Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 05.01.2016 року в сумі 12909,51 грн., яка складається з наступного: 200,00 доларів США - позика, що станом на день подання позову згідно з офіційним курсом НБУ відповідає 5274,00 грн.; 22,75 доларів США - інфляційні кошти за період прострочення повернення позики, або 586,82 грн., що відповідає середньомісячному курсу долара США в гривнях за період з 19.01.2016 року по 30.11.2016 року; 5,18 доларів США три проценти річних від простроченої суми, або 132,37 грн., що відповідає середньомісячному курсу долара США в гривнях за період з 19.01.2016 року по 30.11.2016 року, а також пені - 6900,00 грн. за період з 19.01.2016 року по 27.12.2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 05.01.2016 року вона надала в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 200,00 доларів США за умови їх повернення в строк до 18.01.2016 року, а у випадку несвоєчасного повернення позичених коштів, відповідач зобовязувався сплати пеню в розмірі 20,00 грн. за кожен день прострочення виконання договору позики, що підтверджується написаною ним власноручно розпискою. [PERSON] не повернув борг у визначений в договорі строк, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка у судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 62), суд про причини неявки не повідомила, клопотання про відкладання судового розгляду справи не подавала. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 01.09.2016 року (а.с. 19), у судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 61). Представник позивача [PERSON], 28.02.2017 року у судовому засідання заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини й підстави, викладені у позовній заяві. 28.02.2017 року представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, крім того, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи (а.с. 65). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України та ч.1 ст.77 ЦПК України (а.с. 66-71). Так, згідно з адресною довідкою виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №195 від 11.01.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 26.08.1994 року за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Ст.Разіна, 44 (а.с. 13). У телефонограмах від 19.01.2017 року та від 31.01.2017 року (а.с.18, 37) відповідач повідомляв адресу для листування за місцем фактичного проживання: [INFO], та за місцем роботи ТОВ «Оптика», що знаходиться за адресою: вул. Холодногірська, 31, м. Суми (а.с. 18, 37). Направлені повістки за місцем реєстрації відповідача та за вказаними ним місцями проживання й роботи, повернулися: у звязку з невірною адресою (буд. 27 не існує) (а.с.29-30); у звязку з непроживанням адресата за зазначеною адресою (а.с. 66-67), у звязку закінченням терміну зберігання (з поміткою на звороті конверту: «Не значиться») (а.с. 68-69). Судова повістка, направлена через кур'єра за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання [PERSON], що знаходиться за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Ст.Разіна, 44, не була вручена останньому у звязку з його відсутністю за вказаною адресою та відмовою членів сімї (матері) від отримання повістки (а.с. 70, 71). Відповідно до ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 05.01.2016 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав на руки від [PERSON] у борг гроші в сумі 200,00 (двісті) доларів США, зобовязався повернути позику в строк до 18.01.2016 року, крім того, у разі прострочення повернення наданої йому грошової суми, також зобов'язався оплатити пеню в розмірі 20,00 грн. за кожен день прострочки, що підтверджується розпискою, написаною власноруч [PERSON]. Розмір і порядок одержання процентів договором не встановлюється (а.с. 72). Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. (ч.1, ч. 2 ст. 551 ЦК України). Згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача перед [PERSON] по укладеному договору позики становить 12909,51 грн., яка складається з наступного: 200,00 доларів США - позика, що станом на день подання позову згідно з офіційним курсом НБУ відповідає 5274,00 грн.; 22,75 доларів США - інфляційні кошти за період прострочення повернення позики, що становить 586,82 грн., що відповідає середньомісячному курсу долара США в гривнях за період з 19.01.2016 року по 30.11.2016 року; 5,18 доларів США три проценти річних від простроченої суми, що становить 132,37 грн., що відповідає середньомісячному курсу долара США в гривнях за період з 19.01.2016 року по 30.11.2016 року, а також пені - 6900,00 грн. за період з 19.01.2016 року по 27.12.2016 року (а.с. 7-9). Однак, як слідує з підрахунку вищезазначених сум, позивач допустив арифметичну помилку, й до стягнення з відповідача підлягає за розрахунком позивача 12893,19 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження виконання взятих на себе за договором позики зобов'язань відповідач не надав. При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у постановах від 27.01.2016 року у справі №6-771цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, від 02.07.2014 року у справі № 6-36цс14, які, відповідно до приписів ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до правової позиції №6-771цс15, за змістом статті 1 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо боргу з урахування встановленого індексу інфляції відповідно до договору позики від 05.01.2016 року, оскільки предметом договору була іноземна валюта. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач порушив умови договору позики, укладеного між ним і позивачкою, та має прострочену заборгованість у розмірі 12306,37 грн., яка складається з сум грошових коштів позики, трьох процентів річних від простроченої суми та пені (5274,00 грн.+ 6900,00 грн.+ 132,37 грн.= 12306,37 грн.). На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, та вважає за необхідне пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 525, 46 грн. (а.с.1-2).

Outcome: partial