Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що 25.01.2014 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено актовий запис за №20 від 25.01.2014 р. Від укладеного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є малолітньою, що стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.01.2014 року. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено актовий запис за № 99 від 25.01.2014 р. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.12.2018 року, по справі №308/5968/18, шлюб між сторонам розірвано. Рішення набуло законної сили 14.01.2019 року. Позивачка зазначає, що фактично з народження доньки відповідач усунувся від участі в утриманні спільної дитини, не турбується про її матеріальний та духовний розвиток ні про навчання, ні про її виховання. Внаслідок цього дитина фактично не знає батька. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн., щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 3500 гривень, з їх відповідною індексацією, за минулий період - трьох років до дати звернення з позовом до суду (17.06.2021 року), посилаючи на те, що відповідач всіляко ухиляється від сплати аліментів (вимога на адресу відповідача надсилалася). В судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак її представник адвокат Бамбушкар С.П. надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у їх відсутності. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, однак у грудні 2018 року розірвали його, після чого стали проживати окремо. За час шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.01.2014 року. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.1 та ч.2 ст.184 СК України). Згідно ст.182 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що донька [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні матері, і проживає разом з нею. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача. Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги те, що обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі - 2700 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, з моменту подання позову до суду (17.06.2021) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, оскільки позивач пред`явив позов 17.06.2021 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 3500 гривень, з їх відповідною індексацією, за минулий період - трьох років до дати звернення з позовом до суду, тобто до 17.06.2021 року, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз статті 191 Сімейного кодексу України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Оскільки, судом встановлено, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на протязі трьох років, та не спростував зазначений факт, суд вважає, що така вимога підлягає до задоволення. Що стосується суми яку слід стягувати з відповідача за минулий період, то на думку суду, таку слід визначити як і розмір аліментів, що підлягає стягненню, тобто в розмірі 2700 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1816 грн.

Outcome: approved