Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вона є співвласником будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрований також відповідач, який є її колишнім зятем, однак останній у зазначеному будинку не проживає з жовтня 2018 року. Факт реєстрації відповідача у вказаному вище помешканні створює позивачу безліч незручностей, переплат по оплаті комунальних платежів, чим порушуються її права та інтереси. З огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Додала, що не може оформити субсидію з огляду на реєстрацію відповідача у будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за вказаною адресою проживав 14 років - до жовтня 2018 року, безпосередньо брав участь в утриманні будинку. За комунальні послуги не сплачує та участі в утриманні помешкання з жовтня 2018 року не приймає, оскільки там не проживає та відповідно не користується комунальними послугами. Також зазначив, що прописатися на даний час немає куди. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що у власності позивача перебуває 1/2 частина будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 07.08.2015 року. Крім позивача, у вказаній квартирі також зареєстрований [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Будинкової книги та відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області. Відповідно до акту ТОВ «Керуюча Компанія «Домком Житомир» від 18.09.2019 року відповідач не проживає за місцем реєстрації із 15.10.2018 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у будинку [ADDRESS] та його фактичне не проживання в ній без поважних причин із 2018 року, на підставі чого суд приходить до висновку, що реєстрацією місця проживання відповідача у будинку, який належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що вимоги останньої підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою. Заявлені вимоги відповідають способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. за подання позову, від сплати якого відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved