Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті її батька [PERSON], який помер 26 травня 2015 року, відкрилася спадщина. Свого часу на імя батька позивача було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0072769 від 18 лютого 1997 року, яка розташована на території Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Однак коли позивач звернулася до Дворічанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. [PERSON] просила суд визнати за нею право на право на земельну частку (пай), як за спадкоємцем за законом. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву, в якій просила суд справу розглянути в її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Пісківський сільський голова [PERSON] до суду не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути в його відсутність. Представник третьої особи головний спеціаліст юрисконсульт відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області [PERSON] до суду не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження виданого Пісківською сільською радою Дворічанського району Харківської області серії І-ВЛ №336256, [PERSON] народилася 08серпня 1976 року, батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради серії І-КЕ №045965 від 02 липня 1999 року. [PERSON] 02 липня 1999 року зареєструвала шлюб з [PERSON], після шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Пісківською сільською радою Дворічанського району Харківської області серії І ВЛ №500641 від 28 травня 2015 року, [PERSON] помер 26 травня 2015 рок, про що складено відповідний актовий запис №14. Згідно листа відділу держземагенства у Дворічанському районі Харківської області № 31-2017-02-419/2-15 від 30 жовтня 2015 р., [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0072769 від 18 лютого 1997 року. Постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори [PERSON] №484/02-31 від 27 квітня 2016 року, позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON], в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно ст. 1258 ч. 1 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved