Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим будинком №3 по пров. А.Возіанова в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області, та зняття його з реєстрації за вказаною адресою, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право власності №382 від 02.10.1970 року, виданого головою Першотравневої селищної ради народних депутатів, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 3 по пров. А.Возіанова в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області. У зазначеному будинку, згідно адресної карти, зареєстровані: [PERSON],\~[INFO],\~та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку позивача понад один рік без поважної на те причини. Факт непроживання [PERSON] у будинку позивача підтверджується [PERSON] обстеження депутатом факту проживання громадян за адресою: пров. [PERSON], б. 3 в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області, складеними депутатом Мангушської селищної ради [PERSON] від 12.01.2018, 10.04.2018, 13.07.2018, згідно яких у зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON],\~[INFO],\~та [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою не проживає з 2013 року. Визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно позивачці для зменшення сплати комунальних платежів, у звязку з чим вона була змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи міститься розписка про отримання судової повістки про виклик до суду. Про причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 247\~Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Так, дійсно згідно свідоцтва про право власності №382 від 02.10.1970 року, виданого головою Першотравневої селищної ради народних депутатів, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 3 по пров. А.Возіанова в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області (а.с. 3). У зазначеному будинку, згідно адресної карти, зареєстровані: [PERSON],\~[INFO],\~та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Факт непроживання [PERSON] у будинку позивача підтверджується [PERSON] обстеження депутатом факту проживання громадян за адресою: пров. [PERSON], б. 3 в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області, складених депутатом Мангушської селищної ради [PERSON], від 12.01.2018, 10.04.2018, 13.07.2018, згідно яких у зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON],\~[INFO],\~та [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою не проживає з 2013 року (а.с. 5-7). Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з тим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином,\~приймаючи до\~уваги,\~що [PERSON] не проживає у будинку позивачки без поважних причин понад встановлені законодавством строки, що в\~свою чергу\~перешкоджає позивачці\~здійсненню її\~права користування\~та розпорядження\~належним їй\~будинком,\~тому відповідачанеобхідно визнати таким, що втратив право користування житлом. Разом з тим, \~відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тому, позов в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.7 ч.1 п.2 зазначеного вище Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial