Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Великобийганської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивований тим, що 13 жовтня 1996 року померла прабабуся позивачки [PERSON], яка до своєї смерті проживала у власному будинку в с. В.Бийгань, вул. Миру, 32, Берегівського району. На випадок смерті прабабуся [PERSON] не залишила заповіту щодо розпорядження своїм майном. Окрім позивачки, спадкоємцем після прабабусі залишився її рідний брат [PERSON], який своєю заявою відмовився від частки у спадщині за законом після смерті прабабусі [PERSON] Звернувшись до Великобийганської сільської ради щодо отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно за законом, їй було відмовлено у звязку з тим, що будинковолодіння згідно запису в по господарській книзі належало померлій [PERSON], яка за своє життя відповідної реєстрації нерухомого майна не провела. Крім того, звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини нерухомого майна після смерті прабабусі, [PERSON] також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у звязку тим, що при житті прабабуся не оформила належним чином своє право власності на майно та не отримала відповідний документ про право власності на житловий будинок в с. В.Бийгань, вул. Миру, 32, Берегівського району. Позивачка у судове засідання не зявилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач представник виконавчого комітету Великобийганської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved