Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2014 року [PERSON] отримав в неї 57 000 (п'ятдесят сім тисяч доларів США) в якості авансу за продаж нежитлового приміщення - аптеки по [ADDRESS] На підтвердження отримання коштів 16 вересня 2014 року [PERSON] надав їй письмову розписку. Стверджує, що [PERSON] відчужити нежитлове приміщення їй не має змоги. В добровільному досудовому порядку повернути кошти відмовляється. Позивач в судове засідання не з'явилася, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в котрій просить розглядати справу за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами, вважає позовні вимоги підставними. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно розписки від 16 вересня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] 57000 доларів США у рахунок оплати за придбання нею в майбутньому нежитлового приміщення аптеки по [ADDRESS], котре належить йому на праві власності. Дане приміщення зобов'язався відчужити [PERSON] на протязі місяця, в іншому випадку визнає за нею право власності на це приміщення. Факт прийому передачі грошових коштів підтверджується розпискою, підписаною відповідачем власноручно. Протягом місяця з часу отримання коштів відповідач не виконав своїх зобов'язань в частині укладення письмового договору купівлі-продажу відповідно до розписки від 16.09.2014 року. У відповідності до п. 1статті 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майне, що видається кредитору боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Згідно п. 2 статті 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аналіз визначення завдатку дозволяє виділити наступні його ознаки: а) як завдаток може передаватися грошова сума або рухоме майно. А враховуючи те, що відповідно до ст. 190 ЦК України майном є речі, а також майнові права та обов'язки, закон допускає передачу в якості завдатку рухомих речей та майнових прав. На практиці завдаток найчастіше передається у вигляді грошової суми. Сума завдатку може бути будь-якою, однак вона обов'язково має бути меншою, ніж загальна сума зобов'язання (вартість рухомого майна, що передається за зобов'язанням). В противному випадку така передача буде не передачею завдатку, а виконанням зобов'язання; б) завдатком може бути забезпечено лише зобов'язання, що випливає з договору. Інакше кажучи, позадоговірні зобов'язання (Підрозділ 2 Книги 5 ЦК) завдатком не забезпечуються; в) завдаток виконує три основні функції: - платіжну (завдаток видається в рахунок належних за договором платежів); - підтверджувальну (передачею завдатку боржник підтверджує наявність основного зобов'язання); - забезпечувальну (встановлення негативних наслідків невиконання зобов'язання, забезпеченого завдатком (ст. 571 ЦК України), гарантує виконання такого зобов'язання). Оскільки, сторони лише домовилися укласти договір купівлі-продажу аптеки, і такого договору не уклали, а також не уклали попереднього договору купівлі-продажу аптеки, які б за своєю формою відповідали закону, то сплачені [PERSON] кошти слід вважати авансовими. Отже, виходячи із вимог законодавства суд вважає, що кошти, які отримав [PERSON], є саме авансом, а отже відповідач зобов'язаний повернути [PERSON] дані кошти в повному обсязі. Оскільки, [PERSON] було передано [PERSON] кошти в сумі 57 000 дол. США, що на момент пред'явлення даного позову в гривневому еквіваленті становило - 1 545 213 грн (один мільйон п'ятсот сорок п'ять тисяч двісті тринадцять гривень), то саме дану суму коштів відповідач зобов'язаний повернути позивачу. Крім того, суд вважає підставною вимогу позивача про те, що згідно з положеннями статті 625 ЦК України [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, що становить 148 486,38 грн. (сто сорок вісім тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 30 коп.). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved