Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу по договору позики, в якому зазначила, що 10.12.2013 року вона уклала з [PERSON] договір позики, згідно якого передала відповідачці 3000 гривень, а остання в свою чергу зобов'язалась повернути [PERSON] позику до 01.05.2014 року . На неодноразові вимоги [PERSON] повернути позику [PERSON] не реагує, що спонукало позивача захищати свої права в суді . В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею вимоги та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача борг за договором позики на суму 4000 гривень . Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, поважних причин своєї неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала . Зважаючи на ті обставини, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наявних у справі доказів . Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : 10 грудня 2013 року позивач надала грошову позику [PERSON] в сумі 3000 гривень, що підтверджуються борговою розпискою від 10.12.2013 року, складеною власноручно відповідачем . Відповідач в свою чергу зобов'язалася повернути [PERSON] кошти в сумі 4000 гривень в строк до 01.05.2014 року . Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором . Доказів, які б підтвердили факт повного чи часткового повернення позики позивачеві відповідачем не надано та не заявлялося суду клопотань про їх витребування . Крім того факт знаходження боргової розписки у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань . Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу . Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності , суд прийшов до висновку, що позивач, являючись позикодавцем, вправі вимагати від відповідача, який є позичальником, повернення грошової позики, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення . Проте при визначенні суми боргу, яка підлягає поверненню позивачеві, судом звертається увага на ті обставини, що борговою розпискою не передбачено обов'язку сплати відповідачем відсотків . Сама позовна заява не містить вимог про повернення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних . Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача борг по договору позики в сумі 3000 гривень . З огляду на вказане, на підставі ст.ст.526,530,625,1049,1050 ЦК України ,

Outcome: partial