Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на її користь 3000 грн. 00 коп. грошової компенсації спільного вкладу до статутного фонду приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у загальному розмірі 6000 грн. 00 коп. та судових витрат. В уточнених позовних вимогах просила стягнути з [PERSON] на її користь 3000 грн. 00 коп. грошової компенсації спільного вкладу до статутного фонду приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у загальному розмірі 6000 грн. 00 коп., 24100 грн. грошової компенсації від чистого доходу приватного підприємства «Модулор-Сервіс», судовий збір у розмірі 551,21 грн., банківську комісію по його оплаті у розмірі 7 грн. та оплачені послуги адвоката у цій справі у розмірі 12946,53 грн. В позові зазначила що [PERSON] та [PERSON] перебували шлюбі з 31.08.1996 року. 27.06.2007 року [PERSON] заснував та зареєстрував приватне підприємство «Модулор-Сервіс». Статутний капітал підприємства складає 6000 грн. з датою закінчення його формування 27.06.2008 року. Керівником цього підприємства та підписантом усіх документів є [PERSON] Дані про процеси припинення даної юридичної особи у будь-який спосіб в Єдиному державному реєстрі відсутні. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.09.2014 року по справі № 642/7029/14ц, яке 10.09.2014 року набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне «Васильєва». Як встановлено вказаним судовим рішенням, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися ще з вересня 2013 року, тобто з вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перестали проживати разом, вести спільне господарство. Отже, статутний капітал цього підприємства у розмірі 6000 грн. було повністю сформовано під час шлюбу між [PERSON] і [PERSON], тобто за спільні гроші за рахунок спільного бюджету і праці. Метою створення такого підприємства і його фінансування за рахунок спільного бюджету було забезпечення членів родини роботою, а тому подружжя створювало собі робочі місця. Кожен з них працював у цьому підприємстві. У зв'язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. Таким чином, [PERSON] має право на ? частину статутного фонду приватного підприємства «Модулор-Сервіс», тобто на 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідача до порядку компенсації і припинення майнових правовідносин з колишньою дружиною. За балансами (фінансовими звітами) цього підприємства значиться, що на 31.12.2012 року основні засоби, статутний капітал складає 6000 грн., непокритий збиток 5200 грн., чистий дохід від реалізації продукції становить 48200 грн., збитки складають 11600 грн.. Тобто, станом на 31.12.2012 року чистий дохід приватного підприємства «Модулор-Сервіс» складає 48200 грн. З урахуванням того, що шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] припинені у вересні 2013 року, що встановлений рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 01.09.2014 року, вказаний чистий дохід цього підприємства у розмірі 48200 грн. підлягає розподілу між подружжям у рівних частках, тобто по 24100 грн. кожному. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог, просив суд задовольнити їх у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача позов не визнав та просив залишити позовні вимоги [PERSON] без задоволення. Зазначив, що статутний фонд приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у розмірі 6000 грн. складався не з грошових коштів, а з оргтехніки. Станом на 31.12.2012 року вказана оргтехніка була повністю зношена та її залишкова вартість дорівнювала нулю. З 08.06.2015 року [PERSON] вийшов зі складу учасників приватного підприємства «Модулор-Сервіс» та передав право власності на належну йому частку у розмірі 100 % статутного капіталу вказаного приватного підприємства [PERSON] за договором купівлі-продажу прав та обовязків власника (частки статутного капіталу) приватного підприємства «Модулор-Сервіс» від 08.06.2015 року. З 09.06.2015 року директором та керівником приватного підприємства «Модулор-Сервіс» був [PERSON] Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату подання [PERSON] позовної заяви, тобто 09.03.2016 року, засновником, керівником та підписантом усіх документів приватного підприємства «Модулор-Сервіс» з 01.07.2015 року є взагалі інша особа, а саме: [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON], як дружина [PERSON], надала у 2007 році своєму чоловіку згоду на використання спільних сімейних коштів у розмірі 6000 грн. для формування статутного капіталу приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у вигляді оргтехніки, працювала у цьому приватному підприємстві та отримувала заробітну плату, а також що з 31.12.2012 року і по теперішній час залишкова вартість основних засобів приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у вигляді оргтехніки, тобто статутний капітал підприємства, дорівнює нулю, а також, що з 08.06.2015 року [PERSON] не є засновником, учасником, керівником, директором та підписантом приватного підприємства «Модулор-Сервіс», тому у [PERSON] відсутнє право стягнення з [PERSON] на її користь половини спільного вкладу до статутного фонду, оскільки право на компенсацію вартості частки коштів виникає у іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного фонду, при цьому лише у тому випадку, коли спільні кошти, усупереч статті 65 Сімейного кодексу України, були використані одним із подружжя без згоди іншого подружжя саме для внесення вкладу до статутного фонду. Оскільки до вересня 2013 року, тобто і станом на 31.12.2012 року, шлюбне життя між [PERSON] та [PERSON] складалося, вони проживали разом, вели спільне господарство, працювали разом в приватному підприємстві «Модулор-Сервіс», мали спільний бюджет, у тому числі і у вигляді доходу (виручки) від реалізації вказаним підприємством продукції, а також спільно утримували та виховували їх сина, тому дохід приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у розмірі 48200 грн., отриманий впродовж 2012 року, не підлягає розподілу між подружжям у рівних частках, тобто по 24100 грн.. При цьому, вказаний дохід у 2012 році у сумі 48200 грн. був отриманий не особисто [PERSON], як засновником та власником підприємства, а отриманий приватним підприємством, з витратами за 2012 рік у розмірі 59800 грн., у тому числі і на заробітну плату [PERSON], тобто зі збитком за 2012 рік у суму 11600 грн. Також, статутний капітал приватного підприємства «Модулор-Сервіс» та отриманий підприємством дохід не був власністю [PERSON], а був власністю підприємства. [PERSON] є інвалідом 2 групи, у звязку з чим згідно вимог вищевказаного чинного законодавства він звільнений від сплати судового збору, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього на її користь судових витрат є безпідставним. Безпідставними є також позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь судових витрат у вигляді оплачених послуг адвоката у цій справі у розмірі 12946,53 грн., оскільки вказані витрати не підтверджені документально. Вважає, що позивач [PERSON] не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з [PERSON] на її користь 3000 грн. грошової компенсації спільного вкладу до статутного фонду приватного підприємства «Модулор-Сервіс», 24100 грн. грошової компенсації від чистого доходу приватного підприємства «Модулор-Сервіс», судового збору у розмірі 551,21 грн., банківської комісії по його оплаті у розмірі 7 грн. та оплачених послуги адвоката у цій справі у розмірі 12946,53 грн. Треті особи та їх представники в судове засідання не зявилися, про день та час слухання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено що 31 серпня 1996 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1146. Відповідно до Витягу від 08.10.2014 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 27.06.2007 року відповідач [PERSON] заснував та зареєстрував приватне підприємство «Модулор-Сервіс» зі статутним капіталом у розмірі 6000 грн. Керівником цього підприємства та підписантом усіх документів був [PERSON] Відповідно до п. 3.6. Статуту приватного підприємства «Модулор-Сервіс», затвердженого засновником [PERSON] та зареєстрованого 27.06.2017 року, для забезпечення діяльності підприємства за рахунок коштів Засновника створюється початковий статутний фонд у розмірі 6000 грн.. Розмір внеску до статутного фонду, що належить [PERSON], дорівнює 100 %, та складається з оргтехніки, а саме: копіювального апарату «XEROX-5915», компютера «AMD Sempron TM 2300», телефону «Binatone Active» та принтера «HP deskjet 1180c». Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.09.2014 року по справі № 642/7029/14ц, яке 10.09.2014 року набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне «Васильєва». Як встановлено вказаним судовим рішенням, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися з вересня 2013 року. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 08.06.2015 року, [PERSON] вийшов зі складу учасників приватного підприємства «Модулор-Сервіс» та на підставі договору купівлі-продажу прав та обовязків власника (частки статутного капіталу) приватного підприємства «Модулор-Сервіс» від 08.06.2015 року передав право власності на належну йому частку у розмірі 100 % статутного капіталу вказаного приватного підприємства [PERSON] п. п. 3.1., 3.2. вказаного Договору купівлі-продажу прав та обовязків власника (частки статутного капіталу) приватного підприємства «Модулор-Сервіс» від 08.06.2015 року, вартість частки, переданої [PERSON] до [PERSON] за договором, визначена за згодою сторін і складає 100 (сто) грн., які [PERSON] сплатив [PERSON] ще до підписання цього договору. Ціна у розмірі 100 (сто) грн., яка зазначена в договорі, є вигідною для сторін, її розмір не повязаний зі збігом будь-яких тяжких обставин і повністю задовольняє інтереси сторін по договору. Відповідно до наказу № 09/06/15-К від 09.06.2015 року по приватному підприємству «Модулор-Сервіс» «Про вступ на посаду директора», [PERSON] приступив до виконання обовязків директора ПП «Модулор-Сервіс» з 09.06.2015 року (копія наказу додається). Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату подання позовної заяви, тобто 09.03.2016 року, засновником, керівником та підписантом усіх документів приватного підприємства «Модулор-Сервіс» (ЕДРПОУ 35245274) з 01.07.2015 року є [PERSON]. Пунктом 4 частини 1 статті 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Таким чином, розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення статті 116 ЦК України є субєктивним корпоративним правом такого учасника. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Таким чином із моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, й зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки обєкту права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 2 та 3 статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту вказаної норми чинного законодавства України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право лише на поділ одержаних доходів. Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в ухвалі від 14.04.2010 року у справі № 6-29183св09, право на компенсацію вартості частки коштів виникає у іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного фонду, при цьому лише у тому випадку, коли спільні кошти, усупереч статті 65 Сімейного кодексу України, були використані одним із подружжя без згоди іншого подружжя саме для внесення вкладу до статутного фонду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Представник позивача не заперечував, що статутний капітал приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у розмірі 6000 грн. було повністю сформовано під час шлюбу між нею та [PERSON], тобто за спільні гроші за рахунок спільного сімейного бюджету та праці. Метою створення такого підприємства і його фінансування за рахунок спільного бюджету, як у позові зазначила [PERSON], було забезпечення членів їх родини роботою, а тому подружжя створювало собі робочі місця та кожен з них, у тому числі і [PERSON], працював у цьому підприємстві. За таких обставин, спільні сімейні кошти у розмірі 6000 грн. були використані одним з подружжя, а саме [PERSON], для внесення вкладу до статутного капіталу приватного підприємства «Модулор-Сервіс» за згодою іншого подружжя, тобто [PERSON], згодою, оскільки вона працювала у цьому підприємстві та не заперечувала проти формування статутного капіталу даного приватного підприємства за рахунок спільних сімейних коштів. Відповідно до фінансового звіту субєкта малого підприємства Приватного підприємства «Модулор-Сервіс», дослідженому у судовому засіданні, станом на 31.12.2012 року залишкова вартість основних засіб на кінець звітного періоду складає 0 грн., первинна вартість 6000 грн., знос основних засобів 6000 грн. У звязку з тим, що [PERSON], як дружина [PERSON], надала своєму чоловіку згоду на використання спільних сімейних коштів у розмірі 6000 грн. для внесення до статутного капіталу приватного підприємства «Модулор-Сервіс», працювала у цьому приватному підприємстві, а також, що станом на 31.12.2012 року залишкова вартість основних засобів приватного підприємства «Модулор-Сервіс» (статутного капіталу) у вигляді оргтехніки дорівнює нулю, тому у [PERSON] відсутнє право на компенсацію вартості частки цих коштів. За балансом (фінансовим звітом) приватного підприємства «Модулор-Сервіс» станом на 31.12.2012 року чистий дохід (виручка) від реалізації продукції складає 48200 грн., збитки складають 11600 грн. Позивачем в заяві від 29.07.2016 року про уточнення позовних вимог зазначено, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені у вересні 2013 року, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.09.2014 року по справі № 642/7029/14-ц. З вищевказаного вбачається, що до вересня 2013 року, тобто і станом на 31.12.2012 року, шлюбне життя між [PERSON] та [PERSON] складалося, вони проживали разом, вели спільне господарство, працювали разом в приватному підприємстві «Модулор-Сервіс», мали спільний бюджет, у тому числі і у вигляді доходу (виручки) від реалізації вказаним підприємством продукції, а також спільно утримували та виховували їх сина. З урахуванням викладеного, дохід приватного підприємства «Модулор-Сервіс» у розмірі 48200 грн., отриманий впродовж 2012 року, не підлягає розподілу між подружжям у рівних частках, тобто по 24100 грн., оскільки вказаний дохід був отриманий приватним підприємством в період спільного шлюбного проживання [PERSON] з [PERSON], які на той час мали спільний бюджет, а отримані грошові кошти у вигляді доходу від діяльності вказаного приватного підприємства витрачалися ними спільно за обоюдною згодою виключно на потреби сімї. При цьому, вказаний дохід у 2012 році у сумі 48200 грн. був отриманий не особисто [PERSON], як засновником та власником підприємства, а отриманий приватним підприємством, з витратами за 2012 рік у розмірі 59800 грн., у тому числі і на заробітну плату [PERSON], тобто зі збитком за 2012 рік у суму 11600 грн. Так, згідно повідомлення приватного підприємства «Модулор-сервіс» за вих. № 1/06 від 06.02.2013 року та фінансового звіту приватного підприємства «Модулор-Сервіс» станом на 31.12.2012 року, копії яких досліджені у судовому засіданні, за 12 місяців 2012 року доходи від виконаних проектних робіт склали 48200 грн.. Собівартість виконаних робіт становить 54600 грн., в тому числі: заробітна плата 33600 грн., єдиний соціальний внесок 12400 грн., амортизація 4000 грн., оренда офісу 4600 грн., інші операційні витрати 5200 грн., у тому числі: банківське обслуговування 800 грн., послуги реклами 800 грн., канцелярські товари 800 грн. та єдиний податок 2800 грн.. Разом витрати становлять 59800 грн., тобто збитки приватного підприємства за 2012 рік складають 11600 грн.. Зокрема, відповідно до відомостей на виплату в приватному підприємстві «Модулор-Сервіс» грошей за січень-грудень 2012 року, завірених відділенням № [NUMBER] «Банк Форум», у січні 2012 року [PERSON] отримала заробітну плату у розмірі 959,69 грн., у лютому 2012 року 959,69 грн., у березні 2012 року 540,98 грн., у квітні 2012 року 530,20 грн., у травні 2012 року 530,20 грн., у червні 2012 року 531,17 грн., у липні 2012 року 531,17 грн., у серпні 2012 року 534,05 грн., у вересні 2012 року 531,17 грн. та у жовтні 2012 року 595,06 грн., тобто всього протягом 2012 року [PERSON] отримала заробітну плату на загальну суму 6243,38 грн. Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що інваліди 2 групи звільняються від сплати судового збору. Згідно пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до пенсійного посвідчення № 24487111716, [PERSON] є інвалідом 2 групи, у звязку з чим згідно вимог вищевказаного чинного законодавства він звільнений від сплати судового збору. Оскільки суд ввідмовляє взадоволенні позову не підлягають стягненню і судові витрати.

Outcome: dismissed