Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 60000 грн. Свій позов мотивувала тим, що 04.07.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 60000 грн. як позику та зобовязувався повернути їх в розмірах та строки, обумовлені договором. Строк позики закінчився 04.05.2014 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку. Відповідач належним чином умови договору не виконав, незважаючи на те, що строк повернення позики настав борг не повернув, умисно ухиляючись від будь-яких контактів з позивачем. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду, а тому просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо позики та виконання зобовязань. 04.07.2013 року між сторонами був укладений договір позики, що доведено розпискою, згідно з якою відповідач отримав кошти в сумі 60000 грн. Відповідач зобовязався повернути позику із кінцевим строком повернення до 04.05.2014 року. Розмір процентів договором не встановлювався. Незважаючи на те, що строк повернення позики настав, відповідач взятого на себе зобовязання не виконав, сума боргу залишилась не повернута, неповернута вона і на момент розгляду справи. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти \~виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлене договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved