Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ\~«Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя в наслідок професійного захворювання на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що починаючи з 19.08.2004 року працювала в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна». Внаслідок впливу шкідливих факторів отримала професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пило токсичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». Легенева недостатність першого ст., що підтверджено медичним висновком Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 03.02.2015 року № 187 із встановленням супутнього діагнозу: Вертеброгенні цервікобрахіалгія та любоішалгія переважно зіва, з помірним больовим синдромом., протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних речовин, важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату. Згідно довідки МСЕК від 17.03.2015р. сер. АБ № 0027629 позивачу встановлено 10 % втрати професійної працездатності. Група інвалідності не встановлена. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 25.02.2015 року встановлено що захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна». Причина виникнення наявність у повітрі робочої зони оброблювача поверхневих дефектів металу ПАТ «ДСС». Хворобою та втратою професійної працездатності їй заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що позивач, у звязку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушена знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного лікування у медичних закладах. Внаслідок цього порушені її звичайні соціальні звязки, та вона постійно знаходиться у пригніченому, дратівливому стані, що негативно впливає на її психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання [PERSON] відчуває стійкі болі та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, в плечових, ліктьових і колінних суглобах та хрускіт в них, біль та хрипи у грудях, головний біль та запаморочення, погіршення памяті, загальну слабкість та втомлюваність. Просить суд стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. В судове засідання позивач не зявилась, про день розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить її вимоги задовольнити з підстав, які викладені в позові. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення. В судовому засіданні пояснила, що позивач з 19.08.2004 року працювала на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна». У 2015 році у позивача виявлено професійне захворювання та їй встановлено 10% стійкої втрати працездатності без встановлення групи інвалідності. Однак про шкідливі умови праці позивач була повідомлена підприємством, за роботу у шкідливих умовах з 19.07.2010 року отримувала пенсію на пільгових умовах за Списком №1. Від переведення на іншу роботу в інших умовах праці з метою збереження здоровя відмовилась, після отримання пільгового стажу за власним бажанням продовжувала працювати на підприємстві до 03.12.2013 року. З доводами позивача в обґрунтування своїх моральних страждань не згодна, вважає їх не доведеними належними доказами, необхідними для підтвердження моральних страждань. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» [PERSON] перебувала в трудових відносинах з 19.08.2004 року по 03.12.2013 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7) та розпорядженням №.5339-к від 03.12.2013 року директора ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про звільнення [PERSON] згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.6) Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 03.02.2015 р., протокол №187 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, встановлено професійне захворювання [PERSON]Б: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пило токсичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». Легенева недостатність першого ст., із встановленням супутнього діагнозу: Вертеброгенні цервікобрахіалгія та любоішалгія переважно зіва, з помірним больовим синдромом., протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних речовин, важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату (а.с.13). Згідно довідки МСЕК серії АВ №0027629 від 17.03.2015 року [PERSON] встановлено 10% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності, а також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування (а.с.8). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.02.2015 року встановлено що захворювання виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна». Причина виникнення наявність у повітрі робочої зони оброблювача поверхневих дефектів металу ПАТ «ДСС» (а.с.9). У звязку з професійним захворюванням [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими позивачем медичними документами ( а.с. 14-23). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, у зв'язку із чим було порушено її нормальні життєві зв'язки. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійно вимушена знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного лікування у медичних закладах. Внаслідок цього порушені її звичайні соціальні звязки, та вона постійно знаходиться у пригніченому, дратівливому стані, що негативно впливає на її психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання [PERSON] відчуває стійкі болі та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, в плечових, ліктьових і колінних суглобах та хрускіт в них, біль та хрипи у грудях, головний біль та запаморочення, погіршення памяті, загальну слабкість та втомлюваність. За таких обставин, беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності, характер отриманих позивачем захворювань і повязані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, виходячи із збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00 гривень. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1 ст.88 ЦАК України» застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-ІV). Враховуючи, що позивач на час звернення до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2000,00 грн. х 100:15000,00 грн. = 13,33%; 551,40 грн. х 13,33% = 73,47 грн.)

Outcome: partial