Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (авансу), в якому зазначила, що підшукувала житловий будинок для придбання та 26.06.2018 року уклала із відповідачем договір завдатку. Відповідно до п.1.1, 6.1, 1.2 Договору сторони домовились до 20.09.2018 року укласти і належним чином оформити передачу прав власності нерухомого майна, що являє собою частину будинку за адресою: [ADDRESS] за 12 500 доларів США. В рахунок належних за основним договором вартості та на підтвердження зобов'язання його виконання передала відповідачу 500 доларів США, як суму завдатку. Але укладення договору купівлі-продажу у погоджений строк не відбулося. Відповідач ухилялася від укладення договору, а гроші в сумі 500 доларів США відмовилась повертати. В судове засідання позивач не з'явилася, в позові просила розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 3). Відповідач в судове зсідання не з'явилася також, про слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується конвертами (а.с. 30, 31, 39, 40). Заяв про відкладення слухання справи, відзиву на позов до суду не надходило. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору завдатку від 26.06.2018 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи, а саме п.1.1, 6.1, 1.2 Договору сторони домовились в строк до 20.09.2018 року укласти і належним чином оформити передачу прав власності нерухомого майна - частини будинку за адресою: [ADDRESS] за 12 500 доларів США. Відповідно до п.5.1 Договору в рахунок належних за основним договором вартості, на підтвердження зобов'язання його виконання позивач передала відповідачу 500 доларів США, як суму завдатку. Так, позивач зазначає, що укладення договору купівлі-продажу у погоджений строк не відбулося та відповідач ухилялася від укладення договору, а гроші в сумі 500 доларів США повертати відмовилась. Згідно ч. 1 ст. 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Цивільним кодексом визначено, що аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів (ч.2 ст. 570 ЦК). Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов'язання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов'язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов'язана до його повернення у більшому розмірі. Для того, щоб сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в договорі. В протилежному випадку отримана кредитором від боржника сума вважається авансом. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у Постанові ВСУ від 13.02.2013 р. у справі № 6-17 цс12 внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання. Якщо договору, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам Закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманний за попереднім договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що даний договір за своєю правовою природою не є договором завдатку та сума боргу - 500 доларів США є фактично авансом, який підлягає поверненню відповідачем у зв'язку з тим, що укладення договору купівлі - продажу житлового будинку не відбулося. Згідно ч.2 ст.570 ЦК України, якщо, не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Пунктом 1 частини 2 ст.140 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Таким чином, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору, підлягають стягненню з відповідача [PERSON]

Outcome: approved