Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до військової частини польова пошта [NUMBER] , в якому зазначає, що вона була призначена на роботу на посаду музичного керівника дошкільного навчального закладу № 2 «Малятко» на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 187 від 27.09.2006 року. З 01.04.2013 року [PERSON] була переведена на посаду керівника музичного дошкільного навчального закладу, на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] № 99 від 21.03.2013 року. На підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 39 від 26.02.2014 року її було звільнено з роботи у зв`язку з проведенням організаційних заходів та переведенням до військової частини [NUMBER] у відповідності з п. 5 ст. 36 КЗпП України та 27.02.2014 року на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] від 27.02.2014 року прийнято на посаду музичного керівника дошкільного навчального закладу «Малятко» в порядку переведення із військової частини [NUMBER] до військової частини [NUMBER] . 29.05.2014 року на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 114 від 29.05.2014 року звільнена з роботи в порядку переведення до військової частини [NUMBER] , згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України та 30.05.2014 року на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 101 від 30.05.2014 року прийнята на посаду керівника музичного дошкільного навчального закладу № 2 «Малятко». Однак, 31.03.2015 року, на підставі Наказу командира військової частини польової пошти [NUMBER] № 46 від 31.03.2015 року її було звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків, покладених трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить запис в трудовій книжці від 31 березня 2015 року за № 19. Позивач вказує на те, що вона працювала у вказаному дошкільному навчальному закладі протягом майже дев`яти років, при цьому ніколи не мала ніяких порушень, пов`язаних із невиконанням трудових обов`язків, тим більше із їх систематичним невиконанням. Позивач вважає, що її звільнення із займаної посади музичного керівника дошкільного навчального закладу «Малятко» є незаконним та безпідставним та те, що її абсолютно безпідставно звільнено за ч. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки нею жодного разу без поважних причин не порушувались обов`язки, покладені на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, вищевказаними діями їй було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в 5\~000 грн. Позивач просить визнати незаконним її звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити її на роботі у дошкільному навчальному закладі № 2 «Малятко» на посаді музичного керівника; стягнути з в/ч польова пошта [NUMBER] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, командира військової частини польова пошта [NUMBER] [PERSON] та начальника штабу військової частини польова пошта [NUMBER] [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримали позов та просили його задовольнити з урахуванням вищевикладених вимог. В судовому засіданні 22 червня 2015 року представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з військової частини польова пошта [NUMBER] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7\~033,95 грн., індексацію за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за відпустку, зобов`язання внести запис до трудової книжки про недійсність запису про звільнення, визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та їх скасування, а також стягнення витрат на правову допомогу /а.с. 155-156/. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2015 року (яка занесена до журналу судового засідання) прийнято до спільного розгляду з первісно заявленими позовними вимогами вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 7\~033,95 грн. та щодо зобов`язання внести запис до трудової книжки про недійсність запису про звільнення. Питання про відшкодування судових витрат на правову допомогу суд також прийняв як збільшення позовних вимог. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 червня 2015 року (яка також занесена до журналу судового засідання) суд не прийняв до спільного розгляду з первісно заявленими позовними вимогами інші вимоги позивача, оскільки такі заявлені після початку розгляду справи по суті, маючи при цьому інші правові підставі їх заявлення, а деякі взагалі ґрунтуються на інших правовідносинах. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] неодноразово порушувала трудову дисципліну, за що тричі притягувалася до дисциплінарної відповідальності у виді догани 23 листопада 2012 року, 28 січня 2014 року та 24 березня 2015 року /заперечення а.с. 33-35 з додатками/. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову в зв`язку з безпідставністю вимог. Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, до суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Змагальність, як одна з засад цивільного судочинства, передбачена статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України, полягає в тому, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,\~ встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] /а.с. 8-15/ [PERSON] була прийнята на роботу на посаду музичного керівника дошкільного навчального закладу № 2 «Малятко» на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 187 від 27.09.2006 року. З 01.04.2013 року [PERSON] була переведена на посаду керівника музичного дошкільного навчального закладу на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] № 99 від 21.03.2013 року. На підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 39 від 26.02.2014 року її було звільнено з роботи у зв`язку з проведенням організаційних заходів та переведенням до військової частини [NUMBER] у відповідності з п. 5 ст. 36 КЗпП України та 27.02.2014 року на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] від 27.02.2014 року № 44 прийнято на посаду музичного керівника дошкільного навчального закладу № 2 «Малятко» в порядку переведення із військової частини [NUMBER] до військової частини [NUMBER] . 29.05.2014 року [PERSON] на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 114 від 29.05.2014 року звільнена з роботи в порядку переведення до військової частини [NUMBER] , згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України та 30.05.2014 року на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] № 101 від 30.05.2014 року прийнята на посаду керівника музичного дошкільного навчального закладу № 2 «Малятко». На підставі наказу командира в/ч пп [NUMBER] № 46 від 31.03.2015 року [PERSON] 31.03.2015 року було звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків, покладених трудовим договором (порушення трудової дисципліни, а саме розпорядку робочого дня), п. 3 ст. 40 КЗпП України /а.с. 7/. Судом встановлено, що до правовідносин, які виникли між сторонами, належить застосувати наступні правові норми Кодексу законів про працю України: трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21); трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (пункт 3 частина перша статті 40); дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (стаття 147-1); дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148); до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149); якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення (частина перша статті 151). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими пунктом 3 статі 40 Кодексу законів про працю України підставами\~ працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі,\~ вчинений\~ після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних\~ причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього\~ трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 Кодексу законів про працю України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у\~ відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з\~ дня накладення яких\~ до\~ видання\~ наказу\~ про\~ звільнення\~ минулого не більше одного року.

Outcome: partial