Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, зазначивши, що 29 лютого 1996 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, право на земельну частку (пай), розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах. Вона (позивач) та її батько (чоловік померлої) [PERSON] в силу ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. 20 травня 2006 року помер [PERSON] Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті батька, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті. Отримати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі вона (позивач) не може тому, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0293719 виданий на імя [PERSON] після її смерті. [PERSON] просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0293719 належало [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON] (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина). В судове засідання позивач не зявилася, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив задовольнити, розгляд справи провести без його участі та участі позивача. В судове засідання представник Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі представника сільської ради. Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у справі доказами. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Крапивянського. З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 1996 року на імя [PERSON] на підставі рішення Носівської райдержадміністрації № 153 від 1 липня 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0293719, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 589 від 14 грудня 1996 року (а.с. 8). 29 лютого 1996 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) (а.с. 20-21) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, остання за життя заповіту не складала. В судовому засіданні встановлено, що в силу ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON], як чоловік, та [PERSON], як дочка, оскільки після смерті останньої фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження, народження і укладення шлюбу (а.с. 6-7) та копією довідки Червонопартизанської сільської ради № 1668 від 4 грудня 2014 року (а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/2 частині права на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом серії ЧН № 0293719, але в установленому порядку не зареєстрували це право за собою. 20 травня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 26). Відповідно до ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи № 246/2014 до майна померлого [PERSON] вбачається, що [PERSON] спадщину прийняла, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) в звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0293719 від 14 грудня 1996 року виданий на імя [PERSON] після її смерті, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори № 661/02-14 від 12 травня 2015 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved