Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із відповідною позовною заявою, в якій вказує, що був власником будинку №27 по вулиці Руській в м. Прилуках, який дістався йому у спадок після смерті батьків у грудні 1997 року. Починаючи із 1999 року став проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу із відповідачкою по справі [PERSON] Під час спільного проживання із відповідачкою неодноразово поставало питання придбання житла для доньки відповідача, яка проживала разом з ними та з часом потребувала окремого проживання та житла, у звязку з чим зверталася до адміністрації підприємства на якому працювала із заявами про надання їй позики для придбання однокімнатної квартири. Зважаючи на ті підстави, що однією із умов отримання такої позики, було наявність у позичальника нерухомого майна на праві власності, 18 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Прилуки, вул.Руська,27, який був посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу [PERSON]. Одним із пунктів вищезазначеного договору було передбачено, що за домовленістю сторін продаж частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель здійснюється за 60000 грн., які покупець [PERSON] зобовязується сплатити продавцю [PERSON] у термін до 01.04.2008 року, після оформлення документів та одержання безвідсоткової позики у ВАТ «Укрнафта», у звязку з чим [PERSON] не заперечує проти передачі житлового будинку з надвірними будівлями, частина якого є предметом цього договору, в іпотеку ВАТ «Укрнафта» та укладення іпотечного договору цього житлового будинку, частина якого відчужується. 22.10.2007 року, в день реєстрації договору купівлі-продажу у Прилуцькому МБТІ, Гнідинцівським ГПЗ було підписано проект договору безвідсоткової позики №265-ін із [PERSON], який відповідно до п.7.1 Рішення правління ПАТ «Укрнафта» вступає в силу з моменту його затвердження Головою правління ПАТ «Укрнафта». Проте вказаний договір так і не був затверджений Головою правління ПАТ Укрнафта», Посилаючись на ті обставини, що грошові кошти за відчужувану частину житлового будинку від покупця продавцем не отримувалися так як позивач з відповідачкою проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільні права та обовязки, спільний бюджет, а вказаний правочин було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, позивач просить суд визнати його фіктивним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, надавши з цього приводу відповідні пояснення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася та не повідомила про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, проте, її представники в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав виконання вказаного договору у повному обсязі та просили при цьому застосувати строк позовної давності. Приватний нотаріус [PERSON]Л.в судове засідання не зявилася, але подала відповідні письмові пояснення, в який також просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 05 серпня 2008 року. Згідно договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2007 року , [PERSON] продав, а [PERSON] купила ? частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Прилуки, вул.Руська, буд.27 за 60000 грн., які покупець [PERSON] зобовязується сплатити продавцю [PERSON] у термін до 01.04.2008 року, після оформлення документів та одержання безвідсоткової позики у ВАТ «Укрнафта», у звязку з чим [PERSON] не заперечує проти передачі житлового будинку з надвірними будівлями, частина якого є предметом цього договору, в іпотеку ВАТ «Укрнафта» та укладення іпотечного договору цього житлового будинку, частина якого відчужується. Даний договір був зареєстрований у Прилуцькому МБТІ 22 жовтня 2007 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що про обставини укладання договору купівлі-продажу частини будинку між сторонами у 2007 році їм нічого не відомо, проте підтвердили факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] ще до 2007 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у травні 2008 року позичала своїй племінниці [PERSON] гроші в сумі 60000 грн., на які цілі їй не відомо. Письмового підтвердження від [PERSON] не просила, оскільки вона є її родичкою, тим паче що відповідачка разом зі своїм чоловіком неодноразово періодично позичала в неї гроші, які їй повертали. Позивач у своїй позовній заяві та в судовому засіданні посилається на ті обставини, що жодних коштів від відповідачки не отримував і єдиною метою укладення вказаного договору було отримання позики за місцем роботи відповідачки, яка нею не була отримана, а відтак вважає вказаний договір недійсним та фіктивним. В той же час, надана приватним нотаріусом відповідь та ксерокопія записів із реєстру реєстрації нотаріальних дій підтверджує ті обставини, що 01 липня 2008 року за реєстровим номером 7217 була засвідчена справжність підпису [PERSON] на заяві, з якої вбачається, що [PERSON] сплатила йому гроші в сумі 60000 грн. за продану їй частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Прилуки, вул.Руська, буд.27 та відсутність до неї будь-яких претензій матеріального характеру. Позивач заперечив проти підписання вказаної заяви, проте відмовився від проведення почеркознавчої експертизи на підтвердження чи спростування його заперечень, а тому суд вважає, що в цій частині вимоги позивача спростовуються наявними доказами по справі. Крім того, даючи пояснення в судовому засіданні позивач зазначив, що укласти договір купівлі-продажу частини будинку було особисте волевиявлення обох сторін, ніхто до цього їх не примушував. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття , зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі , ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду із позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правового наміру створити юридичні наслідки. Натомість, як вбачається із досліджених доказів, [PERSON] здійснила реєстрацію вказаного договору у Прилуцькому МБТІ 22 жовтня 2007 року, а отримавши відповідні грошові кошти за продану частину будинку, позивач нотаріально посвідчив відповідну заяву, що свідчить про реальність настання правових наслідків. Тому, зважаючи на наведені вище обставини та дослідженні докази, суд вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами порушення його права, що в такому випадку є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог. Крім того, беручи до уваги подану заяву представником відповідача, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України. Так за поданою заявою та доданими квитанціями, відповідачкою під час розгляду справи було витрачено 9020 грн.24 коп., які сторона відповідача просить стягнути на її користь. Зважаючи на ті обставини, що суд відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог, з позивача, на користь відповідача мають бути стягнуті понесені ним витрати по справі, до який в даному випадку відносяться витрати на правову допомогу та витрати сторони та її представників, що повязані з явкою до суду. Відповідно до ст.84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як на підставу стягнення понесених витрат на правову допомогу відповідачка додає договір про надання правових послуг, акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 21 серпня 2015 року, з яких вбачається, що фізична особа підприємець «Липявка» в особі [PERSON], та [PERSON] уклали договір про надання правових послуг на умовах, що визначені вказаним договором. Згідно акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 21.08.2015 року виконавцем здійснено вивчення матеріалів справи, надано розгорнуту консультацію, складено заяву про застосування строку позовної давності та складено заперечення на позовну заяву. Загальний розмір вартості робіт визначено у 4680 грн. 25 серпня 2015 року за актом здачі-приймання робіт складено зустрічну позовну заяву, вартість якої оцінено у 2400 грн. 27 серпня 2015 року за актом здачі-приймання робіт складено заяву про забезпечення доказів та заяву про допит свідка, розмір виконаних робіт по яких визначено у 1200 грн. До матеріалів справи також додані товарні чеки про оплату вказаних сум та касовий чек на придбання пального 08.09.2015 року на суму 740 грн.24 коп. Як вбачається із матеріалів справи, інтереси відповідачки в судовому засіданні представляли [PERSON] та [PERSON], які мають свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та з якими відповідачкою 17 серпня 2015 року та 28 серпня 2015 року були також укладені відповідні договори про надання правової допомоги. Зустрічна позовна заява, заява про забезпечення доказів, заява про допит свідка підготовлені та підписані представником відповідача - [PERSON], який згідно договору наділений правом подавати в тому числі і заяви, клопотання. Доказів про перебування зазначених адвокатів у трудових відносинах із ФОП «Липявка» надано не було. Крім, того, як вбачається із реєстраційного журналу Прилуцького міськрайонного суду, [PERSON] Прилуцький міськрайонний суд не відвідував, як і не знайомився із матеріалами цивільної справи, про що зазначено ним у акті виконаних робіт. Зважаючи на подані відповідачкою заперечення проти позову та можливість проведення відповідної консультації, суд вважає за необхідне стягнути на її користь лише 487 грн.20 коп. в рахунок понесених витрат на правову допомогу. Крім того, суд враховує ті обставини, що представники відповідача приїздили в м.Прилуки з м.Обухова та м.Броварів, а тому вважає за необхідне стягнути на користь відповідачки витрати, повязані із їх явкою до суду, що становить 740 грн.24 коп., а загалом в такому випадку до стягнення підлягає сума 1227 грн.24 коп. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed