Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 13.10.2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області прийнято рішення про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини із усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2009 року і до досягнення ним повноліття. По даній цивільній справі 10.11.2009 року було видано виконавчий лист №2-1250/2009р.; заборгованість [PERSON] по аліментах за період з 06.10.2009 року по [INFO] року становить 9487,92грн., що підтверджується розрахунком відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 15.07.2014 року №09-52/3430. [PERSON] ухилявся як від сплати аліментів на утримання сина згідно рішення суду, так і від своїх батьківських обов'язків. На підставі ст.196 СК України позивач просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 135648,63грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити та наполягали на цьому, заперечивши повністю зменшення нарахованого розміру неустойки та мотиви представників відповідача з цього приводу із урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Представник позивача зосередив увагу суду на тому, що такою є вимога закону і судова практика, подавши правові позиції. Представники відповідача [PERSON] та адвокат [PERSON] просили позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково виходячи з того, що матеріальне становище їх довірителя було і є значно скрутним, оскільки не працює, а стан здоров'я незадовільним; що аліментні зобов'язання боржником виконувались тоді, коли державним виконавцем було про це повідомлено до досягнення дитиною повноліття; що про заборгованість по аліментах відповідач довідався лише тепер. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області [PERSON] при вирішенні спору покладалась на думку суду, представила до матеріалів цивільної справи фотокопію матеріалів виконавчого провадження та пояснила, що виконавче провадження іншим державним виконавцем, котрий уже у відділі ДВС не працює, постановою від 28.12.2012 року було закінченим у зв'язку із спливом передбаченого законом строку для даного виду стягнення з примусового виконання виконавчого листа №2-1250/2009р. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими суду доказами, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів слід задовольнити повністю, виходячи з наступного: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] являється батьком [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2009 року, зобов'язано стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2009 року і до досягнення ним повноліття. На підставі цього рішення 10.11.2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області було видано виконавчий лист №2-1250/2009р. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2010 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Шугайлом О.Г. було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1250, виданого 10.11.2009 року місцевим судом. Із розрахунку відділу ДВС Самбірського МРУЮ Львівської області від 15.07.2014 року №09-52/3430 вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментах з період з 06.10.2009 року по [INFO] року становить 9487,92грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) визначено ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Як вбачається з поданих суду матеріалів, при розгляді справи не було встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від відповідача причин; при вирішенні зазначеного вище спору про стягнення аліментів відповідач був присутнім, відтак знав про аліментні зобов'язання із часу постановлення судового рішення; надалі ухилявся від оплати аліментів, а тому виникла заборгованість. Ураховуючи вимогу ст. 196 СК України, неустойка стягується в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому [PERSON] повинен сплатити [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 135648,63грн. згідно поданого позивачем розрахунку за період з 06.10.2009 року по 01.09.2014 року. Тому суд прийшов до висновку про задоволення позову повністю виходячи з вимоги ч. 1 ст. 196 СК України, а також із урахуванням ст. 60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У свою чергу представники відповідача відповідно суду не спростували розрахунку нарахованої позивачем суми, не довели суду необхідності та можливості застосування ч. 2 ст. 196 СК України, не заперечили вини відповідача у несвоєчасному перерахуванні аліментних зобов'язань, не критикували постанови про закінчення виконавчого провадження, а вцілому перед судом не заявляли з цього приводу клопотань, відтак позов є підставний та підлягає задоволенню. Разом з тим, зважаючи на позицію представників відповідача у судовому засіданні та на поведінку відповідача як боржника за аліментними зобов'язаннями, суд звертає увагу на наступне: Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поясненнями учасників судового розгляду, поясненням безпосередньо опитаного в суді [PERSON], суд прийшов до переконання, що існують всі законні підстави для задоволення позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зокрема, з відповідача [PERSON] в розмірі 135648,63грн. за період із 06.10.2009 року по 01.09.2014 року, а в зв'язку із задоволенням позову згідно ст. 88 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 243,6грн.

Outcome: approved