Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Служби в справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради,про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 червня 1999 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від даного шлюбу в подружжя 13 листопада 1999 року народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу сторін залишився проживати разом з матірю. У 2004 році [PERSON] одружився вдруге, в даному шлюбі в нього народилося троє дочок. З цього часу відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків та виховання сина, а тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності через травму ноги. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Служби в справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не зявився, з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив, що [PERSON] та [PERSON] в період з 05 червня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі в подружжя народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД №084575 від 26 листопада 1999 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ИД №040125 від 11 червня 2003 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, 11 червня 2003 року сторони розірвали шлюб. Згідно довідки №1127 від 22 червня 2015 року, виданої приватним підприємством «Благоустрій», [PERSON], [INFO], проживає і зареєстрований за адресою: [INFO]. Разом з ним зареєстровані та проживають: [PERSON] бабця, [PERSON] мати. Із розрахунку заборгованості по аліментах, наданого 26 червня 2015 року старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ [PERSON], станом на 01 липня 2015 року за [PERSON] числиться заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 44\~611 грн. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №40 від 25 листопада 2015 року затверджено висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], органом опіки та піклування розглянуто матеріали цивільної справи про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Встановлено, що від спільного шлюбу сторін 1999 року народився син [PERSON]. В 2003 році шлюб між подружжям розірвано. Зі слів матері [PERSON] зясовано, що батько дитини [PERSON] не виконує батьківських обовязків, не виявляє до дитини уваги та турботи, не бере участі у вихованні, матеріально не утримує, не цікавиться станом здоровя. [PERSON] знаходиться на утриманні та вихованні матері. 20 серпня 2015 року батько [PERSON] склав заяву в присутності працівників служби у справах неповнолітніх та дітей про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з інформацією Першого відділу ДВС ТМУЮ від 26 червня 2015 року, батько дитини [PERSON] є боржником по сплаті аліментів (сума боргу станом на 01 липня 2015 року становить 44\~611 грн.) Проведено бесіду з неповнолітнім [PERSON], в ході якої зясовано, що батька він не бачив більше десяти років, він йому не телефонує, не відвідує, не вітає з днем народження. Про батька знає лише, що в нього є інша сімя і він має три доньки, але жодних родинних відносин з сестрами по батькові не підтримує. Наявні документи та пояснення вказують на те, що [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні сина [PERSON], не створює умов для фізичного, духовного, морального розвитку. Враховуючи вищевикладене, захищаючи інтереси дитини, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В силу ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8). Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх правта інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років (ст.152 СК України). У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], тривалий час з ним не спілкується, не створює умов для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх повній сукупності, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO].

Outcome: approved