Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначала наступне. 26.01.1979 року у Відділі запису актів громадянського стану Самарського району м. Дніпропетровська, під актовим записом № 27, вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей вони не мають. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, і вони проживають окремо вже майже 30 років, жодних контактів не підтримують, не спілкуються, всі можливості зберегти сім`ю втрачено, а тому подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Окрім цього, [PERSON] зазначала, що оскільки вона не підтримує стосунки з відповідачем, то розірвання шлюбу в органах РАЦСу виявилось неможливим, а тому вона була змушена звернутися до суду із вказаним позовом. З огляду на вказане, [PERSON] просила розірвати укладений між нею та [PERSON] , шлюб, зареєстрований 26.01.1979 року у Відділі запису актів громадянського стану Самарського району м. Дніпропетровська, під актовим записом № 27, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, заперечувала проти надання судом строку для примирення, а також просила винести заочне рішення за наявності для того правових підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення (поважних) причин, згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що був сповіщений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Відзив не подав. Вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України, передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 26.01.1979 року у Відділі запису актів громадянського стану Самарського району м. Дніпропетровська, під актовим записом № 27 (а.с. 4). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені. Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Спір про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи відсутній. У добровільному порядку згоди на розірвання шлюбу у відділі РАЦСу сторонами досягнуто не було. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, чим не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 12 ЦПК України. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому задовольняє позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не порушувала перед судом питання про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved