Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] ЦРЛ, третя особа головний лікар [PERSON] ЦРЛ [PERSON] про поновлення на роботі у [PERSON] ЦРЛ і стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. До початку розгляду судом справи по суті позивачка [PERSON] шляхом подання окремої письмової заяви згідно ст.31 ЦПК України уточнила свої позовні вимоги. Позивачка [PERSON] позовні вимоги мотивує наступним чином. З квітня 1997 року вона працювала у [PERSON] ЦРЛ на різних посадах. В лютому 2015 року частину працівників [PERSON] ЦРЛ в тому числі і її, позивачку, повідомили, що з 01 травня 2015 року відбудуться зміни в організації роботи ЦРЛ і буде проведено скорочення штатів. Наказом головного лікаря [PERSON] ЦРЛ від 30 квітня 2015 року №82-К її звільнено з посади медичної сестри палати акушерського відділення за п.1 ст.40 КЗпП України. На її, позивачки, думку дане звільнення є незаконним, оскільки звільнення відбулося з порушенням чинного законодавства. Її безперервний стаж роботи в ЦРЛ становить 18 років, вона являється одинокою матірю, проживає з неповнолітнім сином який хворіє та потребує лікування. Ці обставини під час її звільнення не були враховані, а одже адміністрацією [PERSON] ЦРЛ порушені вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці. Вона, позивачка, зверталася до головного лікаря ЦРЛ із заявою про переведення її, позивачки, на іншу роботу палатної медсестри інфекційного відділення ( ця посада звільнялась у звязку з виходом працівника на пенсію), потім на посаду палатної медсестри травматологічного відділення, але в цьому їй адміністрацією [PERSON] ЦРЛ було відмовлено. Одже, адміністрацією [PERSON] ЦРЛ при її звільнені був порушений порядок вивільнення працівників, передбачений ст.49-2 КЗпП України, щодо подальшого працевлаштування у [PERSON] ЦРЛ за відповідною спеціальністю у іншому структурному підрозділі, окрім акушерського відділення. Також, після її, позивачки, звільнення в хірургічне відділення [PERSON] ЦРЛ 05 травня 2015 року було прийнято нового працівника. Цю посаду адміністрація [PERSON] ЦРЛ всупереч вимогам ст.49-2 КЗпП України не пропонувала. Отже, її звільнення з посади сестри медичної палати акушерського відділення [PERSON] ЦРЛ 30 квітня 2015 року проведено з очевидними порушеннями вимог КЗпП України, зокрема ст.ст.42, 49-2 КЗпП України. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка [PERSON] просить суд ухвалити відповідне судове рішення за яким: - поновити її на роботі на посаді палатної сестри медичної за наявності вакансій на повний робочий день у хірургічному, терапевтичному, дитячому, інфекційному, реанімаційному відділеннях [PERSON] ЦРЛ; - стягнути з [PERSON] ЦРЛ на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ЦРЛ [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надавши слідуючі пояснення. Звільнення [PERSON] з посади медичної сестри палати акушерського відділення [PERSON] ЦРЛ 30 квітня 2015 року відбулося відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Вона звільнена згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності медичних сестер палати акушерського відділення. Про наступне звільнення згідно наказу №55-Од від 13.02.2015 року по [PERSON] ЦРЛ і згідно наказу №56-Од від 13.02.2015 року по [PERSON] ЦРЛ [PERSON] була попереджена працівниками відділу кадрів. [PERSON] відмовилася особисто підписати зазначені накази про ознайомлення про наступне звільнення, про що був працівниками відділу кадрів із залученням також працівника [PERSON] ЦРЛ складений відповідний акт 16 лютого 2015 року і 25 лютого 2015 року. Одночасно з попередженням про звільнення працівниками відділу кадрів 25 лютого 2015 року [PERSON] була запропонована інша робота у [PERSON] ЦРЛ згідно наявних вакантних посад, однак вона відмовилася їх обійняти, про що був складений відповідний акт 25 лютого 2015 року. За час роботи у [PERSON] ЦРЛ з 1997 року [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не притягувалася за порушення трудових (функціональних) обовязків чи трудової дисципліни, упередженого ставлення зі сторони завідувача акушерського відділення чи адміністрації [PERSON] ЦРЛ до неї за час роботи не було, її звільнення з [PERSON] ЦРЛ повязане у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності медичних сестер палати акушерського відділення. Після 25 лютого 2015 року і до 30 квітня 2015 року (дата звільнення) [PERSON] не пропонувалася робота за спеціальністю у інших структурних підрозділах [PERSON] ЦРЛ. В період з 01 травня 2015 року по 06 травня 2015 року до [PERSON] ЦРЛ не було прийнято на роботу жодну особу. Отже, підстав для задоволення позову немає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору головний лікар [PERSON] ЦРЛ [PERSON] просить справу розглядати без її участі у звязку з перебуванням у щорічній відпустці, про що суду надала відповідну письмову заяву ( а.с.135) У судовому засіданні 09 червня 2015 року третя особа головний лікар [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначивши наступне. Звільнення позивачки [PERSON] 30 квітня 2015 року з посади медичної сестри палати акушерського відділення відбулося, тобто проведено, відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Адміністрацією ЦРЛ вживалися заходи щодо подальшого працевлаштування [PERSON] у [PERSON] ЦРЛ. Їй працівниками відділу кадрів пропонувалося всі вакантні посади у [PERSON] ЦРЛ за станом на 25 лютого 2015 року, однак вона від них відмовилась через невелику заробітну плату чи роботу у сільській місцевості. Вона, як головний лікар [PERSON] ЦРЛ, за час роботи [PERSON] у [PERSON] ЦРЛ претензій щодо виконання службових обовязків не мала, остання до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, скорочення чисельності медичних сестер палатної акушерського відділення відбулося на виконання рішення 37 сесії 6 скликання [PERSON] районної ради народних депутатів від 23 січня 2015 року, а не у звязку з підписанням [PERSON] колективного звернення до [PERSON] районної ради у серпні 2014 року щодо зловживань з її, [PERSON] сторони. Підстав для задоволення позовних вимог немає. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи 09 червня 2015 року, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]В.) була прийнята на роботу до [PERSON] ЦРЛ згідно наказу №62 від 02 квітня 1997 року з 04 квітня 1997 року (а.с. 67) Вона, позивачка [PERSON], не являється членом профспілки медичних працівників [PERSON] ЦРЛ (а.с.65). Згідно наказу №243 від 20.12.2000 року по [PERSON] ЦРЛ [PERSON] з 20.12.2000 року переведена на посаду палатної медсестри гінекологічного відділення на період декретної відпустки медсестри [PERSON] (а.с.68) Із трудової книжки [PERSON] вбачається, що гінекологічне відділення [PERSON] ЦРЛ декілька разів змінювало свою назву, і з 01 травня 2012 року згідно наказу №27 від 04.05.2012 року перейменоване в акушерське відділення (а.с.3) Згідно наказу №82-К від 30.04.2015 року по [PERSON] ЦРЛ [PERSON], медична сестра палатна акушерського відділення, звільнена 30 квітня 2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням з виплатами відповідних компенсацій (а.с.69) Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. У справах про поновлення на роботі доведення законності звільнення та дотримання встановленої законом процедури звільнення покладається на роботодавця. Згідно розяснень, даних в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно зясувати, зокрема: - чи дісно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення штату; - чи додержані власником норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників; - які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які той може виконувати працівник і які існували на час звільнення працівника. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця ст.49-2 КЗпП України. Згідно ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Доказами, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату є: - рішення 37 сесії 6 скликання [PERSON] районної ради від 23 січня 2015 року «Про оптимізацію ліжкового фонду [PERSON] ЦРЛ» і «Про створення хірургічного відділення з травматологічними ліжками в [PERSON] ЦРЛ» (а.с.38, 39); - медико-економічне обґрунтування скорочення штатних одиниць та чисельності працівників при обєднанні хірургічного і травматологічних відділень та оптимізації ліжкового фонду від 10.02.2015 р. №01-08/500 (а.с.81-84); - штатні розписи по [PERSON] ЦРЛ за станом на 01.01.2015 року і на 01.05.2015 року (а.с.78-80, 32-33); - наказ №55-ОД від 13.02.2015 року по [PERSON] ЦРЛ «Про скорочення посад» (а.с.73-74); - показання свідка [PERSON], заступника головного лікаря [PERSON] ЦРЛ з економіки; - витяг з протоколу №1 засідання комісії, створеної згідно наказу [PERSON] ЦРЛ від 30.01.2015 року №52-Од з приводу визначення переважного права на залишення на посаді при скороченні медичних працівників, від 13 лютого 2015 року (а.с.127) З вищевикладеного вбачається, що підлягав скороченню пост в акушерському відділенні у складі середнього медичного персоналу, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене та пояснення сторін та третьої особи, суд приходить до висновку про те, що згідно п.1 ст.40 КЗпП України мало місце скорочення чисельності медичних сестер акушерського відділення, що передбачає звільнення працівників, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] ЦРЛ були видані накази №55-ОД від 13.02.2015 року «Про скорочення посад» (а.с.73) і №56-ОД від 13.02.2015 року «Про попередження працівників щодо наступного звільнення» (а.с.70) З наказом №55-ОД від 13.02.2015 року була [PERSON] ознайомлена 16 лютого 2015 року, однак відмовилась його підписати, про що складений акт 16 лютого 2015 року (а.с.34-37, 77) З наказом №56-ОД від 13.02.2015 року [PERSON] ознайомлена 25 лютого 2015 року, однак відмовилась його підписати, про що складений акт 25 лютого 2015 року (а.с.70-71, 30) В судовому засіданні встановлено із пояснення представника відповідача [PERSON], показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], що [PERSON] ЦРЛ 25 лютого 2015 року пропонувала [PERSON] всі наявні вакансії у [PERSON] ЦРЛ, однак вона відмовилась обіймати одну або декілька посад з посиланням на те, що матиме невелику заробітну плату чи розташування роботи у сільській місцевості, а також, що у неї син має захворювання та потребує лікування і постійного догляду, і вона сама його доглядає. Працівниками [PERSON] ЦРЛ 25 лютого 2015 року був складений відповідний акт щодо відмови [PERSON] працевлаштування в подальшому на одну або декілька вакантних посад (а.с.29) Після 25.02.2015 року і до 30.04.2015 року (дати звільнення) адміністрацією [PERSON] ЦРЛ не пропонувалося [PERSON] наявні посади у [PERSON] ЦРЛ. Із акту від 25.02.2015 року (а.с.29) та письмових заперечень на позов [PERSON] ЦРЛ від 21.05.2015 року №01-08/1832(а.с.26-28) вбачається, що [PERSON] пропонувалися 23 вакантні посади, а із довідки [PERSON] ЦРЛ від 04.06.2015 року №01-08/1970 (а.с.90-91) вбачається, що у [PERSON] ЦРЛ з 01.02.2015 року по 30.04.2015 року було 32 вакантні посади. Окрім того, у судовому засіданні було встановлено із пояснення сторін, що у період з 25.02.2015 року по 30.04.2015 року у [PERSON] ЦРЛ звільнилися сестри медичні палатні з різних підстав, передбачених КЗпП України, а на їх місце приймалися інші особи, з більш меншою кваліфікацією і продуктивністю праці, зокрема Кравченко звільнилася 30.04.2015 року з хірургічного відділення, а на її місце прийнята [PERSON], у якої менший стаж, ніж у [PERSON] (а.с.128-129) [PERSON] адміністрацією [PERSON] ЦРЛ не пропонувалися вакантні посади, які виникли після звільнення працівників [PERSON] ЦРЛ, посади яких вона могла б обійняти у період після 25.02.2015 року по 30.04.2015 року включно. З даними обставинами згодні сторони, третя особа і їх підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], працівники відділу кадрів ЦРЛ. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] ЦРЛ не додержаний порядок вивільнення [PERSON], врегульований ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України. Вказане полягає в тому, що [PERSON] [PERSON] ЦРЛ після 25.02.2015 року і до 30.04.2015 року (дати звільнення) не пропонувалися всі наявні вакансії та робота, які вона могла б виконувати і які існували на час звільнення [PERSON] Із пояснень сторін, письмової довідки [PERSON] ЦРЛ від 12.06.2015 року №01-08/2067 вбачається, що у [PERSON] ЦРЛ були з 25.02.2015 року по 30.04.2015 року вакансії, тобто вакантні посади, які [PERSON] могла б обійняти за її згоди, виходячи із освітньо-кваліфікаційного рівня [PERSON] (а.с.6, 8), однак посади [PERSON] [PERSON] ЦРЛ в порушення ст..49-2 КЗпП України не пропонувалося. Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно уточнених позовних вимог позивачка [PERSON] просить поновити її на посаді палатної медичної сестри в хірургічному, терапевтичному, дитячому, інфекційному, реанімаційному відділенні [PERSON] ЦРЛ. Виходячи із приписів ч.1 ст.235 КЗпП України суд вважає за необхідне поновити [PERSON] на попередній роботі, а саме на посаді сестри медичної палати акушерського відділення [PERSON] ЦРЛ, вийшовши за межі позовних вимог. Це повязано з захистом порушених трудових прав і законних інтересів [PERSON] і необхідністю їх поновлення. Виходячи із приписів ч.2 ст.235 КЗпП України підлягає виплаті [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7641 грн 45 коп, виходячи із наступного розрахунку: - 2834 грн 73 коп за травень 2015 року; - 2834 грн 73 коп за червень 2015 року; - 1971 грн 99 коп за 16 робочих днів прогулу у липні 2015 року (2834 грн 73 коп : 23 робочих днів у липні 2015 року х 16 робочих днів вимушеного прогулу = 1971 грн 99 коп). Час вимушеного прогулу з 01.05.2015 року по 22.07.2015 року включно. Доводи позивачки [PERSON] про те, що її звільнення відбулося з упередженого ставлення до неї головного лікаря [PERSON] ЦРЛ [PERSON] та завідувача акушерського відділення [PERSON] ЦРЛ [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні зібраними у справі доказами, які оцінені судом, виходячи із положень ст..212 ЦПК України. Отже, у суду відсутні правові підстави щодо направлення окремої ухвали суду прокурору Кролевецького району та [PERSON] ЦРЛ щодо порушення трудових прав [PERSON] при її звільненні з [PERSON] ЦРЛ в порядку ст.211 ЦПК України. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що звільнення [PERSON] проведено відповідно до чинного трудового законодавства, а отже підстав для поновлення на роботі немає, не є виправданням, виходячи із наступного. Адміністрацією [PERSON] ЦРЛ не були додержані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, зокрема ст.ст.42, 49-2 КЗпП України. Так, [PERSON] після 25.02.2015 року до 30.04.2015 року (дати звільнення) [PERSON] ЦРЛ взагалі не були запропоновані всі вакантні посади, які існували на час її звільнення, обійняти які вона би погодилася або відмовилася у силу різних причин (невелика зарплата, знаходяться на значній відстані від місця проживання тощо), незважаючи на те, що вакантні посади у [PERSON] ЦРЛ були. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] ЦРЛ в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Відповідно до ст.21, п.1 ч.1 ст.40, ст.42, ст.ст.49-2, 232, 233, 235 КЗпП України,

Outcome: approved