Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства ВТБ Банк про визнання незаконним та скасування наказу від 26 грудня 2014 року № 4022-к, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що з 03.06.2007 року вона працювала головним експертом Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків з робочим місцем у м. Луцьку в ПАТ ВТБ Банк. На підставі наказу від 26.01.2014 року за № 4022-к її було звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки порівняно з іншими працівниками, які залишились працювати в банку, вона має високу кваліфікацію і продуктивність праці, а також більш тривалий безперервний стаж роботи, а тому має переважне право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взято. При ознайомленні її з повідомленням про наступне звільнення було запропоновано вакансії станом на листопад 2014 року, банком не було зазначено істотних умов праці, а саме не вказано робоче місце, розмір заробітної плати та інші умови. Відповідно до врученого попередження про наступне вивільнення її повинні були звільнити 05.01.2015 року, а звільнити 06.01.2015 року незаконно. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ від 26 грудня 2014 року № 4022-к про звільнення з роботи [PERSON], поновити її на посаді головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків з робочим місцем у м. Луцьку Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. За загальним правилом власник підприємства, організації або утворений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, численності та штатів працівників. Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність субєктів права власності. З матеріалів справи вбачається, що правлінням ПАТ ВТБ Банк видано наказ № 527-ад від 30.10.2014 року Про скорочення штату працівників ПАТ ВТБ Банк, за яким в Департаменті контролю банківських ризиків скорочено на три одиниця посаду головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків. Підставою для видачі такого наказу було рішення Правління ВТБ Банк та службова записка директора по проблемним активам корпоративного та малого бізнесу Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків [PERSON] від 28.20.2014 року № 24474/1. Скорочення посади головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків в структурному підрозділі м. Луцька мало місце згідно наданих суду штатних розписів станом на 03.11.2014 року та станом на 08.01.2015 року і скорочувана посада була одна. Скорочення працівників здійснювалося відповідачем у звязку з необхідність оптимізації (змін організації праці) штатного розпису в підпорядкованих структурних підрозділах. Відповідач даючи оцінку щодо кваліфікації позивача зазначає, що згідно посадової інструкції головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків особа, яка обіймає дану посаду повинна мати вищу юридичну освіту, яка у [PERSON] відсутня, а її твердження, що вона є альтернативною економічній освіті не відповідає дійсності. Обговорюючи питання щодо дати звільнення позивача з роботи, то слід зазначити, що закінчення двохмісячного терміну попередження про наступне звільнення працівника не є наслідком продовження трудового договору при проведенні скорочення посади в організації та не створює обовязку повторного попередження, оскільки цей строк надається працівнику для можливого працевлаштування і носить гарантійний характер недопущення порушення права на працю. Що ж до запропонованих вакансій на підприємстві, то позивач їх не розглядала. З матеріалів справи вбачається, що їй було запропоновано роботу в іншій місцевості (а.с. 22). Не ознайомлення з істотними умовами роботи на думку позивача, не значить про відсутність запропонованої роботи, а лише про її небажання їх розглядати. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 26 грудня 2014 року № 4022-к про звільнення з роботи [PERSON] та поновлення [PERSON] на посаді головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків з робочим місцем у м. Луцьку суд не вбачає, а тому в задоволенні позову в цій частину слід відмовити. Оскільки судом відмовлено [PERSON] в поновлення на роботі, то підстав для стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Outcome: dismissed