Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .. Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідач є колишнім чоловіком її доньки, який наразі з донькою розлучений, та після розірвання шлюбу припинив проживати в квартирі. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, а його реєстрація в квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ухвалою суду від 24.03.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.06.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] звернулася на адресу суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. Дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Реєстрація права власності проведена на підставі договору купівлі-продажу серії ВРК № 696848 від 27.05.2011 посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Коваленко В.В. за р. № 2114. За наданою сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до акту від 23.01.2020, посвідченого ОСББ «Надія», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з серпня 2019 року за адресою реєстрації не проживає. Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно норм ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Можливість встановлення права користування чужим майном (сервітут) щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, передбачена також ч. 1 ст.401 ЦК України. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (ч.ч. 1, 2 ст.403 ЦК України). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач [PERSON] перебуваючи в шлюбі з донькою позивача проживав у спірній квартирі з 2011 року за згодою власника [PERSON] і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Частиною 2 ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.322 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що відповідач є особою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS] , а його реєстрація в зазначеній квартирі здійснює перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпоряджання майном. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що підлягають задоволенню у повному об`ємі. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved