Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа Володимирецька Державна нотаріальна контора Рівненської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO], помер батько позивачки [PERSON], який до дня своєї смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу спадкового майна входять: житловий будинок, прибудова до житлового будинку, літня кухня, сарай, погріб інші господарські будівлі та споруди, а також майнові права на не зареєстровані господарські споруди, земельні ділянки (пай, ділянка для обслуговування будинку, ведення особистого селянського господарства біля будинку) та на грошові вклади в «Ощадбанку». В період з січня місяця 2008 року по день смерті батька,позивачка [PERSON], пенсіонерка, рідна дочка спадкодавця, постійно проживала разом із ним в одному будинку тому, що батько дуже хворів і йому потрібний був догляд та медична допомога. Позивачка проживає у вказаному будинку з дня смерті батька по даний час. 05 червня 2012 року [PERSON], звернулася із завою про видачу свідоцтва на право на спадщину до Володимирецької державної нотаріальної контори як спадкоємцю після смерті свого батька - [PERSON] на вище вказане майно. 17 серпня 2012 року [PERSON]отримала постанову про відмову у видачі їй свідоцтво про право на спадщину, на підставі того, що, спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв її брат [PERSON], син спадкодавця, який отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Після чого, позивачка неодноразово говорила відповідачу [PERSON], який прийняв спадщину разом звернутися до Володимирецької державної нотаріальної контори та внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а саме щодо розподілу часток спадкового майна між нею та відповідачем, але вся розмова закінчувалась відмовою. Іншим шляхом як в судовому порядку [PERSON]своє право реалізувати не може, що стало підставою для звернення до суду. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити повністю. До викладеного в позові позивачка та представник позивачки доповнили, що [PERSON] на день смерті [PERSON] проживала з ним разом та доглядала за ним та як донька померлого має право на обов'язкову частку від спадщини. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, та пояснили, що позивачка [PERSON] тривалий час не проживає в [ADDRESS] не здійснювала догляд за померлим батьком [PERSON] Лише коли батько помер позивачка приїздила на поховання. Також вказали, що [PERSON] пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Просили відмовити в задоволенні позову. Також позивач та представник позивача в судовому засіданні надали суду рішення апеляційного суду Рівненської області від 25.03.2014 року, яке було долучено до матеріалів справи. Даним рішенням [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог до [PERSON] та Старорафалівської сільської ради про визнання заповіту недійсним. Представник третьої особи Володимирецької державної нотаріальної контори, залученї до участі у розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача Ріцька Г.І., в судове засідання з'явилася, та пояснила, що відповідач у встановлений законом термін звернувся до Володимирецької районної ДНК з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], та на законних підставах [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами по справі, що 14.08.2009 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть останнього, серія 1-ГЮ №076553, яке видане Старорафалівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, 15.08.2009 року. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом та за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входило: житловий будинок, прибудова до житлового будинку, літня кухня, сарай, погріб інші господарські будівлі та споруди, а також майнові права на не зареєстровані господарські споруди, земельні ділянки (пай, ділянка для обслуговування будинку, ведення особистого селянського господарства біля будинку) та на грошові вклади в «Ощадбанку». При житті [PERSON] залишив заповіт. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Старорафалівської сільської ради Володимирецького району, [PERSON] усе своє майно яке йому належало та буде належати заповів синові [PERSON] Ст. 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У встановленому законом порядку з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Володимирецької державної нотаріальної контори звернувся відповідач [PERSON], на підставі якої було заведено спадкову справу №2-210. Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого в.о. державного нотаріуса Володимирецької районної ДНК Рівненської області на підставі заповіту, посвідченого Старорафалівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, право власності на вищевказане спадкове майно [PERSON] було зареєстровано за [PERSON] Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя визначається положеннями ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин. Так згідно п. 214. Вказаної Інструкції нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. 05 червня 2012 року [PERSON], звернулася із завою про видачу свідоцтва на право на спадщину до Володимирецької районної ДНК як спадкоємцю після смерті свого батька - [PERSON] на вище вказане майно. 17 серпня 2012 року [PERSON] отримала постанову про відмову у видачі їй свідоцтво про право на спадщину, на підставі того, що, спадщину після смерті [PERSON] прийняв її брат [PERSON] син спадкодавця, який отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або відмовитись від прийняття спадщини в строки, передбачені ст.1270 ЦК України (тобто 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини). Також в судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] вказували на те, що в період з січня місяця 2008 року по день смерті [PERSON],позивачка [PERSON], постійно проживала разом із ним в одному будинку та доглядала заним, що підтверджується довідкою №285 від 21.05.2012 року, яка видана виконкомом Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. Даний факт спростував допитаний в судовому засіданні голова Старорафалівської сільської ради Володимирецького району [PERSON], який вказав, що довідка [PERSON] була видана помилково та не відповідає дійсності. В судове засідання для огляду надав погосподарську книгу Старорафалівської сільської ради Володимирецького району, де вбачається, що [PERSON] на день смерті [PERSON] не проживала зним за адресою [ADDRESS]. Із дослідженого в судовому засіданні паспорта громадянки України [PERSON] вбачається, що остання з грудня місяця 1993 року зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS]. Також позивачка вказує, що має право на обов'язкову частку відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, де вбачається, що право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З цього приводу суд встановив та врахував наступне: Згідно рішення Конституційного Суду України про тлумачення положення ч.1 ст. 1241ЦК України на підставі аналізу наведених положень Конституції України, Кодексу, Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону № 1058, що незалежно від змісту заповіту право на обов'язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами І, II чи ІІІ групи. В п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Абзацом 3 п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Оскільки відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності за заповітом, немає підстав для задоволення вимог позивачки про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, як особі яка має право на обов'язкову частку у спадщині. З огляду на викладене, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed