Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Конотопської міської ради Сумської області та прохає визнати за нею право власності на житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] і [ADDRESS] у вказаному житловому будинку. Свої вимоги обгрунтовує тим, що житловий будинок [ADDRESS] та [ADDRESS]. Вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2013 року, та власником квартири [ADDRESS] - на підставі договору купівлі-продажу від 3 червня 2016 року. Даний житловий будинок садибного типу, має окремий двір із земельною ділянкою площею 445 кв. м., на території якого знаходиться господарчо-побутові будівлі. У зв»язку з тим, що вона є власником квартир, а не житлового будинку в цілому, у неї виникають труднощі щодо користування належною їй власністю. Так оформити право власності на земельну ділянку, або право оренди земельної ділянки можливо лише за умови, що їй на праві власності буде належати житловий будинок, а не квартири. Для вирішення питання щодо переведення належних їй квартир у статус житлового будинку вона звернулася до Конотопської міської ради Сумської області. Однак у задоволенні її прохання відповідачем було відмовлено та роз»яснено, що вирішення вказаного питання не входить до повноважень міської ради, а вирішується лише у судовому порядку. За таких обставин, вона змушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с. 27-28) позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач - Конотопська міська рада Сумської області в судове засідання не з»явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без участі її представника. У своїй заяві відповідач зазначив, що проти задоволення позову не заперечує (а.с. 25). Третя особа: комунальне підприємство «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з»явилося, надало заяву з проханням розглядати справу без участі його представника (а.с. 26). Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що за адресою [ADDRESS] знаходиться садибний (індивідуальний) житловий будинок та господарчо-побутові будівлі: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа «№ 1-2» (а.с. 11-14) Як вбачається з довідки КП «Конотопське МБТІ», [PERSON], придбавши квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], об»єднала вказані квартири у садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 20). В той же час, відповідно до витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2013 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Сусліною В.М. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 651 (а.с. 6, 7). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] підставі договору купівлі-продажу від 3 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Засоріним А.І., який зареєстрований у реєстрі за № 1147 (а.с. 8-10). Реєстрація на праві власності за позивачем квартир, а не житлового будинку, створює для [PERSON] складності у користування належним їй майном (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦК України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків - зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до п. 2 ч 1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відмова власника від права власності, а згідно ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. За таких обставин суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок та господарчо-побутові будівлі, розташовані по [ADDRESS], одночасно припинивши за нею право власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] у вказаному будинку.

Outcome: approved