Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні працівника, інфляційних втрат та моральної шкоди. В обґрунтування свого позову вказала, що вона працювала на посаді начальника технологічної групи в ПАТ «АТ НДІРВ» з тимчасового трудовим договором з 08.01.2013. Після закінчення терміну тимчасового трудового договору 29.01.2014 р. вона була звільнена. Нарахована зарплата за період роботи з липня 2013 по січень 2014 в сумі 16173 грн. в порушення вимог ст. 115, 116, 47 Кодексу законів про працю України мені до теперішнього часу не виплачена. З 11.03.2014 позивачка знову поступила на роботу в ПАТ «АТ НДІРВ» на колишню посаду з тимчасового трудовим договором. Поточна зарплата виплачувалася з невеликими затримками тільки чотири місяці (березень -червень 2014). Зарплата ж за липень 2014 була виплачена в грудні з затримкою в п'ять місяців. 11.11.2014 року позивачка знову звільнилася з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». Таким чином, в порушення вимог ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата за період з липня 2013 по січень 2014 року в сумі 16173 грн., а також за період з серпня 2014 по листопад 2014 року в сумі 5288 грн. до теперішнього часу позивачці не виплачена. Звернення на адресу адміністрації, в профспілковий комітет, до прокуратури не дали результату. У зв'язку з невиплатою заробітною плати, позивачка звільнилася з підприємства за власним бажанням до закінчення терміну строкового трудового договору, в надії отримати повний розрахунок при звільненні відповідно до ст. 47, ст. 116 КЗпП України. Однак і ці статті Закону адміністрацією підприємства були порушені. Розрахунок позивачка не отримала, довідку про заборгованість із зарплати для звернення до суду їй не видали, навіть, після дворазового письмового звернення. Заборгованості підприємства із соціального страхування позбавили позивачку можливості отримати законну надбавку до пенсії працюючого пенсіонера, а також вона не змогла отримати рекомендоване медиками санаторно-курортне лікування виразки шлунка, не змогла купувати необхідні якісні продукти харчування, лікарські препарати. Крім того, позивачка не в змозі повністю оплачувати комунальні послуги. Такими діями відповідач завдав позивачці моральної шкоди - вона постійно відчуває занепокоєння, безсоння, погіршився стан її здоров'я. Моральну шкоду позивачка оцінює у 20000 гривень. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити його. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково, а саме в розмірі несплаченої заробітної плати в сумі 22798 гривень, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 6827, 70 гривень. В іншій частині позовних вимог просили відмовити за наступних підстав. Так, середній заробіток Позивачки був обрахований у відповідності до Положення, затвердженого ПКМУ № 100 від 08.02.1995 року і становить 147,35 грн.(Довідка про розрахунок розміру середнього заробітку - залучена до матеріалів справи). Крім того, позивачка [PERSON] працювала на ПАТ «ATНДІРВ» в період, за який утворилась заборгованість по заробітній платі, 2013 року-2014 року (по момент звільнення) в режимі неповного робочого тижня, у відповідності до положень чинного КЗпП України та відповідних наказів директора (копії залучені до матеріалів справи). Даний факт підтверджується розрахунковими листами Позивачки, копії яких додаються до заперечення на позовну заяву. Також до заперечення додаються листи, що підтверджують ознайомлення Позивачки під особистий підпис з наказами директора ПАТ «ATНДІРВ» про встановлення на підприємстві неповного дводенного робочого тижня. Таким чином, враховуючи графік роботи Позивачки на підприємстві та відповідно до норм, викладених в п.8 Положення про порядок обрахунку середнього заробітку (Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року), компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача підлягають наступні робочі дні: Після звільнення 29.01.2014 року: · січень 2014 року - робочих днів на підприємстві не було · лютий 2014 року - 03,04,10,11,17,18,24,25 (8 днів) · березень 2014 року - 03,04,10 (3 дні). Загальна кількість робочих днів складає 11. Середній заробіток складає: 2358.10 (оплата завідпрацьований час в листопаді 2013 року) і- 1828.86 (оплата з відпрацьований час в грудні2013 року)= 4186,96/ 29 (кількість робочих (відпрацьованих) днів)= 144,38 грн. Сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з Позивачкою при її звільненні складає 11x144,38 грн.=1588,18 грн.. 311.03.2014 року зарахована на роботу до ПАТ «ATНДІРВ», 2. Після звільнення 11.11,2014 року: - листопад 2014 року -17,18,24,25 (4 дні) · грудень 2014 року-01,02,08,09,15,16,22,23,29,30 (10 днів) · січень 2015 року - робочих днів на підприємстві не було · лютий 2015 року - робочих днів на підприємстві не було. Загальна кількість робочих днів складає 14. Сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з Позивачкою при її звільненні складає 2 062, 90 грн. А всього: 3651 грн. 08 коп. Однак, Позивачкою не надано до суду жодної інформації про те, чи отримувала вона після звільнень з ПАТ «AT НДІРВ», в періоди, за який просить суд стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку, інший дохід (заробітну плату за іншим місцем роботи, розміру отримуваної нею пенсії, тощо). Оскільки даний факт має істотне значення для вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку, а Позивачка не надала в обґрунтування своїх вимог ні вичерпної інформації, ні належних доказів, просимо суд відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. Позовні вимоги позивачки [PERSON], стосовно відшкодування моральної шкоди, ПАТ «АТ НДІРВ» не визнає повністю і просить суд відмовити в задоволенні цієї частики позовних вимог в зв'язку з їх недоведеністю. Позивачкою до матеріалів справи була залучена копія судового наказу про стягнення з неї заборгованості за спожиті комунальні послуги, надані КП «Жилкомсервіс», в сумі 10 240 грн. 03 коп. Однак, вважаємо за необхідне зазначити, що вартість такого виду комунальних послуг складала за період 2013 2014 року 1 грн. 38 коп. за 1 кв.м. Таким чином, не сплата комунальних послуг Позивачкою не обумовлена частковою несплатою заробітної плати в період 2013-2014 років, бо нарахована за більший період. Крім того, з 2009 року Позивачка є пенсіонеркою, і заробітна плата не була єдиним джерелом доходу, тому сплачувати поточні комунальні платежі, не накопичувати борги вона мала змогу. Чинним законодавством України передбачений обов'язок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (стаття ст.237-1 КЗпП України). Чинним законодавством України, зокрема, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, ще відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Однак, позивачкою не надано жодних документів, які підтверджують настання перелічених негативних наслідків, а саме порушення її прав, не свідчить про спричинення їй моральної шкоди. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на посаді начальника технологічної групи в ПАТ «АТ НДІРВ» з тимчасового трудовим договором з 08.01.2013. Після закінчення терміну тимчасового трудового договору 29.01.2014 р. вона була звільнена. Нарахована зарплата за період роботи з липня 2013 по січень 2014 в сумі 16173 грн. в порушення вимог ст. 115, 116, 47 Кодексу законів про працю України позивачці до теперішнього часу не виплачена. З 11.03.2014 позивачка знову поступила на роботу в ПАТ «АТ НДІРВ» на колишню посаду з тимчасового трудовим договором. Поточна зарплата виплачувалася з невеликими затримками тільки чотири місяці (березень червня 2014). Зарплата ж за липень 2014 була виплачена в грудні з затримкою в п'ять місяців. 11.11.2014 року позивачка знову звільнилася з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». Згідно ст. 115 КЗпП України - При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власника бо уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власника бо уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 116 КЗпП України - В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власника бо уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, право позивачки на отримання заборгованості за заробітною платою не може бути обмеженим строком давності, отже вся сума заборгованості у розмірі 21461 гривня, вказаному позивачкою, підлягає стягненню. Крім того, з урахуванням індексу інфляції, сума компенсації інфляційних втрат позивачки складає 7378,86 гривень, також підлягає стягненню. Проте, позивачка [PERSON] працювала на ПАТ «ATНДІРВ» в період, за який утворилась заборгованість по заробітній платі, 2013 року-2014 року (по момент звільнення) в режимі неповного робочого тижня, у відповідності до положень чинного КЗпП України та відповідних наказів директора (копії залучені до матеріалів справи). Даний факт підтверджується розрахунковими листами Позивачки, листами, що підтверджують ознайомлення Позивачки під особистий підпис з наказами директора ПАТ «ATНДІРВ» про встановлення на підприємстві неповного дводенного робочого тижня. Таким чином, враховуючи графік роботи Позивачки на підприємстві та відповідно до норм, викладених в п.8 Положення про порядок обрахунку середнього заробітку (Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року), компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача підлягають наступні робочі дні: Після звільнення 29.01.2014 року: · січень 2014 року - робочих днів на підприємстві не було · лютий 2014 року - 03,04,10,11,17,18,24,25 (8 днів) · березень 2014 року - 03,04,10 (3 дні). Загальна кількість робочих днів складає 11. Середній заробіток складає: 2358.10 (оплата за відпрацьований час в листопаді 2013 року) і- 1828.86 (оплата з відпрацьований час в грудні 2013 року)= 4186,96/ 29 (кількість робочих (відпрацьованих) днів)= 144,38 грн. Сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з Позивачкою при її звільненні складає 11x144,38 грн.=1588,18 грн.. 311.03.2014 року зарахована на роботу до ПАТ «ATНДІРВ». Однак, згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України - Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Отже позивачкою пропущений тримісячний строк звернення до суду з дня, коли вона дізналася про порушення її права. Після звільнення 11.11.2014 року: - листопад 2014 року -17,18,24,25 (4 дні) · грудень 2014 року-01,02,08,09,15,16,22,23,29,30 (10 днів) · січень 2015 року - робочих днів на підприємстві не було · лютий 2015 року - робочих днів на підприємстві не було. Загальна кількість робочих днів складає 14. Сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з Позивачкою при її звільненні складає 2 062, 90 грн. Оскільки позивачка звільнилася 11.11.2014 року, а до суду звернулася 26.01.2015 року, ця сума підлягає стягненню. Крім того, згідно ст.. 237-1 КЗпП України - Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлена наявність вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачці, що призвело до моральних втрат, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, розмір моральної шкоди, суд, приймаючи до уваги ступінь моральних страждань, наслідки, тривалість невиплати заборгованості,

Outcome: partial