Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що вона та [PERSON] є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак вони за місцем реєстрації не проживають з червня 2008 року, за комунальні послуги за утримання будинку не сплачують, їх місце проживання їй невідоме. Посилаючись на ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, просить задовольнити позов. До початку розгляду справи позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись за зареєстрованим місцем проживання, а також у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачі до суду та учасникам справи відзив не надіслали. Треті особи [PERSON] , [PERSON] до початку розгляду справи надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, вказують на те, що відповідачі з червня 2008 року не проживають за адресою: [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] про день і час слухання справи повідомлялась у встановленому порядку. Рекомендований лист на її ім`я повернувся на адресу суду не врученим за закінченням строку зберігання. Відповідно до ст. ст. 223, 280-282 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності відповідачів, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 5/12 частин за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 24.09.2010 ( а.с. 34-36). Як вбачається з відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 06.05.2019, а також довідки про склад сім`ї Управління адміністративних послу ЧМР від 28.02.2019 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також відповідачі - [PERSON] - з 25.05.2004, [PERSON] та [PERSON] - з 19.06.2008 ( а.с. 12, 16-18). За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим будинком. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до акту від 04.04.2019 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з за адресою: [ADDRESS] не проживають з червня 2008 року по теперішній час(а.с. 13). Згідно витягу з бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України, наданого Державною прикордонною службою України від 30.08.2019, [PERSON] виїхав з України 08.11.2016, а [PERSON] та [PERSON] - 13.06.2017. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але не є членами його сім`ї. На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, були зареєстровані до набуття позивачем права власності на частину будинку за адресою: [ADDRESS] , місцем реєстрації не проживають з червня 2008 року, така реєстрація є порушенням прав позивача, яка позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved