Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади села Снітків в особі Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації та отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно земельні ділянки: розміром 0,3225 га сільськогосподарського призначення та розміром 0,1631 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані на території Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області по вул. Садова, 7. Вона являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , спадщину прийняла вчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявою про її прийняття. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі не в змозі у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на зазначені вище земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 23.05.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано з Державного нотаріального архіву у Вінницькій області належним чином завірену копію спадкової справи № 293/2003, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності (а.с. 3 зворот). Відповідач копію ухвали від 23.05.2019 та доданих до неї матеріалів отримав 29.05.2019, однак відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд\~справи у\~його відсутності,\~позов визнав\~у повному\~обсязі(а.с. 50-51). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Снітків Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 6). При житті, 29 березня 1999 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, заповів [PERSON] (а.с. 7). 21 жовтня 1993 року [PERSON] рішенням № 21 виконкому Снітківської сільської Ради народних депутатів було передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, які розташовані на території сіл Сіткова та Рясне загальною площею 0,60 га (а.с. 8). Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчим комітетом були передані останньому рішенням 14 сесії Снітківської сільської Ради народних депутатів 1 (21) скликання від 21.06.1993 (а.с. 10). Рішенням 25 сесії Снітківської сільської ради 5 скликання від 15.09.2009 до рішення виконкому № 21 від 21.10.1993 було внесено зміни. Зокрема, зазначено, що [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, що складається із земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га, що розташовані по [ADDRESS] (а.с. 9). Рішенням № 342 39 сесії Снітківської сільської ради 6 скликання, [ADDRESS] в [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 12). Разом з тим, [PERSON] так і не отримав державних актів на земельні ділянки щодо яких він розпочав процедуру приватизації (а.с. 16). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Копією заповіту (а.с. 7), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 6), довідкою Снітківської сільської ради № 887 від 12.12.2018 (а.с. 11), копією паспорта позивача (а.с. 4) стверджується, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка на час її відкриття була неповнолітньою. З копії спадкової справи № 293/2003, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що 10.07.2003 законний представник неповнолітньої [PERSON] [PERSON] подала заяву від імені своєї дочки, якою прийняла спадщину. Інші спадкоємці крім позивача, як за законом так і за заповітом відсутні. На ім`я позивача 10.07.2003 видано свідоцтво про право на спадщину на належні спадкодавцеві земельну ділянку площею 2,5810 га та грошовий вклад (а.с. 55-66). Отже, суд вважає доведеним, що позивач єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину в порядку передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Позивачем у 2018 році було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які були передані органом місцевого самоврядування [PERSON] , і на підставі вказаної технічної документації земельним ділянкам присвоєно кадастрові номера: [NUMBER] (площа земельної ділянки 0,3225 га) та [NUMBER] (площа земельної ділянки 0,1631 га) (а.с. 14-35). Однак, в подальшому, державним реєстратором позивачу відмовлено у завершенні процедури приватизації спадкових земельних ділянок (а.с. 36-37). Крім того, державним нотаріусом позивачу також відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначені вище земельні ділянки з тих підстав, що спадкодавець за життя не отримав на них правовстановлюючих документів (а.с. 39). Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України (у редакції чинній на момент смерті [PERSON] 26.10.2002) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування на час смерті [PERSON] 26.10.2002 мало б місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та, відповідно, не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Разом з тим, на сьогоднішній день, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а відповідними органами відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та реєстрації права власності на землю на ім`я спадкоємця. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на на завершення приватизації та реєстрацію права власності на землю на своє ім`я спадкоємця. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 769 грн (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved