Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Черкасигаз» про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 06.05.2015 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси зобовязано боржника [PERSON] привести у попередній стан спадкове майно, яке знаходиться по пер. Семашко ([PERSON]), 22 в м. Черкаси, а саме: провести електропроводку до туалету «В», провести у літній кухні «Б» газове опалення та світло; провести газове опалення та електропроводку від ? частини будинку до літньої кухні «Б»; огорожу № 3, водо колонку № 4 привести у4 попередній стан; встановити газову плиту «Електра» та газовий котел КЧМ; привести у попередній стан газове опалення в 2х кімнатах, кухні, коридорі, веранді, встановити два вікна в середній кімнаті, пятеро дверей по всьому будинку, вимикачі, розетки, патрони, огорожу замість прибудови а4 (огорожа № 1). До цього часу рішення (жодного пункту) боржник, [PERSON] не виконав і перешкоджає їй виконувати. В звязку з тим, що газову плиту «Електра» вже не випускають, нею була придбана газова плита «GRETA». Після чого вона звернулась в ПАТ «Черкасигаз» для підключення газової плити, але їй відмовили та сказали звернутись до голови правління [PERSON], який також їй відмовив у підключенні газової плити. 23.10.2017 року вона звернулась до ПАТ «Черкасигаз» для укладення договору на газопостачання за адресою: провулок Семашко, 22 в м. Черкаси, але їй відмовили посилаючись на те, щоб вона запитала у [PERSON] дозвіл. Вона являється співвласником даного домоволодіння, однак без її згоди та дозволу ПАТ уклали договір з [PERSON] та без її дозволу відрізали ? домоволодіння від газопостачання. Просить суд зобовязати ПАТ «Черкасигаз» підключити газову плиту за адресою: провулок Семашко ([PERSON]), 22 в м. Черкаси. Зобовязати ПАТ «Черкасигаз» укласти з нею (власником) договір на газопостачання ? частини домоволодіння, що по провулку Семашко, 22 в м. Черкаси. Стягнути з ПАТ «Черкасигаз» моральну шкоду в сумі 20000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримувала, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник ПАТ «Черкасигаз», в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Надав суду заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2006 року [PERSON] є власницею ? частки жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в місті Черкаси по провулку Семашка, 22. Інші частини ? жилого будинку належать відповідно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). 22.01.2015 року співвласниками ? частини будинку за адресою: м. Черкаси, провулок Семашка, 22, скеровано до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» заяву про заборону підключення газопостачання за вказаною адресою без їх згоди. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Як випливає із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);\~\~2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону відносини\~\~між\~\~учасниками\~\~договірних\~\~відносин\~\~у сфері житлово-комунальних послуг\~\~здійснюються\~\~виключно\~\~на\~\~договірних засадах. Відносини між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» та споживачами природного газу регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сверах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 року. Типовим договором розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сверах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 року. Відповідно до ч. 1, 2 Кодексу газорозподільних систем субєкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений обєкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Згідно розділу ІІ Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сверах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 року за цим Договором Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» є підприємством, яке здійснює постачання та транспортування природного газу. [PERSON] є власницею ? частини житлового будинку, що знаходиться в місті Черкаси по провулку Семашка, 22 та є споживачем природного газу. 13 лютого 2015 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» складено акт, яким встановлено, що газові прилади самовільно демонтовано, крани на опусках відсутні. Система опалення в будинку та газопровід до літньої кухні демонтовано. Кран перед лічильником газу опломбовано під блок пристрій. В даному акті також зазначено, що для відновлення газопостачання споживачу необхідно встановити газові прилади, відновити систему опалення та визначити особу, що буде відповідальною за безпечний стан та належне утримання систем газопостачання будинку. Відповідно до відповіді ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» від 30.01.2015 року № 235/17 за адресою м. Черкаси, пров. Семашко, 22а у товариства існують договірні відносини зі споживачем [PERSON] Станом на 2000 рік на обслуговуванні у ПАТ «Черкасигаз» за вищевказаною адресою знаходилась побутова газова плита ПГ-4 «ЕЛЕКТА» та газовий опалювальний котел КЧМ. На даний час, відповідно до заяви [PERSON], 23.01.2015 року газопостачання до даної частини будинку припинено на крані перед газовим лічильником. Газові прилади у вищевказаній частині будинку на час відключення відсутні. Таким чином, на момент розгляду даної справи газопостачання до частини будинку за адресою м. Черкаси, пров. Семашко, 22 не відновлено. В судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» з заявою про укладення договору розподілу природного газу, однак їй було відмовлено. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Зобовязання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбаченим ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12). Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення договору не є можливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору (п. 3 ст. 3 ЦК України) і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу, як зобовязання до примусового укладення договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме спонукати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» укласти з [PERSON] договір розподілу природного газу та зобовязати розглянути питання щодо підключення газової плити за адресою: м. Черкаси, провулок Семашко ([PERSON], 22), оскільки відключенням природного газу порушуються права писаренко Л.І. як власника майна. Позивач в судовому засіданні зазначала, що діями відповідача їй2 нанесена моральна шкода, яку вона оцінює в 20000 грн. Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що винними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, та виходячи із принципів розумності, справедливості та виваженості позов в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 500 гривень. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial