як син знаходиться на обліку у лікаря з діагнозом ДЦП, мікроцефалія, спастичний квадрипарез тому він потребує постійного лікування та догляду. В результаті ухилення відповідача від сплати аліментів, а також від участі у додаткових витратах на дитину, вона вимушена звернутися до суду. Сторони, будучи своєчасно та належним чином сповіщеними про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Позивач звернулася із заявою про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] також звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю визнав та не заперечує проти їх задоволення в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що судовим наказом Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно, починаючи з 20.07.2001 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Звенигородського міськрайонного управління юстиції видано довідку-розрахунок про розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 20.07.2011 року по 01.01.2017р. на суму 35050,29 грн., тобто аліменти [PERSON] не сплачувалися (а.с.25). Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-ХІV (далі Закон №606-ХІV), а також у статтях 194 - 197 СК України. Так, відповідно до ст.74 Закону №606-ХІV розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України . Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. За змістом ч.1 ст.196 СК та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі постанова ПВСУ №3), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості на той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості по аліментам за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не виплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-94цс15, яка відповідно до приписів ЦПК України є обовязковою для застосування судами. Таким чином, неустойка (пеня) за період з 20.07.2011 року по 01.01.2017року має бути стягнута з відповідача у розмірі 98 201 гривень 78 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 1% від розміру заборгованості ? 30 (кількість днів в місяці). Що стосується вимог про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина сторін дитини-інваліда [PERSON], 08.02.2011 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками,проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.18 постанови ПВСУ №3, до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. В даній статті йдеться про «особливі» обставини, які можуть бути зумовлені не лише хворобою (причому не обовязково важкою), а й фактами позитивними. Так, якщо у дитини є схильність до музики, додаткові витрати можуть бути викликані необхідністю купівлі для неї музичного інструмента, або дитина потребує оздоровлення і додаткові витрати зумовлені необхідністю її відпочинку біля моря. Сторона, що звертається до суду з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їх попереднє фінансування, повинна надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їх розрахунки та обґрунтування. Як вбачається з виписки із медичної картки № 9291 виданою КЗ «Черкаською обласною дитячою лікарнею» [PERSON] хворіє на ДЦП, подвійна геміплегія, псевдобульбарна дизартрія, загальне недорозвинення мовлення 1-го рівня, когнітивні порушення. (а.с.8). З довідки №43 від 01.02.2017 року яка видана Шполянською ЦРЛ вбачається, що дитина потребує постійного догляду та лікування (а.с.22). Згідно довідки № 193 виданої Лозуватською сільською радою [PERSON] одиноко виховує дитину [PERSON] (а.с.23). Приймаючи до уваги, що дитина сторін потребувала і потребує постійного лікування у звязку з наявними хворобами, а також враховуючи наявність доказів на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 3 500 грн., квитанція (а.с.21). Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 гривень із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved