Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про припинення права власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку літ. А-1, сараю літ. Б, колодязя №1, та розташоване за адресою: вул. Миру, 169 (стара адреса: вул. Жданова, 145), смт Котельва Полтавської області, яке зареєстроване за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.02.1980 року Котелевською державною нотаріальною конторою за реєстровим №232, у звязку з його знищенням; про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку - літ. Е-1, загальною площею 88,0 кв.м., в тому числі житлової площі 44,1 кв.м., та господарських будівель й споруд: літньої кухні - літ. Б1,б, погреба вхідного - літ. В, сараю - літ. Г, навісу - літ. г, сараю - літ. г3, гаражу - літ. Д, що розташоване за адресою: вул. Миру, 169, смт Котельва Полтавської області; та про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку загальною площею 0,2870 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Миру, 169, смт Котельва Полтавської області, й до дня смерті належала на праві приватної власності [PERSON], який помер 31.08.2013 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті її чоловіка - [PERSON] вона є спадкоємцем за законом спадкового майна, а саме: житлового будинку літ. Е-1 та господарських будівель і споруд за адресою: вул. Миру, 169, смт Котельва Полтавської області, та земельної ділянки загальною площею 0,2870 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Миру, 169, смт Котельва Полтавської області. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до Котелевської державної нотаріальної контори, однак йому було повідомлено, що держаний нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 20.07.2016 року за №6323, за адресою вул. Миру, 169, смт Котельва Полтавської області житловий будинок літ. А-1 знесений та збудований житловий будинок літ. Е-1, тоді як згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 20.02.1980 року Котелевською державною нотаріальною конторою за реєстровим №232, право власності на імя спадкодавця зареєстровано на житловий будинок літ. А-1. Крім, того на запит Котелевської державної нотаріальної контори не надано витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку. За життя її чоловік, отримавши затверджений акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, не оформив у встановленому законом порядку права власності на побудоване нерухоме майно, а наявність реєстрації права власності на житловий будинок літ. А-1, яке знищене, є перешкодою в реєстрації права власності на успадковане майно. Відповідно до довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 20.07.2016 року за №6323 збудований житловий будинок літ. Е-1 та господарські будівлі й споруди за адресою: вул. Миру, 169, смт Котельва Полтавської області, не є самочинним будівництвом. Земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061292, що виданий 16.08.2000 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1337. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області №0-28-0.4-1181/15-16 від 22.07.2016 року відділом проведено перевірку відомостей про земельну ділянку й встановлено, що до Національної кадастрової системи вищевказана земельна ділянка не занесена, та згідно діючого законодавства України відділ не має правових підстав для надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє його права як спадкоємця за законом отримати у спадщину спадкове майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 41-45, 49-52). Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 46). Відповідач Котелевська селищна рада Полтавської області 07.09.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 54). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], [PERSON], 02.09.2016 року надіслали до суду письмові клопотання про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надали (а.с. 47, 48). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, 06.09.2016 року подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, заперечень з приводу заявлених позовних вимог [PERSON] не надав (а.с. 53). Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Згідно з ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частина 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Крім того, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061292, що виданий 16.08.2000 року Котелевською селищною радою Полтавської області, земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку, та ведення особистого підсобного господарства, тоді як це суперечить п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. В свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям Земельного кодексу України від 25.01.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved