Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 листопада 2003 року Кам'янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 21, та про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в сумі по 2500грн. щомісячно на кожну дитину. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, та пояснила, що спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також пояснила, що позивач та відповідач мають двох доньок, які проживають з матір'ю, але відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх достатньо не надає, тому позивач просить стягнути аліменти в сумі по 2500грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погодився на розірвання шлюбу, пояснив, що згідний сплачувати аліменти, але ніде не працює, немає постійного джерела доходів, тому згоден сплачувати аліменти по 900грн. щомісячно на дитину. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 листопада 2003 року Кам'янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 21 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8) Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Крім того, встановлено, що неповнолітні доньки проживають разом із матір'ю (а.с.9). Учасники справи визнали, що діти проживають разом з матір'ю, тому ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, позивач посилається на те, що відповідач має додатковий дохід. Відповідач посилається на те, що він не працює. Жодного належного, допустимого та достовірного доказу, відповідно до ст.ст.77-79 ЦПК України, окрім власних пояснень учасників справи, того, що відповідач має додаткові доходи суду не надано. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що учасники справи не надали доказів для підтвердження матеріального стану сторін більшого ніж ними визнається та необхідності додаткових витрат на дитину, враховує, що відповідач не працює, має на утриманні батька - [PERSON], [INFO], який є пенсіонером. З урахуванням вказаних обставин, суд доходить висновку, що необхідно визначити розмір аліментів в розмірі по 1000грн. на кожну дитину щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial