Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Мукачівської міської ради, третя особа Мукачівська місцева прокуратура про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради із зобовязанням відповідача повернути дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 26.09.2002 року № 208 «Про призначення опікуна» її призначено опікуном онучки [PERSON], [INFO]. Також на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівського міської ради від 24.06.2008 року № 155 «Про встановлення опіки на дітьми» її було призначено опікуном малолітньої онучки [PERSON], [INFO]. 17.09.2015 року [PERSON] пішла до школи щоб забрати дітей [PERSON] та [PERSON] додому, однак там їй повідомили, що посадові особи органу опіки та піклування забрали дітей та помістили їх в притулок. В подальшому вона отримала рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 260 від 17.09.2015 року «Про негайне відібрання дітей та припинення опіки над ними», відповідно до якого було вирішено негайно відібрати дітей [PERSON] та [PERSON] від опікуна [PERSON], влаштувати дітей до притулку, звільнити [PERSON] від обовязків опікуна дітей. При цьому вважає рішення протиправним, незаконним та таким, що суперечить вимогам закону. Враховуючи вищезазначене просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 17.09.2015 року № 260 «Про негайне відібрання дітей та припинення опіки над ними» та зобовязати відповідача повернути дітей. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому повідомили, що жодних обставин, які б перешкоджали здійсненню повноважень опікуна в судовому засіданні не встановлено. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, при цьому пояснили, що рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 17.09.2015 року № 260 «Про негайне відібрання дітей та припинення опіки над ними» було прийнято відповідно до вимог закону, в межах наданих повноважень та виключно в інтересах дітей. Додатково вказали, що [PERSON] неналежним чином виконувала обовязки опікуна, діти проживали в антисанітарних умовах та оскільки позивач є людиною похилого віку, то вона не має змоги забезпечити дітям належний догляд та виховання. Прокурор в судовому засіданні вказала на відсутність підстав для відібрання дітей та звільнення від обовязків опікуна [PERSON], а тому вважає позов підставним та таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що матірю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON], що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФМ 031085 від 14.11.2006 року матір дітей [PERSON] померла 12.11.2006 року. Згідно з рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 26.09.2002 року № 208 «Про призначення опікуна» було вирішено призначити опікуном позивача [PERSON] онучки [PERSON] у звязку з тим, що дитина залишилась без батьківського піклування, мати дитини [PERSON] подала нотаріально завірену відмову від батьківських прав на дитину, а батько у свідоцтві про народження дитини записаний зі слів матері. Крім того, відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 24.06.2008 року № 155 «Про встановлення опіки» позивача [PERSON] було призначено опікуном онучки [PERSON] у звязку з тим, що мати дитини [PERSON]Й померла 12.11.2006 року, а відомості про батька записані зі слів матері. Відповідно до довідок № 25/4 від 25.09.2009 року та № 3-05781 від 28.12.2012 року разом з [PERSON] зареєстровані її онучки [PERSON] та [PERSON] за адресою м. Мукачево, вул. Великогірна, 2-а. Відповідно до ст. 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. На виконання зазначених вище вимог Закону органом опіки та піклування - виконавчим комітетом Мукачівської міської ради здійснювався відповідний контроль. Так відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей від 28.11.2006 року, опікун [PERSON] не займається належним вихованням [PERSON] та [PERSON] Згідно з актом умов проживання дітей від 30.07.2015 року з опікуном [PERSON] було проведено профілактичну бесіду та така була попереджена, що у випадку незабезпечення належних умов проживання дітей, відсутності контролю за навчанням, діти будуть відібрані в опікуна. Також відповідно до акту обстеження умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] від 16.09.2015 року в житловому приміщенні де проживають діти виявлені антисанітарні умови для проживання дітей. Згідно з інформацією Мукачівської загальноосвітньої школи № 2 за другий квартал 2013 року [PERSON] навчається незадовільно, умови проживання дитини в сімї також незадовільні. Поряд з тим, має хороші відносини з опікуном [PERSON] Аналогічного змісту також подавалася інформація за третій квартал 2013 року, перший квартал 2014 року, другий квартал 2014 року, третій квартал 2014 року, четвертий квартал 2014 року, перший квартал 2015 року, другий квартал 2015 року та третій квартал 2015 року. Також опікуном [PERSON] подавалися звіти про виконання обовязків опікуна дітей [PERSON] та [PERSON] за 2013 рік та за 2014 рік. За наслідками таких звітів службою у справах дітей були підготовлені висновки про стан утримання, навчання та виховання дітей [PERSON] та [PERSON] відповідно до яких визначено за можливим виконання обовязків опікуна [PERSON] за умови контролю опікуна за навчанням дітей та покращення умов проживання. Відповідно до клопотання Служби у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 31.07.2015 року № 1084 у звязку з неналежним виконанням опікуном своїх обовязків по відношенню до дітей, з метою покращення умов проживання дітей, таких доцільно влаштувати в Закарпатський центр соціально-психологічної реабілітації. На підставі отриманої інформації про неналежний стан виконання [PERSON] обовязків опікуна, з метою соціального захисту дітей-сиріт [PERSON] та [PERSON], враховуючи вік опікуна, беручи до уваги факт отримання тілесних ушкоджень [PERSON], наявність антисанітарії та відсутність належних побутових умов для проживання дітей, органом опіки та піклування - виконавчим комітетом Мукачівської міської ради було прийнято рішення від 17.09.2015 року № 260 «Про негайне відібрання дітей та припинення опіки над ними», яке оскаржується позивачем. Відповідно до зазначеного рішення було вирішено негайно відібрати дітей [PERSON] та [PERSON] від опікуна [PERSON], влаштувати дітей до притулку, звільнити [PERSON] від обовязків опікуна дітей, визнати такими, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 26.09.2002 року № 208 «Про призначення опікуна» та від 24.06.2008 року № 155 «Про встановлення опіки». На підтвердження обставин, що перешкоджають [PERSON] здійснювати повноваження опікуна в судовому засіданні також були допитані наступні свідки. Так допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є класним керівником [PERSON] При цьому показала, що дитина не любить вчитися, часто не підготовлена до уроків. Також повідомила, що 2-3 рази на рік була вдома в дитини, де був безпорядок та антисанітарія. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є головою батьківського комітету класу, де навчається [PERSON] При цьому показала, що дитина приходить до школи в брудному одязі, в дитини був педикульоз. Також повідомила, що кожного року була вдома в дитини, де був безпорядок та антисанітарія. При цьому повідомила, що [PERSON] любить свою бабусю позивача [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює на посаді заступника начальника Служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації. При цьому показала, що була в складі комісії, яка проводила обстеження умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] 16.09.2015 року та було виявлено антисанітарні умови для проживання дітей. Аналогічне показала допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює на посаді головного спеціаліста Служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації. Також як показала допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], що працює завідуючою сектором Служби у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради та особисто здійснює контроль за дітьми з 2009 року. При цьому показала, що опікун [PERSON] безвідповідально ставиться до контролю за навчанням та успішністю дітей, що спричинює відставанням їх від навчальної програми, немає на них впливу, діти постійно неохайні, також в старшої дитини були вилучені сигарети. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює вчителем угорської мови в школі де навчаються діти. При цьому знає молодшу дитину, яка як їй відомо має хороші та близькі відносини з бабусею та хоче повернутися до неї. В свою чергу за клопотанням сторони відповідача судом були допитані наступні свідки. Так допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що знайомі з сімєю [PERSON] протягом багатьох років, часто бувають у них вдома. Також показали, що [PERSON] піклується про дітей, забезпечує їх всім необхідним, створює для них всі умови для належного їх розвитку. Діти називають її мамою. Також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що знають сімю [PERSON] багато років, часто бувають в них вдома. При цьому показали, що [PERSON] надає моральну та матеріальну допомогу дітям, забезпечує необхідними шкільними підручниками, нормальним харчуванням. Між ними склалися теплі родинні стосунки. При цьому суд звертає увагу на те, що Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини», держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25.01.1996 року) визначено, що суд надає дитині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішення між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У звязку з цим в судовому засіданні було заслухано думку дітей [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що дуже люблять свою бабусю, хочуть з нею жити, в притулку їм дуже погано. Аналізуючи підстави та порядок звільнення особи від виконання обовязків опікуна суд враховує наступне. Відповідно до ст. 251 СК України особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Відповідно до ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту. З аналізу приведеної норми вбачається, що Закон передбачає можливість звільнення опікуна від його обов'язків як органом опіки та піклування, так і судом. При цьому закон чітко відокремлює випадки, за яких такі питання вирішуються органом опіки та піклування, а за яких судом. Так, у ч.ч. 1, 2 ст. 75 ЦК України йдеться про право органу опіки та піклування звільнити опікуна від його обов'язків виключно за заявою особи, над якою встановлено таку опіку, або за заявою самого опікуна. Вирішення ж питання про звільнення опікуна від його обов'язків у зв'язку з неналежним їх виконанням ч. 3 ст. 75 ЦК України віднесено до виключної компетенції суду. Це насамперед обумовлюється самою природою правовідносин, а саме необхідністю повно та об'єктивно оцінити обставини й умови виконання опікуном своїх обов'язків (на відміну від перших двох випадків, коли це питання вирішується органом опіки та піклування в силу його безспірності - за ініціативою або підопічного, або опікуна). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому в судовому засіданні було з'ясовано, що [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в порядку допиту свідка, заяву про звільнення її від повноважень опікуна не подавала. Більше того бажає опікуватися [PERSON] та [PERSON], яких виховувала з народження та має можливість для цього. Разом з тим судом не беруться до уваги доводи відповідача з приводу посилання на п.п. 49-51 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 як на підтвердження правомірності прийнятого рішення. Так п. 49 Порядку передбачено, що орган, який встановив опіку, піклування, за заявою особи може звільнити її від здійснення повноважень опікуна, піклувальника. Заява про звільнення від здійснення повноважень опікуна, піклувальника розглядається протягом місяця. Районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради або суд може звільнити особу від здійснення повноважень опікуна, піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, поміщення дитини до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у разі, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню опіки, піклування, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України. Крім того, в п. 51 Порядку визначено, що у разі загрози для життя або здоров'я дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської чи районної у місті ради може прийняти рішення про негайне відібрання дитини в опікуна, піклувальника. Якщо дитина відібрана в опікуна, піклувальника, служба у справах дітей за місцем проживання дитини забезпечує її тимчасове влаштування та протягом семи днів подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про припинення опіки, піклування, який протягом десяти днів розглядає клопотання та приймає відповідне рішення. Встановивши такі обставини, які свідчать про наявність правової колізії коли один нормативно-правовий акт суперечить іншому, суд виходить з того, що у такому разі застосуванню підлягає нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме ЦК України відповідно до якого питання про звільнення від повноважень опікуна, у разі невиконання ним своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту, віднесено до виключної компетенції суду. Аналогічно ст. 170 СК України регламентується порядок відібрання дітей від осіб, з якими вони проживають, де визначено, що така процедура вирішується виключно в судовому порядку. Більше того, суд відкидає твердження сторони відповідача про наявність загрози для життя та здоров'я дітей, як підстави для відібрання дітей. Так відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 10.09.2015 року, досудовим розслідуванням було встановлено, що 22.08.2015 року до чергової частини Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області надійшло повідомлення від чергового лікаря приймального відділення дитячої лікарні м. Мукачево про те, що 22.08.2015 року до них за медичною допомогою звернулася малолітня дитина [PERSON] з діагнозом тупа травма грудної клітки, забій черевної порожнини. При цьому встановлено, що тілесні ушкодження спричинив дитині спричинив сусід [PERSON] Факт нанесення тілесних ушкоджень сторонньою особою не може однозначно свідчити про невиконання своїх обов'язків опікуна [PERSON] чи наявність загрози для життя та здоров'я тим більше обох дітей. Одночасно оскаржуваним рішенням визнано такими, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 26.09.2002 року № 208 «Про призначення опікуна» та від 24.06.2008 року № 155 «Про встановлення опіки». Як зазначає Конституційний Суд України в п. 5 рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку виконавчий комітет Мукачівської міської ради, як орган опіки та піклування при прийнятті оскаржуваного рішення діяв поза межами наданих йому повноважень, при цьому в будь-якому випадку фактів невиконання [PERSON] своїх обов'язків опікуна, порушення прав підопічних, стосунків між опікуном та дітьми, які б перешкоджали здійсненню опіки, безпосередньої загрози життю або здоров'ю підопічних дітей судом не встановлено. При цьому суд приходить до переконання, що вимога про зобовязання відповідача повернути дітей не потребує окремого вирішення, оскільки таке право гарантоване п. 46 зазначеного вище Порядку та ст. 149 СК України і потребуватиме вирішенню у випадку порушення такого право. З огляду на це, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню та слід визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 260 від 17.09.2015 року «Про негайне відібрання дітей та припинення над ними опіки».

Outcome: approved