Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, який уточнила, та в якому просила суд визнати за нею право власності на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,1500 га в межах згідно з планом, яка має цільове призначення: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою : [ADDRESS]; припинити право власності відповідачки [PERSON] на 2/5 частки житлового будинку за вказаною вище адресою, виділити їй в натурі зазначений вище житловий будинок з господарськими спорудами та визнати за нею право власності на житловий будинок, та стягнути з неї на користь [PERSON] вартість 2/5 частки житлового будинку. Позов мотивує тим, що 12 грудня 1996 року позивачка, відповідачка, яка є її рідною сестрою, та їх матір [PERSON] уклали договори довічного утримання, предметом якого був житловий будинок [ADDRESS], та згідно до якого 3/5 частки будинку було передано у власність позивачки, 2/5 - відповідачці , проте при укладенні договорів не було з'ясовано правовий режим земельної ділянки, на якій даний будинок розташовано, та яка на підставі рішення виконкому Зуївської селищної ради від 30 жовтня 1996 року за № 146 була передана в приватну власність їх матері . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку було видано 20 січня 1997 року, тобто після укладення договору довічного утримання. Позивачка зареєстрована за даною адресою і після укладення договору довічного утримання постійно мешкала в зазначеному будинку , здійснювала догляд за матір'ю, яка померла [INFO], та після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки та житлового будинку. В судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги, та просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, у зв'язку із тим, що ухвалою Харцизького міського суду від 12 травня 2014 року затверджено мирову угоду між сторонами ,згідно якою їй виділено в натурі спірний житловий будинок з господарськими будівлями, припинено право власності [PERSON] на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями, визнано за нею право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями, вона компенсує [PERSON] вартість 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями. Зазначає, що оскільки спадщина відкрилась в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року, до даних правовідносин підлягають застосування норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини. У зв'язку із тим, що позивачка постійно мешкала зі спадкодавцем на час її смерті та після смерті, доглядала за будинком та земельною ділянкою, обробляла земельну ділянку, в неї знаходиться державний акт на право приватної власності на землю на ім'я спадкодавця, постійно сплачувала податки, вважає, що є усі підстави для визнання за нею право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки вона фактично прийняла спадщину та вступила в управління та володіння нею, проте не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі , оскільки їй в цьому відмовлено. Відповідачка [PERSON] позов визнала, тому що позивачка є власницею будинку, проживала с матер,ю на час її смерті , доглядала за земельною ділянкою , сплачувала податки. Відповідач - Зуївська селищна рада проти задоволення позову не заперечує, оскільки позивачка постійно з 1991 року мешкає в будинку 31 по вулиці Октябрьскій селища Зуївка, доглядала за матір,ю, підтримує будинок в належному стані , обробляє город , сплачує земельний податок. Суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в селищі Зуївка міста Харцизька померла [PERSON], мати позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON]. (а.с.12,14,15,16,17) 12 грудня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй на підставі договору дарування 3/5 частки житлового будинку [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась довічно повністю утримувати [PERSON] (а.с.19) 12 грудня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй на підставі договору дарування 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась довічно повністю утримувати [PERSON] (а.с.22). 25 грудня 1996 року [PERSON] та [PERSON] отримали в БТІ міста Харцизька реєстраційні посвідчення про право особистої власності відповідно на 3/5 та 2/5 частки зазначеного вище житлового будинку (а.с.18,21) Згідно рішення виконкому Зуївської селищної ради від 30 жовтня 1996 року за № 146 була передана в приватну власність матері сторін -[PERSON] земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована на території Зуївської селищної ради народних депутатів по [ADDRESS]. 20 січня 1997 року на ім'я [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована в [ADDRESS]. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 02656. (а.с. 24) Відповідно до ст..125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO], тобто до набрання чинності ЦК України прийнятого 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року , у зв'язку із чим у відповідності до заключних та перехідних положень ЦК України до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року . Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, судом встановлено, що позивачка та відповідачка [PERSON] є спадкоємцями на спадщину у вигляді земельної ділянки, яка належала померлій [PERSON] Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Постановами державного нотаріуса Першої Харцизької державної нотаріальної контори від 17 березня 2014 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] оскільки 6-місячний строк для прийняття спадщини, передбачений ст..1270 ЦК України пропущений (а.с. 32,35) З повідомлення Першої Харцизької державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], не відкривалась. Інформація про заповіти від імені померлої відсутня. Згідно частини 1 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Частиною 2 даної статті визначено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції наказу Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року передбачала, що документами та іншими доказами, які можуть слугувати підтвердженням фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, визнає: довідку житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідку державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копію рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) протягом 6 місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном; а також наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (абзац перший та другий п.113 Інструкції). З довідки виконавчого комітету Зуївської селищної ради від 07 лютого 2014 року вбачається, що [PERSON] проживає постійно за адресою: [ADDRESS], з 1991 року. Проживала спільно з матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] В період проживання здійснювала догляд за матір'ю, провела її поховання. Систематично після смерті матері підтримує будинок в належному стані, проводить ремонт, доглядає за земельною ділянкою, садом, працює на городі, регулярно сплачує земельний податок. (а.с.25). Згідно домової книги, житловий будинок [ADDRESS] знаходився в користуванні [PERSON], з 25 грудня 1996 року - в користуванні [PERSON] , яка значиться зареєстрованою за даною адресою (а.с.26-30). З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що на земельній ділянці розташовані: житловий будинок (літ.А1), житлова прибудова (літ А11) тамбур (літ.а), ганок (ган), гараж (літ Б), вбиральна (літ. В), сарай (літ. Д), підвал з шийкою (літ пд.), навіс (літ.Ж), душ (літ. 3), огорожа (літ. №1), ворота (літ. №2), огорожа (літ. №3), огорожа (літ. №4) (а.с. 42-47). Відповідно квитанцій [PERSON] сплачувала земельний податок за земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], у період з 2002 року по 2013 рік . (а.с. 36-40) Таким чином, судом встановлено, що позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). Ухвалою Харцизького міського суду від 12 травня 2014 року затверджено укладену між сторонами мирову угоду, згідно якої позивачці виділено в натурі житловий будинок з господарськими будівлями за адресою : [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га; припинено право власності [PERSON] на 2/5 частки зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями, визнано за [PERSON] право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями. З урахуванням вищенаведеного, позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved