Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, за участю третьої особи центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання, мотивуючи його тим, що вона [PERSON], народилася , зареєстрована і фактично проживає [INFO] (колишня вул. Леніна) в с. Козубівка Хорольського району Полтавської області. Дівоче прізвище позивача [PERSON]. У свідоцтві про народження позивача її батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. 26 січня 1985 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після цього позивачу було присвоєно його прізвище [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. В судове засідання відповідачі не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направлялася на адресу відповідачів та третьої особи ними були отримані. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа - центр соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання явку свого представника не забезпечили.\~ Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, за участю третьої особи центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ізст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом\~\~своїх\~\~порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що\~ 04 липня 1974 року позивача батько, [PERSON], помер в с. Кузубівка Хорольського району. Позивача мати, [PERSON], проживала [INFO] (нині вул. Шевченка) в с. Кузубівка Хорольського району. 25 вересня 2001 року вона померла в с. Кузубівка Хорольського району Полтавської області. До дня своєї смерті заповіт вона не складала і не посвідчувала. На момент смерті матері, з нею проживав позивача брат [PERSON]. Фактично він, як і мати, знаходився на її утриманні, оскільки зловживав спиртними напоями, зі своєю сім»єю не проживав. 22 листопада 2001 року він помер від дії низької температури в с. Кузубівка Хорольського району Полтавської області. На час смерті заповіт не складав і не посвідчував. Позивач здійснила поховання брата, відбула всі поминки, фактично вступила у володіння будинком, так як почала проживати і проживає в ньому постійно в даний час зі своїм цивільним чоловіком. Виготовивши технічний паспорт на житловий будинок та зібравши відповідні документи, позивач знову звернулася до нотаріуса по питанню переоформлення житлового будинку, але остання повідомила, що позивачем не подано до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, тому їй потрібно звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року за позивачем, спадкоємцем за законом, було визнано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Леніна, 42 (нині вул. Шевченка) в с. Кузубівка Хорольського району Полтавської області. 30 серпня 2016 року у державного реєстратора позивач отримала довідку про реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок. Реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 1012615753248. Нещодавно в Андріївській сільській раді Хорольського району позивач дізналася, що в її будинкові секретарем сільської ради ще 27 вересня 2012 року були зареєстровані дочка її померлого брата [PERSON] - [PERSON], [INFO], а згодом і її малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В даний час відповідачка знаходиться в фактичних шлюбних відносинах з гр. [PERSON]. Разом зі своїми дітьми вона проживає з ним в с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області. В будинкові позивача вона та її діти взагалі ніколи не проживали. В даний час позивач має наміри укласти шлюб зі своїм цивільним чоловіком, тому зареєстровані в житловому будинкові сторонні особи їй не потрібні. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється з невідомих позивачу причин. Тим самим порушується право позивача на володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд, передбачене ст. 319 Цивільного кодексу України. Позивач зазначила, що відповідач разом зі своїми дітьми взагалі ніколи, жодного дня там не проживали. Після смерті свого батька, ні його померла дружина, ні відповідач спадщину не оформили. В Андріївській сільській раді Хорольського району Полтавської області, куди позивач неодноразово зверталася по даному питанню їй роз»яснили, що зняття з реєстрації зазначених осіб можливе лише в судовому порядку . За положеннямист. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, прямо передбачених пунктами 1-7 частини 3 зазначеної статті. Як зазначено у ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістомстатті 391 ЦКпозовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності дост. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. .Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. В частині позовних вимог про визнання малолітніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням\~ - будинком № 42 по вул. Шевченка (колишня вул. Леніна) в с. Козубівка Хорольського району Полтавської області суд приходить до наступного висновку. Статтею 6 Конституції України прописано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (відповідно до ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлені обмеження в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться: у прикордонній смузі; на територіях військових об'єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на території, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності; на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан; на тимчасово окупованих територіях, а також щодо осіб: які не досягли 14-річного віку, осіб, до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи, пов'язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України). Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Залишаючи за малолітніми дітьми право користування жилим приміщенням, а саме: будинком № 42 по вул. Шевченка (колишня вул. Леніна) в с. Козубівка Хорольського району Полтавської області і визнаючи матір малолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матірю, крім випадкових обставин. Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти (а за попереднім законодавством\~пятнадцяти) років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 2статті 17 ЦК УРСРта частин 3 та 4статті 29 ЦК. Правила частини 2статті 17 ЦК УРСРпередбачали, щомісцем проживання неповнолітніх, що не досягли пятнадцяти років, визнається місце проживанняїх батьків (усиновителів) або опікунів. Відповідно до частини 4статті 29 ЦК, який регулює спірні відносини з 1 січня 2004 року, також місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (малолітня особа), визнається місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не мала права за попереднім законодавством та не має права у теперішній час вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним субєктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. З огляду на що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: \~\~\~\~\~\~1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; \~\~\~\~\~\~2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; \~\~\~\~\~\~3) про визнання особи безвісно відсутньою; \~\~\~\~\~\~4) про оголошення фізичної особи померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. У відповідності до вимог п. 3, ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. А тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial