Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що крім неї, в даній квартирі зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] , котрий з 2016 року не проживає за цією адресою. Окрім того, відповідач комунальні платежі не сплачує, його особистих речей в квартирі немає. Факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження даним житлом, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, тому позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги, та винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з тим, від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, де він вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як встановлено по справі, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05 травня 2004 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №190462508 від 26.11.2019 року. Згідно наданої копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] , за вказаною адресою, окрім позивачки, значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2019 року у справі №308/15124/18, шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] розірвано. Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає за вказаною вище адресою. Даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи актом про фактичне місце проживання, що складений уповноваженими представниками ТОВ «Наш-Добробут» від 29.10.2019 року, [PERSON] 1958 року народження, не проживає за місцем реєстрації з 2016 року. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 71\~ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Як встановлено судом, реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачам, є перешкодою їм для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивачів. Відповідно до ст. ст.13, 76, 80, 81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги встановлені обставини, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача та співвласником квартири, не проживає у такій та правових підстав для користування даною квартирою немає, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved