Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. У позовній заяві позивач посилається на те, що 08 жовтня 2005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що 08 жовтня 2005 року в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис № 612 (свідоцтво серії [NUMBER] ). Вказує, що від цього шлюбу у них з відповідачем народилася одна дитина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спочатку сімейне життя складалося добре, проте починаючи із листопада 2015 року вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинились. З того періоду між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї та, як виявилось, у них діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Стверджує, що шлюб між ними уже тривалий час носить формальний характер. Вона втратила почуття любові до відповідача, а тому збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам сторін і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Також зазначає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки перебування сторін у шлюбних відносинах не ґрунтується на їх вільному волевиявленні. За таких обставин вважає, що надання їм строку для примирення є недоцільним, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинені, окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу. При цьому, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] просить суд врахувати, що вона постійно проживає з нею, а визначені законом перешкоди для цього відсутні. Відповідно, місце проживання дитини [PERSON] , 2011 р.н., слід визначити з нею. На підставі вищевикладеного просить суд: 1. Розірвати шлюб між нею та відповідачем. 2. Визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2011 р.н., разом з нею. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак, представник позивача - адвокат Олійник Р.Б. 01.12.2020 року подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. В заяві зазначив, що вони з позивачкою повністю підтримують заявлений позов та просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час там місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача у судове засідання не з`явився, хоча про час там місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, однак, 05.10.2020 року представником позивача - адвокатом Олійник Р.Б. зареєстровано клопотання про долучення висновку органу опіки щодо визначення місця проживання дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, поданого в порядку ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, розглянувши наявні матеріали та враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2005 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 612, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08.10.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилася дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.03.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. Що стосується питання визначення місця проживання дитини: малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 6 ст. 56 ЦПК України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому - від 26.08.2020 року, органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Як вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2110-618713-2017 від 14.07.2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення місця проживання дитини - малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] разом з мамою [PERSON] також підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у розмірі 1680 грн.

Outcome: approved