Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті чоловіка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, де дізналася про існування заповіту від 13.01.2012, яким її чоловік заповів земельну ділянку площею 5,03 га своєму племіннику [PERSON]. При складанні заповіту 13.01.2012 волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі у зв'язку з тим, що не момент його укладення через стан свого здоров'я він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Її чоловік протягом 10 років хворів на цукровий діабет, цироз печінки та асцит. 13.01.2012 йому здійснили операцію, після якої чоловік перебував у вкрай важкому стані, він майже не говорив, руки були нерухомі. У зв'язку із цим звернулася до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила суду, що її чоловік тривалий час хворів і вона доглядала за ним. 13.01.2012 вона була відсутня вдома, оскільки перебувала на лікування. В цей час із її чоловіком [PERSON] перебували [PERSON] та [PERSON], які доглядали за чоловіком. В той день вони викликали для чоловіка швидку допомогу і йому вдома проведено операцію з відкачування рідини (лапароцентез). В той же день, як їй стало відомо із розповідей свідків, до її чоловіка прибув племінник [PERSON] разом із матір'ю та нотаріусом і склали новий заповіт. Вже [INFO] її чоловік помер. А тому вважає, що її чоловік не міг скласти оскаржуваний заповіт. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Допитаний як свідок [PERSON] повідомила суд, що виховувалася і проживала у сім'ї [PERSON] та [PERSON] аж до смерті останнього. [PERSON] в останні дні перед смертю був в неадекватному стані, в нього були галюцинації, йому почали колоти обезболюючі за 2-3 тижні до смерті. 13.01.2012 вона та [PERSON] доглядали [PERSON]. Вони викликали швидку допомогу [PERSON] для відкачування рідини, [PERSON] в цей час була у лікарні. В той день також прибули [PERSON], його мати [PERSON] та вітчим [PERSON]. [PERSON] привіз нотаріуса та попросив її знайти двох свідків. Перший нотаріус, якого привозив [PERSON], відмовився виконувати будь-які дії. Тоді [PERSON] знайшов іншого нотаріуса - молоду дівчину, яка після медичних процедур, зачитала в присутності [PERSON] і [PERSON] якісь документи, запитала у [PERSON] - чи зі всім згоден, а [PERSON] сказав, що зробить підпис як у [PERSON]. Пізніше всі роз'їхалися. Допитана як свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] доводиться їй троюрідною бабусею. Їй відомо, що [PERSON] довгий час хворіє, для полегшення його стану йому давали сильні обезболюючі. 13.01.2012 [PERSON] стало погано, вона із [PERSON] викликали швидку, лікар якої відкачав рідину із живота. До квартири приїхала вся родина [PERSON] - [PERSON], його мати [PERSON] та вітчим [PERSON], а також молода жінка та хлопець. Які після процедур зайшли в кімнату до [PERSON] і деякий час перебували там. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.5, 42). Відповідно до заповіту від 11.11.2010 [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] (а.с.4, 52). [PERSON] та [PERSON] одружились 26.05.1964 (а.с.54). Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 21.02.2013 частково задоволено апеляційну скаргу прокурора Кіровоградського району та скасовано рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2012, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Веселівської сільської ради Кіровоградського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування (а.с.6-7). Згідно із відповіддю приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 01.03.2012 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тюртюбек О.О. 13.01.2012 за реєстром № 5 заведено спадкову справу № 3/2012 до майна [PERSON] (а.с. 28-31). Після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 33, 45, 51). Відповідно до заповіту від 13.01.2012 [PERSON] заповів земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,03 гектарів, що розташована на території Веселівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, [PERSON]. Вказаний заповіт не був підписаний заповідачем власноручно у зв'язку із хворобою. При підписанні були присутні двоє свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34). Згідно із довідкою КРЕП № 3 від 16.02.2012 [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS], з 03.09.1980 по день смерті [INFO], разом із ним була зареєстрована та проживає його дружина - [PERSON], 1942 р.н. (а.с.41). 31.07.2012 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом - ? частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належної спадкодавця на підставі свідоцтва про право власності на житло, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаційними нарахуваннями, що зберігаються у ТВБВ № 10010/047 ОПЕРВ публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банку України» (а.с. 73, 75). Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 151 від 17.03.2015 під час складання заповіту 13.01.2012 [PERSON] страждав на хронічний психічний розлад у вигляді: органічного ураження головного мозку складного ґенезу (судинного та інтоксикації внаслідок печінкової недостатності ІІІ ст.) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F01 - згідно із МКК-10) і за своїм психічним станом під час складання та посвідчення заповіту 13.01.2012 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с.138-140). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. В ч. 1 ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ст. 225 ЦК України). Частинами 2 та 4 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Із висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому суд вважає, що волевиявлення останнього не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. А отже заповіт [PERSON] від 13.01.2012 слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 202-203, 207, 215, 225, 1257 ЦК України,

Outcome: approved