Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Під час шлюбу сторонами була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] . Починаючи з 2010 року після розірвання шлюбу відповідач почав чинити позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою та домовитися щодо порядку користування нею не вдається можливим, в зв`язку з чим просить суд визначити порядок користування квартирою. Ухвалою суду від 18.04.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позову та просив відмоовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розгляд даної справи проводити за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 30.10.1991 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених, актовий запис № 5113, який відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2010 року було розірвано (а.с. 9). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.04.1999 року, укладеного на Українській біржі «Десятинна» (а.с.15-16). За даними поверхового плану на квартиру, остання складається з трьох житлових кімнат площею 15,1 кв.м., 15,3 кв.м. та 15,1 кв.м., загальна площа квартири становить 61,4 кв.м., житлова площа становить 45,5 кв.м. Жила кімната квартири площею 15,1 кв.м. відокремлена окремим входом та виходом, є ізольованою та може використовуватись індивідуально. Дві інші житлові кімнати є суміжними (а.с. 17-18). Відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади м Києва у спірній квартирі зареєстровано чотири особи, зокрема [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 317 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. У ході розгляду справи встановлено, що між сторонами наявні спірні питання щодо порядку користування спірною квартирою, а тому без визначення порядку її користування, вирішити спірні питання та відновити порушені права є неможливим. З огляду на те, що виділити ізольоване жиле приміщення таким чином, щоб штучно не погіршити житлових умов позивача та відповідача можливо, суд приймаючи до уваги те, що спільна квартира складається з трьох кімнат, враховуючи порядок користування, який склався між сторонами, вбачає за можливе визначити порядок користування та виділити у користування позивачу разом з дітьми, суміжні кімнати позначені на плані «6» розміром 15,3 кв.м., та «7» розміром 15,1 кв.м., оскільки вона проживає разом з дітьми, а кімнату позначену на плані «5» розміром 15,1 кв.м. виділити у користування відповідача, місця загального користування - кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити в спільному користуванні сторін. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved