Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути аліменти з [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] мотивуючи позов тим, що шлюб між сторонами розірвано, діти проживають з позивачкою, відповдач не надає ніякої суттєвої допомоги на утриманні дітей та не бере участі у вихованні, проте сам має високий рівень життя, тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 3500,00 грн., з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. 01.08.2018 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач вказав, що позов не підкріплений належними доказами, після розірвання шлюбу відповідач щомісячно добровільно надає матеріальну допомогу дітям, про що свідчать копії розписок позивачки, які відповідач приєднав до відзиву, купує одяг, допомагає у лікування та організації відпочинку. Також відповідач вказує, що не має стабільного щомісячного заробітку, допомагає непрацездатній матері та має намір створити нову сім'ю, тому просить позов задовольнити частково та винести рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 2000,00 грн. щомісячно або у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповдного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивачка відповідь на відзив не подала, однак подала до суду заяву, у якій вказала, що не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2015 року розірвано (а.с. 6). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 3-4). Згідно зі ст.\~\~ 27\~\~ Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989\~ p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її \~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до \~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка\~ заробітку\~ (доходу)\~ матері,\~ батька,\~\~ яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184\~ СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~\~Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів, що відповідачем не заперечується. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей, суд виходить з того, що діти потребують матеріальної допомоги для забезпечення харчуванням, одягом, дозвіллям та відпочинком та потребують утримання від своїх батьків, які є працездатного віку, мають рівні права та обовязки щодо дітей, судом враховано позицію відповідача, викладену у відзиві, щодо можливості сплати аліментів у сумі 2000,00 грн. щомісяно та те, що позивачка погоджується з таким розміром аліментів, тому в сукупності оцінених судом доказів, суд приходить до висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позову та присудження до стягнення аліментів у розмірі по 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: partial