Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Компанія Дасті», про захист прав споживачів щодо стягнення грошових коштів, одержаних за недійсним правочином. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 15.05.2014 року між нею та ПАТ «Імексбанк» був укладений споживчий кредитний договір № 4379513/N, за яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 10000 грн., з кінцевим строком погашення 14.05.2017 року. Також, в рамках цього договору між позивачем та АТ «Імексбанк» було укладено Договір банківського рахунку № 999-00059964. З дати укладення договору по січень 2015 року, позивач виконувала договірні зобов`язання та своєчасно погашала кредит на зазначений у договорі рахунок. У січні 2015 року на адресу позивача надійшов лист № 191/495 про відступлення права вимоги між ПАТ «Імексбанк» на користь ТОВ «Компанія Дасті», за договором про надання кредиту № 4379513/ N від 15.05.2014 року, укладеним між позивачем та АТ «Імексбанк». Починаючи з лютого 2015 року по 21.03.2016 року позивач здійснювала платежі за кредитом на користь ТОВ «Компанія Дасті», всього на загальну суму 11620 грн. та 140 грн. комісійної винагороди за операціями прийому платежів. З січня 2020 року позивачу телефонували невідомі особи, та вимагали погасити заборгованість за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Позивач неодноразово телефонувала до ТОВ «Компанія Дасті» та АТ «Імексбанк», для отримання інформації, однак телефони не відповідали. У лютому 2020 року на адресу позивача надійшов лист від 17.01.2020 року № 5394, яким повідомлено, що 17.01.2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра і Гарантія» було укладено договір № 115 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Імексбанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором № 4379513/ N від 15.05.2014 року з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до нього. З метою отримання пояснень, на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 13.05.2020 року було направлено адвокатський запит № 21 від 13.05.2020 року, відповідь на який не було отримано. 26.06.2020 року на адресу ТОВ «Компанія Дасті» пріоритетним листом позивачем було направлено претензію щодо виплати позивачу коштів у сумі 11620 грн., які були сплачені позивачем за кредитним договором безпосередньо на рахунок ТОВ «Компанія Дасті». Станом на 28.07.2020 року відповідь на претензію не надійшла. Таким чином, посилаючись на ст.ст.203, 204, 215, 216 ЦК України, позивач просить стягнути з ТОВ «Компанія Дасті» 11620 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, надіславши клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судові засідання призначені на 10.09.2020 року, 01.10.2020 року, 29.10.2020 року, 23.11.2020 року, не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку визначеному п.1 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.13, ч.1 ст.81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Імексбанк» був укладений споживчий кредитний договір № 4379513/N, за яким позивач отримала кредит в розмірі 10000 грн., з кінцевим строком погашення 14.05.2017 року. Також, в рамках цього договору між позивачем та АТ «Імексбанк» було укладено Договір банківського рахунку № 999-00059964. З дня укладення договору по січень 2015 року, позивач виконувала договірні зобов`язання та своєчасно погашала кредит на зазначений у кредитному договорі рахунок. 16.01.2015 року на адресу позивача надійшло повідомлення № 191/495 про відступлення права вимоги між ПАТ «Імексбанк» на користь ТОВ «Компанія Дасті», за договором про надання кредиту № 4379513/ N від 15.05.2014 року, укладеним між позивачем та АТ «Імексбанк». Починаючи з лютого 2015 року по 21.03.2016 року позивач здійснювала платежі за кредитом на користь ТОВ «Компанія Дасті», всього на загальну суму 11620 грн. та 140 грн. комісійної винагороди за операціями прийому платежів. З повідомлення від 17.01.2020 року № 5394 вбачається, що 17.01.2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра і Гарантія» було укладено договір № 115 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Імексбанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором № 4379513/ N від 15.05.2014 року з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до нього. З метою отримання пояснень, на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 13.05.2020 року було направлено адвокатський запит № 21 від 13.05.2020 року, відповідь на який не було отримано. 26.06.2020 року на адресу ТОВ «Компанія Дасті» пріоритетним листом позивачем було направлено претензію щодо виплати позивачу коштів у сумі 11620 грн., які були сплачені позивачем за кредитним договором безпосередньо на рахунок ТОВ «Компанія Дасті». Станом на 28.07.2020 року відповідь на претензію не надійшла. Рішенням Уповноваженої особи ФГВФО №01-ТА від 03.03.2015 року договори від 21.11.2014 року, 24.12.2014 року та 06.01.2015 року було віднесено до категорії нікчемних правочинів, а 26.03.2015 року до Господарського суду Одеської області поданий позов про визнання недійсними нікчемні договори, по якому відкрито провадження по справі №916/1253/15. Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року по справі №916/1253/15 за результатами розгляду позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» задоволено позов ПАТ «Імексбанк», визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, що укладений між АТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат», визнано недійсним тристоронній договір про заміну сторони в зобов`язанні від 26.12.2014 року, що укладений між АТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», визнано недійсним договір від 06.01.2015 року. Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року, апеляційна скарга ТОВ «Компанія Дасті» залишена без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року по справі № 916/1253/15 - без змін. Постановою Верховного Суду від 13.06.2019 року по справі № 916/1253/15 касаційна скарга ТОВ «Компанія Дасті» залишена без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року та Постанова Південно-Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року по справі № 916/1253/15 залишені без змін. Таким чином, відповідач незаконно отримував кошти позивача на погашення зобов`язання за кредитним договором. Частиною1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 5, 7 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п.10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність їх задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved