Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого вказує, що 06.05.1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. За час спільного життя у сторін народилася дочка [PERSON] , яка на даний час досягла повноліття. У своєму позові позивач посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися. Спільне проживання та ведення спільного господарства між сторонами припинено понад 20 років, наміру зберегти сім`ю сторони не мають. Просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 06.05.1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №1 та стягнути судові витрати з відповідача по справі. В судове засідання [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судове засідання також не з`явився, подавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають у шлюбі з 06 травня 1995 року, який зареєстрований 06.05.1995 року Кучерявоволодимирівською сільською радою Чаплинського району Херсонської області, актовий запис №1. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як вказує позивач у своєму позові, сторони тривалий час проживають окремо, та шлюбно-сімейні відносини між ними повністю припинилися понад 20 років. Вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідач у свою чергу позовні вимоги визнає повністю та згоден на розірвання шлюбу. Відповідно до ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень п. 10 5 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Судом встановлено, що сторони припинили спільні шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст.. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №123СА31978 від 20.09.2019 року (а.с.1). З огляду на зазначене, суд вважає доводи позивача, в частині вирішення питань про судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved