Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 16 серпня 2015 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належні йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008766 земельні ділянки. Вона (позивач) спадщину прийняла, отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,9972 га. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку площею 1,12 га у звязку з тим, що ця земельна ділянка 100% накладається з вже раніше зареєстрованою земельною ділянкою, яка належить [PERSON]. На даний час їй (позивачу) виділена нова земельна ділянка площею 1,0000 га, межі якої встановлені. У звязку із наявністю державного акта, в якому є помилка і який не визнано недійсним, вона (позивач) не має можливості зареєструвати право власності на виділену їй земельну ділянку. [PERSON] просила суд: - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008766 у частині передання у власність померлому [PERSON] земельної ділянки площею 1,12 га; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,0000 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у частині позовних вимог [PERSON] до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, а в іншій частині позовних вимог поклалися на розсуд суду. Крім цього, представник управління просив розгляд справи проводити без його участі. Представник Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право власності на земельні ділянки площами 3,00 га та 1,12 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008766 (а.с. 11-12). 16 серпня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON], яка 26 серпня 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,9972 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2694, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області та належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008766, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 13). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,12 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008766, у звязку з тим, що ця земельна ділянка 100% накладається з вже раніше зареєстрованою земельною ділянкою, яка належить [PERSON], що підтверджується постановою № 906/02-31 від 15 вересня 2017 року (а.с. 26). З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 1,12 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008766, дійсно 100% накладається з вже раніше зареєстрованою земельною ділянкою, яка належить [PERSON], що підтверджується копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі (а.с. 16) та копією пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою (а.с. 18). З копії пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] на території Носівської міської ради (а.с. 18) вбачається, що було розглянуто матеріали по розпаюванню колишнього КСП імені Фрунзе, звірено списки пайовиків та вирішено виділити [PERSON] взамін іншу земельну ділянку площею 1,0000 га. У судовому засіданні встановлено, що на земельну ділянку площею 1,0000 га виготовлена технічна документація із землеустрою, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 17-24). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Державний акт на право власності за земельну ділянку серії ЧН № 008766 в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 1,12 га, порушує права позивача, так як позбавляє її можливості належним чином зареєструвати за собою право власності на виділену їй, як спадкоємцю [PERSON], земельну ділянку площею 1,0000 га та в подальшому розпоряджатися нею на власний розсуд, а тому підлягає визнанню недійсним в цій частині. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе визнати за нею, як за спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, право власності на земельну ділянку площею 1,0000 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований на законі, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved