Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КУ «Старобільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», треті особи: дитячий садок Дошкільний навчальний заклад № 11 «Сонячний», відділ освіти Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про захист права на дошкільну освіту шляхом визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є матір'ю [PERSON]. У травні 2017 року позивачка звернулася до Комунальної установи «Старобільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з метою проходження медичного огляду та отримання всіх необхідних медичних довідок для зарахування своєї доньки до дошкільного навчального закладу. За результатами огляду дитини було оформлено медичну картку форми № 026/0 з висновками про стан її здоров'я. В зв'язку з тим, що позивачка та її чоловік після отриманого у 26 днів щеплення БЦЖ їхньої дитини [PERSON], більше не давали згоди/відмовлялись від проведення їй профілактичних щеплень, то у такому випадку до освітнього закладу необхідно додатково подати висновок лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу. На її звернення до лікарсько-консультативної комісії комунальної установи охорони здоров'я «Старобільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» останнім було надано висновок № 49 від 23 червня 2017 р, з якого вбачається, що за станом здоров'я дитина може відвідувати дошкільні навчальні заклади, однак у зв'язку з відсутністю загальнообов'язкових профілактичних щеплень, відвідування дошкільних навчальних закладів не дозволено, на підставі чого позивачка звернулася до суду. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Третя особа: представник дитячого садочку Дошкільний навчальний заклад № 11 «Сонячний» вважала за необхідне розглянути справу згідно вимог чинного законодавства. Представник третьої особи відділу освіти Старобільської районної державної адміністрації Луганської області у судовому засіданні вважала за необхідне розглянути справу згідно вимог чинного законодавства. Суд, зясував позицію сторін, дослідивши докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за слідуючих підстав: Згідно із ст. 8 [PERSON] України, [PERSON] має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] гарантується. На підставі ст. 21 [PERSON] України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, а статтею 22 [PERSON] передбачено, що конституційні права і свободи людини гарантуються і не можуть бути скасовані. Згідно із ст. 53 [PERSON] України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і після дипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Рішенням Конституційного Суду України від 04.03.2004 р. у 5-рп/2004 визначено: «доступність освіти як конституційна гарантія реалізації прана на освіту...означає, що нікому не може бути відмовлено у праві на освіту, і держава має створити можливості для реалізації цього права». На підставі ст. 19 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.01 р. встановлено, що «Кожна дитина має право на освіту. Держава гарантує доступність і безоплатність… освіти в державних і комунальних навчальних закладах». Згідно із статтями 3 та 6 Закону України «Про освіту» № 1060-Х1І від 23.05.91 р. передбачено, що «Громадяни України мають право на безкоштовну освіту в усіх державних навчальних закладах...», «Основними принципами освіти в Україні є: доступність для кожного громадянина усіх форм і типів освітніх послуг, що надаються державою». На підставі ст. 33. Закону України «Про освіту» № 1060-ХІІ від 23.05.91, дошкільна освіта: Дошкільна освіта і виховання здійснюються у сім'ї, дошкільних навчальних закладах у взаємодії з сім'єю і мають на меті забезпечення фізичного, психічного здоров'я дітей, їх всебічного розвитку, набуття життєвого досвіду, вироблення умінь, навичок, необхідних для подальшого навчання. Згідно із ст. 34. Закону України «Про освіту» № 1060-ХІІ від 23.05.91 дошкільні навчальні заклади ... дошкільні навчальні заклади (ясла-садки) комбінованого типу, прийом дітей у дошкільні навчальні заклади проводиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють. (Стаття 34 в редакції Закону № 2628-111 від 11.07.2001). Положенням про дошкільний навчальний заклад, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 р. N 305 встановлено: прийом дітей до дошкільного навчального закладу здійснюється керівником протягом календарного року на підставі заяви батьків або осіб, які їх замінюють, медичної довідки про стан здоров'я дитини, довідки дільничного лікаря про епідеміологічне оточення, свідоцтва про народження. На підставі Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25.02.2001 р., згідно «до ст. 9 [PERSON] України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Зокрема до них належить ратифікована Верховною Радою України Конвенція про захист прав людини та основних свобод, яка, як і інші міжнародні договори, підлягає застосуванню при розгляді справ судами.» Згідно до ст. 2 Протоколу № 1 Ради Європи до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 р., «Нікому не може бути відмовлено у праві на освіту». На підставі п.1 ст. 28 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., «Держави-учасниці визнають право дитини на освіту...вводять безплатну й обов'язкову початкову освіту». Згідно із ст. 26 Загальної Декларації прав людини (ООН) від 10.12.1948 р., «кожна людина має право на освіту. Початкова освіта повинна бути обов'язковою... Батьки мають право пріоритету у виборі виду освіти для своїх малолітніх дітей». На підставі ст. 1 Конвенції про боротьбу з дискримінацією в галузі освіти (ООН) від 14.12.1960 р., «В настоящей Конвенции выражение «дискриминация» охватывает всякое различие, исключение, ограничение по признаку...убеждений...которое имеет целью или следствием уничтожение или нарушение равенства отношения в области образования, и в частности, а. Закрытие для какого-либо лица или группы лиц доступа к образованию любой степени или типа». Крім того, ряд законів захищає громадян України від дискримінації, яка повязана із переконаннями або станом здоров'я: Згідно із Ст. 24 [PERSON] України: «Громадяни мають рівні конституційні і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками…переконань…або іншими ознаками»; На підставі ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя»: «Кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає: …и) правовий захист від будь-яких незаконних форм дискримінації, повязаних із станом здоров'я»; Згідно із ст. 2 Конвенції про права дитини: «1. Держави - учасниці...забезпечують усі...права...без будь-якої дискримінації, незалежно від стану здоров'я дитини. 2. Держави-учасниці вживають всіх необхідних закладів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації...на підставі...висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї». На підставі ст. 1 Конвенції про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини (Конвенція про права людини та біомедицину) : «Сторони цієї Конвенції захищають гідність і тотожність всіх людей та гарантують кожній особі - без дискримінації - повагу до її недоторканості та інших прав і основних свобод щодо застосування біології та медицини». Згідно із ст. 19 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на свободу переконань і на вільне їх виявлення; це право включає свободу безперешкодно дотримуватися своїх переконань». На підставі ч. 1 ст.11 Європейської соціальної хартії: «Кожна людина має право користуватися будь-якими заходами, що дозволяють їй досягти найкращого стану здоров'я». Статтею 3 Закону України «Про освіту» визначено, що громадяни України мають право на безкоштовну освіту в усіх державних навчальних закладах незалежно від статі, раси, національності, соціального і майнового стану, роду та характеру занять, світоглядних переконань, належності до партій, ставлення до релігії, віросповідання, стану здоров'я, місця проживання та інших обставин. Згідно із ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства», всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Як зазначено в ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», першоосновою розвитку особистості дитини е виховання в сім'ї. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» встановлює, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворювання на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов'язковими. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюку, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обовязковими і включаються до календаря щеплень. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Особам, які не досягли п'ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх обєктивно інформованих батьків або інших законних представників цих осіб. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обовязкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а вразі відмови дати таке підтвердження засвідчити це актом у присутності свідків. Дитина позивачки [PERSON] здорова і медичної та інфекційної загрози не становить, не маючи інфекційних хвороб і у благополучній епідеміологічній ситуації, тому вказані дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують основоположні принципи [PERSON] України щодо гарантування прав на освіту та охорону здоров'я доньки позивачки , приписи Законів України «Про освіту». Крім того відповідна позиція відповідача є непрямою дискримінацією і порушує припису Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Законодавчо передбачено право батьків відмовитись від профілактичних щеплень їхнім дітям. При цьому таке право залишається за батьками незалежно від причин відмови. Відмова батьків від вакцинації є обміркованим та зваженим рішенням, прийнятим на підставі детального та всебічного вивчення питань, повязаних з вакцинацією, можливих наслідків після її проведення та можливого негативного впливу на здоров'я дитини. Як вбачається з висновку ЛКК № 49 від 23.06.2017 року, за станом здоров'я донька позивачки може відвідувати дошкільні навчальні заклади, та єдиною підставою для винесення висновку про заборону відвідувати дитячі установи стала відсутність проведених щеплень з причини відмови батьків від їх проведення. Даний висновок не обґрунтований та такий, що винесений без врахування всіх даних, що передбачені спеціальним законодавством. При складенні вказаного висновку ЛКК мала б врахувати, що дитина [PERSON] здорова, медичних протипоказань щодо відвідування дошкільних навчальних закладів не має, та що епідеміологічна ситуація у регіоні дозволяє відвідування нею навчального закладу. Більш того, питання відвідування дитячого закладу має вирішуватись з обовязковим залученням епідеміолога територіальної санепідемстанції. Так, останній у висновку не зазначає жодних даних про негативну епідеміологічну ситуацію в регіоні. Відтак обґрунтовано можна зробити висновок, що така ситуація є сприятливою для відвідування дитиною дошкільного навчального закладу без проведених профілактичних щеплень. Таким чином ЛКК складала висновок без врахування вказаних обставини, що вказує на його необґрунтованість, а відтак останній не може слугувати підставою для прийняття рішення про заборону дитині відвідувати навчальний заклад. При цьому, суд вважає, що дії відповідача суперечать вимогам норм закону, на які суд послався в рішенні, по своїй суті позбавляють дитину її права на бажану дошкільну освіту, тому є необґрунтованими. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial