Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що 12.09.2016 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано в Ужгородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний запис за № 80. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що шлюб між ними виявився невдалим, сімейні відносини не склались, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя. На протязі останнього часу кожен з них живе окремо, своїм життям та інтересами. Їхній шлюб носить формальний характер. Примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Самостійно утримувати їх спільну дитину вона не взмозі, оскільки її доходи недостатні для належного утримання дитини, у зв`язку з перебування її у відпустці по догляду за дитиною. Враховуючи вищенаведене, позивачка просить шлюб, який був укладений 12.09.2016 року між нею та [PERSON] розірвати, малолітню дитини залишити проживати разом з матір`ю та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник-адвокат Склря А.Л. позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задоволити. [PERSON] та його представник адвокат Рущак Ю.В. у судовому засіданні щодо розірвання шлюбу не заперечили, що стосується стягнення аліментів в розмірі 1500 грн. заперечили, пояснивши при цьому, що взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва серії [NUMBER] від 03.10.2016 року про шлюб, 12.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний запис за № 80. Від даного шлюбу у них народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Приписами\~ст.110 СК України\~визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно\~ст. 112 СК України\~при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На протязі останнього часу кожен з них проживає окремо, своїм життям та своїми інтересами. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми\~СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно\~ст.182 ЦПК України\~та роз`яснень, що містяться в п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що малолітня донька [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ перебуває на утриманні матері, і проживає разом з нею. Доходи, які отримує позивачка [PERSON] є недостатніми для повноцінного забезпечення матеріального становища малолітньої доньки, її духовного та фізичного розвитку. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача, зокрема те, що згідно наданої суду довідки про доходи відповідача за №01/01 від 26.06.2019 року, офіційний середній заробіток [PERSON] є незначним. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обов`язок щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволенню та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 30.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки на думку суду, саме цей розмір аліментів відповідач взмозі сплачувати. При цьому, оскільки позов пред`явлений 30.11.2018 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати саме із цієї дати, та на підставі ст.\~430\~ч.1\~п.1\~ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 704,80 грн. сплаченого судового збору, та 1536,80 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved