Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 14 лютого 2004 р. по 08 липня 2014 року. За час шлюбу з відповідачем ними було придбано майно, а саме, житловий будинок № 43 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Приморська в м. Бердянську Запорізької області, згідно свідоцтва на право власності, виданого 21.12.2012р., та земельну ділянку площею 0,0315 га (кадастровий номер 2310400000:10:011:0124), що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Приморська, будинок 43, згідно договору купівлі - продажу від 17жовтня 2008 року. Цей будинок та земельна ділянка були куплені на кошти від продажу її квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначила, що відповідач не зможе пояснити джерело коштів на купівлю будинку та земельної ділянки. Тому вважає, що будинок та земельна ділянка мають бути віднесені до її особистого майна. Просила суд визнати її особистою приватною власністю: житловий будинок з надвірними спорудами № 43 по вул. Приморська в м. Бердянську Запорізької області; земельну ділянку (кадастровий номер 2310400000:10:011:0124) для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0315 га по вул. Приморська, 43 в м. Бердянську Запорізької області . Позивачка до початку судового засідання через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку судового розгляду надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Судом встановлено, що 14 лютого 2004 року між [PERSON] та Шереметьєвою-Ятківською (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] було зареєстровано шлюб (свідоцтво про одруження І-ЖС № 111846, видане 14.02.2004р. відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського РУЮ Запорізької області а.с.9). Рішенням Бердянського міськрайоного суду Запорізької області від 16.06.2014 року шлюб між сторонами бул розірвано (а.с.11). В період шлюбу, а саме, 17.10.2008 року на піставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстровий №1818, Шереметьєва-Ятківська (після реєстрації шлюбу [PERSON]) Н.С. купила земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер 2310400000:10:011:0124, за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Приморська, 43, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7-8,14,15). Крім того, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САF №833033 від 21.12.2012 року [PERSON] [PERSON] (після реєстрації шлюб [PERSON]) Н.С. на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вл. Приморська, буд. 43 (а.с.12-13,16). Відповідно до\~ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Згідно з розясненнями, що містяться в п.п. 23,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка [PERSON] посилалася на те, що спірне нерухоме майно вона придбала за особисті кошті, а саме, за кошти від продажу її квартири в м. Пологи Запорізької області. На підтвердження даної обставини надала: копію договору купівлі-продажу від 01.10.2002 року, відповідно до якого вона придбала квартиру №1 за адресою: м. Пологи, пров. Водопровідний, буд. 16; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №10257584 від 01.11.2017р., відповідно до якої квартира №1 по пров. Водопровідний в м. Пологи відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2006 року; копію договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2007р, відповідно до якого мати позивачки [PERSON] (свідоцтво про народження серія ІІ-ЖС №291697 від 06.05.1978р.), яка знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS], продала квартиру № 60 за адресою: м.Пологи, вул.Пролетарська, буд.164, та копію договору купівлі-продажу від 27.09.2008р., відповідно до якого [PERSON] продала житловий будинок №12 по вул. Баумана в м. Бердянську Запорізької області, а договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки було укладено в жовтні 2008 року, тобто після продажу зазначеного нерухомого майна. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем вимог позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому таке визнання може бути прийнято судом. За таких підстав суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved