Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 10.03.1999 р. вона уклала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який за їхньою спільною згодою буде проживати з матір'ю. Протягом останнього часу шлюбні відносини між ними припинились. Вони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім'єю, вести домашнє господарство, а також у них з'явились розбіжності в поглядах на сімейне життя та ведення спільного побуту. З вересня 2016 р. вони з відповідачем проживають окремо. Неодноразово вони намагались примиритись та відновити сім'ю, проте всі зусилля щодо знаходження компромісу між ними не дали жодних результатів. На даний час їхній шлюб є чисто формальним та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що вони з відповідачем шлюбних відносин не підтримують, спроби примирення не принесли жодних результатів, бажає розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання (12.10.2017 та 06.12.2017) не з'явився, хоч про слухання справи повідомлений своєчасно, заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 10.09.1999 р. сторони зареєстрували шлюб. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Сторони шлюбні відносини не підтримують, збереження сім'ї неможливе, суперечить інтересам позивачки, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: dismissed