Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, надалі його уточнила, до [PERSON], 3-тя особа Жовтневий районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про позбавлення права користування власністю, усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги, які було уточнено в ході розгляду справи, позивач обґрунтувала тим, що вона є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. Окрім неї у зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання її сина [PERSON], який з 2010 року та по теперішній час за місцем своєї реєстрації не проживає, хоча має ключі та вільний доступ до вказаної квартири. Позивач не чинить йому перешкоди у реалізації його житлових прав. Позивач проживає у належній їй на праві власності квартирі сама, самостійно сплачує квартплату та вимушена нести додаткові чималі витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача, який тривалий час за місцем своєї реєстрації не мешкає та мешкати не планує, участі по оплаті квартплати і комунальних послуг не приймає. Оскільки [PERSON] важко оплачувати трикімнатну квартиру, вона бажає скористатися соціальними пільгами та оформити житлову субсидію, а також має намір продати цю квартиру, щоби придбати житло значно меншої площі. Оскільки відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації у належній на праві власності позивачу квартирі, це позбавляє [PERSON] можливості оформити житлову субсидію та повною мірою розпоряджатися належною їй на праві власності квартирою. Крім того, позивач у своїй уточненій позовній заяві зазначила, що оскільки відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить інша квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], у відповідача не має необхідності бути зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу на праві власності, та в подальшому користуватися цим нерухомими майном, тим більше, що така реєстрація відповідача у квартирі [PERSON] прямо порушує її права, як власника цього майна. Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідач у 10-денний строк повинен був зареєструвати своє місце проживання у належній йому на праві власності квартирі, з одночасним зняттям з реєстрації у належній позивачу квартирі. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наведене позивач просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі і позбавити [PERSON] права користування належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS], усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила її задовольнити у повному обсязі з викладених підстав. Відповідач [PERSON] заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнав. В судовому засіданні подав суду зустрічну позову заяву про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, в якій зазначив, що він є студентом Київського національного університету імені Тараса Шевченка, у зв'язку із чим 9 місяців на рік він проживає на навчається у місті Києві, а на канікули та іноді на вихідні приїжджає до міста Запоріжжя, де проживає за місцем своєї реєстрації у належній позивачу квартирі. Проте, з грудня місяця 2013 року позивач змінила замки на вхідних дверях та перешкоджає йому у проживанні та користуванні квартирою, в якій залишилися його речі. Позивач за зустрічним позовом послався, що був відсутній за місцем своєї реєстрації з поважних причин, оскільки навчається у місті Києві. [PERSON] чинить йому перешкоди у реалізації його житлових прав, перешкоджає йому у вільному доступі до квартири, де він зареєстрований, тим більше, що іншого місця проживання у нього немає. Представник 3-ї особи Жовтневий районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до суду не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надав суду заяву про розгляду справи у його відсутність. Ухвалою суду від 15.07.2014 року прийнято зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON], зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін , вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.01.2014 року № 16023397. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.04.2014 року № 832, виданою Центром обслуговування абонентів № 2 Міського комунального підприємства «Основаніє» Запорізької міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] Це підтверджується також Актом обстеження квартири [ADDRESS] на предмет фактичного проживання (не проживання) в ній мешканців від 08.04.2014 року, в якому також зазначено, що зі слів сусідів [PERSON], яка мешкає у квартирі 282, та [PERSON], яка мешкає у квартирі [ADDRESS] [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мешкає з 2010 року по теперішній час. Судом встановлено, що у 2014 році [PERSON] закінчив Київський національний університет імені Тараса Шевченка та отримав диплом бакалавра та на теперішній час згідно довідки Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 3826 від 16.10.2014 року [PERSON] продовжує навчання, є студентом 1 курсу денного відділення, закінчує навчання 30.06.2016 року Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна за індексним номером 29624841 від 18.11.2014 року, отриманої на запит суду, з 17.04.2014 року [PERSON] одноособово на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до Листа Верховного Суду від 01.07.2012 р. «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 р.», за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких і вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права і користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено і цей факт визнаний відповідачем за первісним позовом, що він не бере участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири, що належить на праві власності [PERSON], в якій зареєстроване місце його проживання, чим порушує положення ч. 3 ст. 156 ЖК Української РСР. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що на протязі останніх 10 років є сусідом [PERSON] та [PERSON] Добре знає [PERSON] та його батька. Влітку 2014 року [PERSON] звернувся до нього та повідомив, що не може потрапити до квартири, де зареєстроване місце його проживання, внаслідок того, що його мати [PERSON] змінила замки на вхідній двері належної їй квартири. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача за первісним позовом, висловленим ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, обґрунтування заявленого ним зустрічного позову, оскільки вони є голослівними та безпідставними, нічим не підтверджені, які не заслуговують судом на увагу та спростовуються матеріалами справи в їх сукупності. [PERSON] не надано суду беззаперечних доказів чинення йому з боку [PERSON] перешкод у користуванні спірною квартирою та необхідності вселення у вказану квартиру. Оскільки [PERSON] має в одноособовій власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], тобто він забезпечений житлом, як власник цієї квартири він має право та можливість володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомими майном, зокрема, проживати в цій квартирі та зареєструвати у ній своєї місце проживання. За таких умов, у [PERSON] не має необхідності в подальшому користуватися належною на праві власністю [PERSON] квартирою, вселятися до неї та бути зареєстрованим у належній [PERSON] квартирі, тим більше що такі дії порушують права та інтереси законного власника цього майна в особі [PERSON] та вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Згідно статті 150 ЖК Української РСР та частині 1 статті 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже, [PERSON], будучи власником квартири за адресою: [ADDRESS], також має всі законні підстави для користування цією квартирою для особистого проживання, тому суд не вбачає підстав для вселення [PERSON] у належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність первісного позову, заявленого [PERSON], яке підлягає судом задоволенню, та безпідставність і необґрунтованість позовних вимог, викладених [PERSON]. у його зустрічному позові, в задоволенні якого слід відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] відмовився від стягнення з [PERSON] понесених витрат по сплаті судового збору. Така відмова судом прийнята. На підставі викладеного,

Outcome: approved