Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Дийдянської сільської ради та Берегівської районної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог Управління Держземагентства у Берегівському районі Закарпатської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом від 15 вересня 2014 року, після померлої 26.09.2014 року сестри [PERSON] на земельні ділянки, які розташовані на території Дийдянської сільської ради, за межеми населеного пункту в контурі №428, а саме: на земельну ділянку площею 0,40 га., яка надана сестрі на підставі рішення дванадцятої сесії Дийдянської сільської ради Берегівського району, Закарпатської області XXI скликання від 29 грудня 1992 року, для ведення особистого підсобного господарства та не земельну ділянку площею 1,5249 га, яка надана сестрі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЗК №0023390 від 29 травня 1997 року та розпоряджень голови Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 09 вересня 2005 року №293 «Про видачу державних актів на право приватної власності на землю», від 06 грудня 2005 року №463 «Про внесення доповнень до розпорядження голови Берегівської районної держаної адміністрації від 09 вересня 2005 року №293», від 06 листопада 2009 року №433 «Про внесення змін до розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації від 06 грудня 2005 року №463». Однак, при зверненні позивача до нотаріальної контори їй було відмовлено у реалізації права на земельні ділянки, оскільки сестрою не було оформлено права власності не вищезначені земельні ділянки. Зазначена обставина унеможливила в позасудовому порядку вирішити даний спір. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак останнім подана до суду заява в якій він просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представники відповідачів виконавчого комітету Дийдянської сільської ради та Берегівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявилися, однак подали заяви в яких просять розглянути справу без їх участі та не заперечують проти позовних вимог [PERSON]. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Управління Держземагентства у Берегівському районі, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, причини неявки не повідомила. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до норм процесуального закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.13,14 Конституції України, право власності на землю гарантується. В силу вимог ст.328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Згідно із ст.122 ЗК України сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності для всіх потреб. Судом встановлено, що 26.09.2014 року померла сестра позивачки [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина за заповітом на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,40 га., яка надана сестрі на підставі рішення дванадцятої сесії Дийдянської сільської ради Берегівського району, Закарпатської області XXI скликання від 29 грудня 1992 року, для ведення особистого підсобного господарства та не земельну ділянку площею 1,5249 га, яка надана сестрі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЗК №0023390 від 29 травня 1997 року та розпоряджень голови Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 09 вересня 2005 року №293 «Про видачу державних актів на право приватної власності на землю», від 06 грудня 2005 року №463 «Про внесення доповнень до розпорядження голови Берегівської районної держаної адміністрації від 09 вересня 2005 року №293», від 06 листопада 2009 року №433 «Про внесення змін до розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації від 06 грудня 2005 року №463». Крім цього, судом встановлено, що при зверненні позивача до нотаріальної контори із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки оскільки сестрою не було оформлено права власності не вищезначені земельні ділянки. Згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Норми\~ст.321 ЦК України\~передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, і враховуючи те, що право позивача, ніким не оспорюється, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved