Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначено, що 19 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів в сумі 17015 гривень, на підтвердження якого відповідачем була написана боргова розписка, за умовами укладеного договору позики відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути вказану суму в строк до 31 грудня 2012 року. Однак до теперішнього часу борг відповідач не повернула. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 17015 гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 1532 гривні 75 копійок та інфляційні втрати в розмірі 12761 гривня 25 копійок, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок. Як встановлено в судовому засіданні, згідно письмової розписки від 19 квітня 2012 року, відповідач взяла в борг у позивача гроші в розмірі 17015 гривень та зобов'язалася повернути вказану суму в строк до 31 грудня 2012 року. Тобто, при укладенні договору відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути грошову позику в термін, встановлений договором позики. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення грошової позики в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. На виконання договору позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 17015 гривень, тим самим позивач повністю виконала свої зобов'язання перед відповідачем за договором. Тобто, в порушення умов договору відповідач не виконала належним чином зобов'язання по поверненню грошових коштів, борг в сумі 17015 гривень до теперішнього часу позивачу не повернула, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Отже, вбачається, що відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобов'язання. Як встановлено під час судового розгляду, до теперішнього часу відповідач суму боргу позивачу не повернула. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушила умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов укладеного договору позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену вище суму боргу за договором позики. Разом із цим, із наданим позивачем розрахунком суми 3 % річних від простроченої суми боргу та суми інфляційних втрат не можна погодитись, оскільки він обрахований не вірно, тому суд вважає за необхідне провести власний розрахунок. Таким чином, сума 3 % річних від простроченої суми за час користування грошима, тобто з 01 січня 2013 року по 20 жовтня 2016 року, складає 1942 гривні 51 копійок, виходячи з такого розрахунку: 17015 гривень 00 копійок х 3,00 % / 100 % / 365 днів х 1389 днів прострочення = 1942 гривні 51 копійок. Також, сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2013 року по 20 жовтня 2016 року складає 16458 гривень 57 копійок, виходячи з такого розрахунку: 100,2 % х 99,9 % х 100,0 % х 100,0 % х 100,1 % х 100,0 % х 99,9 % х 99,3 % х 100,0 % х 100,4 % х 100,2 % х 100,5 % х 100,2 % х 100,6 % х 102,2 % х 103,3 % х 103,8 % х 101,0 % х 100,4 % х 100,8 % х 102,9 % х 102,4 % х 101,9 % х 103,0 % х 103,1 % х 105,3 % х 110,8 % х 114,0 % х 102,2 % х 100,4 % х 99,0 % х 99,3 % х 102,3 % х 98,7 % х 102,0 % х 100,7 % х 100,9 % х 99,6 % х 101,0 % х 103,5 % х 100,1 % х 99,8 % х 99,9 % х 99,7 % х 101,8 % х 102,8 % = 96,73 % х 17015 гривень 00 копійок = 33473 гривень 57 копійок 17015 гривень 00 копійок = 16458 гривень 57 копійок. Отже, суми 3 % річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат також підлягають стягненню з відповідача, оскільки нею було прострочено виконання грошового зобов'язання перед позивачем. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій нею позовній заяві зазначає належні до стягнення з відповідача суми 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 1532 гривні 75 копійок та інфляційних втрат в розмірі 12761 гривня 25 копійок, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача вказаних сум в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто суми 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 1532 гривні 75 копійок та інфляційних втрат в розмірі 12761 гривня 25 копійок. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 17015 гривень 00 копійок, 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в розмірі 1532 гривні 75 копійок та інфляційних втрат в розмірі 12761 гривня 25 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved