Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 11.02.1986 року по 20.02.2007 рік працювала на ПАТ «МК «Азовсталь». Виплата їй заборгованості по індексації заробітної плати була здійснена ПАТ «МК «Азовсталь» лише 12.03.2014 року у розмірі 401,20 грн. Посилаючись на ст.ст. 95,116, 117, 233 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 21.02.2007 року по 12.03.2014 року в розмірі 155 393,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності за участю її представника, наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Чайкіна К.О., діюча на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 1986 року. 20.02.2007 року вона звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при припиненні трудових відносин з позивачем з нею був проведений фактичний розрахунок і виплачені належні при звільненні суми в повному обсязі. У своїй позовній заяві позивачка вказує що за період роботи на комбінаті з 11.02.1986 року по 20.02.2007 рік відповідачем не в повному обсязі проводилися індексація заробітної плати, яка не була виплачена їй на момент звільнення, проте дане твердження нічим не підтверджує. Крім того зазначила, що у спірний період, з 01.03.2003 по 20.02.2007 р., ПАТ «МК «Азовсталь» неодноразово підвищувало заробітну плату працівникам, у тому числі й позивачу, з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджуючим шляхом, а також своєчасно індексувало заробітну плату. Сума індексації 261,29 грн. виплачена позивачці випереджаючим шляхом і нею отримана при виплаті заробітної плати. Таким чином, отримана позивачкою сума 401,20 грн. не є заборгованістю по індексації або компенсації. У зв'язку з чим, твердження щодо того, що відповідач у 2014 році виплатив їй, нібито, якусь заборгованість по заробітній платі є безпідставними. Оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати позивачці належних їй доходів, то відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні. 20.02.2007 року в день звільнення позивачка не працювала. День її звільнення згідно встановленого графіка праці та відпочинку був вихідним днем. З вимогою провести остаточний розрахунок при звільненні позивачка на комбінат не зверталася, з причини чого відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім того, позивачкою був пропущений строк, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Зазначила, що відсутні і підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди з підстав недоведеності її спричинення, а також тому, що не було порушення її трудових прав. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] у період з 11.02.1986 по 20.02.2007 рік перебувала у трудових відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь». За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон про індексацію) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078 (надалі - Порядок). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про індексацію, п.2 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про індексацію, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст.5 Закону про індексацію, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Пункт 1-1 Порядку передбачає, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону про індексацію. Абзац 5 цього пункту також передбачає, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд відхиляє доводи представника відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» про сплату суми індексації заробітної плати позивачці випереджаючим шляхом, так як можливість підвищення грошових доходів населення з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом (індексація випереджаючим шляхом) була встановлена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року шляхом внесення відповідних змін до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вказані зміни набули чинності 31.03.2005 року. А в Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, зміни щодо індексація випереджаючим шляхом, були внесені лише у травні 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 р. №690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Таким чином, суд критично оцінює заперечення ПАТ «МК «Азовсталь» щодо виплати позивачці [PERSON] за період з 01.03.2003 по 20.02.2007 індексації заробітної плати у розмірі 261,29 грн. випереджаючим шляхом. Крім того, відповідно до ст.110 КЗпП України, ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Проте, відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь» не надано суду доказів, з яких вбачається, що позивачці проводилася індексація заробітної плати. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що індексація заробітної плати відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь» позивачці не проводилася. Щодо визначення конкретної суми індексації заробітної плати, то на думку суду, її визначення можливо після вивчення та перевірки документів, що містять відомості про нарахування позивачці заробітної плати. Тобто постає питання про наявність спеціальних знань у відповідній сфері, якими суд не володіє. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) та диспозитивності (особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд). Відповідно до ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Під час судового розгляду, сторони не заявляли клопотань про призначення відповідної експертизи. У зв'язку з цим, відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суду надана довідка-розрахунок індексації заробітної плати колишньому працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON] за період з 01.03.2003 по 20.02.2007 рік, яку було складено працівниками ПАТ «МК «Азовсталь» (а.с.29-31). Відповідно до вказаного розрахунку, сума індексації за період з 01.03.2003 по 20.02.2007 рік складає 261,29 гривень. В той же час, розрахунок такої суми позивачкою суду не надавався. Відповідно до теоретичного розрахунку компенсації працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON] за період з 01.03.2003 по 20.02.2007 року, наданого відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь», який було складено працівниками ПАТ «МК «Азовсталь» сума компенсації складає 211,11 гривень (а.с.77-79). Тобто загальна сума становить до сплати на користь позивачки становить 472,40 гривень. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] вперше зверталася до відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» із заявою про нарахування та виплату їй індексації та компенсації по заробітній платі 13 січня 2014 року (а.с.80). І відповідно до листа відповідача - ПАТ «МК «Азовсталь» від 22.04.2014 року № 3057, їй були сплачені грошові кошти у розмірі 401,20 гривень (а.с.33). А як свідчить видатковий касовий ордер така виплата була проведена 28 лютого 2014 року (а.с.90). Суд приходить до висновку, що ця сума є сумою індексації та компенсації заробітної плати за вирахуванням необхідних податків та зборів. Частина 1 ст.116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення 20 лютого 2007 року позивачка [PERSON] не працювала, так як цей день згідно установленого графіку праці та відпочинку був вихідним днем (а.с.20-28). Доказів того, що позивачка зверталася до відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» раніше 13.01.2014 року з проханням провести з нею остаточний розрахунок по заробітній платі після звільнення, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що обов'язок по здійсненню остаточного розрахунку по заробітній платі з позивачкою [PERSON] у відповідача ПАТ «МК «Азовсталь» виник 13.01.2014 року. Натомість, остаточний розрахунок було проведено 28.02.2014 року. Відповідно до ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначалося вище, судом до уваги прийнятий розрахунок індексації наданий відповідачем ПАТ «МК «Азовсталь». Таким чином, суд вважає, що визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку повинно співвідноситься з сумою, на яку позивачка [PERSON] реально має право, а також залежати від середнього заробітку позивачки. Відповідно до довідки відповідача ПАТ «МК «Азовсталь», середньогодинна заробітна плата [PERSON] за останні два місяця роботи складала 5,025 гривень (а.с.4). Сума заробітної плати, що підлягала індексації складала 27 521,44 гривень (а.с.29-31). Період роботи з 13.01.2014 року по 28.02.2014 року налічує 288 робочих годин, отже сума середнього заробітку цей період становить 1 447 гривень 20 копійок (288 робочих годин х 5,025 грн.). При цьому за вказаний період спірною сумою індексації та компенсації є сума 472,40 грн. (261,29 грн. - індексація + 211,11 грн. теоретично розрахована компенсація), що складає 1,72 % від нарахованої позивачці заробітної плати за цей період. Таким чином, суд вважає, що сумірним розміром компенсації, яка повинна бути стягнута на користь позивачки за затримку розрахунку при звільненні є сума у розмірі 24,89 грн. (1 447,20 х 1,72 % / 100). Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з того, що відповідно до частини 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідачем - ПАТ «МК «Азовсталь» під час проведення остаточного розрахунку при звільненні були порушені права позивачки [PERSON] Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є законною та обгрунтованою, в той же час, суд не може цілком погодитися з сумою заявленої моральної шкоди, так як вважає її завищеною. На думку суду, розумною є сума моральної шкоди у розмірі 100 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частина 3 ст.88 ЦПК України передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial