Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що 18 вересня 2008 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 097012 земельну ділянку площею 8,09 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Спадщину після смерті [PERSON] в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла [PERSON], як спадкоємець за заповітом. 23 вересня 2016 року [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 4 травня 2000 року земельну ділянку площею 0,51 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та ведення особистого підсобного господарства, і розташована в с. Степові-Хутори Носівського району Чернігівської області по вул. Гагаріна, 52, а також земельну ділянку площею 8,09 га, яка була нею успадкована після смерті [PERSON] Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за законом та за заповітом, спадщину прийняла, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки. [PERSON] просила - встановити факт, що [PERSON] є її бабою; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 8,09 га у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,51 га у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просили їх задовольнити. У судове засідання представник Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки позивач та її представник заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку площею 8,09 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на його імя було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 097012, що підтверджується копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26 травня 2017 року (а.с. 13). 18 вересня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 8 серпня 2006 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і взагалі все, що буде йому належати на день смерті, і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 9). Зазначений заповіт не змінено та не відмінено, що підтверджується відміткою секретаря Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, а тому спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за цим заповітом. У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомлення Носівської районної державної нотаріальної контори № 1474 від 18 вересня 2017 року (а.с. 39). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії довідки Степовохутірської сільської ради № 156 від 27 квітня 2017 року (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований в [INFO]. Разом із ним за даною адресою проживали та були зареєстровані співмешканка [PERSON] та внука співмешканки [PERSON]. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], успадкувала після його смерті земельну ділянку площею 8,09 га. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що 4 травня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,51 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та ведення особистого підсобного господарства, і розташована в с. Степові-Хутори Носівського району Чернігівської області по вул. Гагаріна, 52, що підтверджується його копією (а.с. 12). 23 вересня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). У судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2011 року [PERSON] склала заповіт, яким житловий будинок з надвірними будівлями та присадибну земельну ділянку, що розташовані в с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області по вул. Гагаріна, 52, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 10). Зазначений заповіт не змінено та не відмінено, що підтверджується відміткою секретаря Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Таким чином, земельна ділянка площею 0,51 га спадкується за заповітом, а земельна ділянка площею 8,09 га за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України [PERSON], як особа, визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що мати позивача - [PERSON] померла 26 квітня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), копією свідоцтва про народження (а.с. 8) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 20 вересня 2017 року (а.с. 44). Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З копії спадкової справи № 402/2016 до майна померлої [PERSON] (а.с. 30-35) вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, 31 березня 2017 року на її імя, як спадкоємця першої черги за законом за правом представлення, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 6,0739 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 032136. Син [PERSON] [PERSON] у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки, у звязку із тим, що не було зареєстровано перехід права власності на земельну ділянку площею 0,51 га на підставі договору купівлі-продажу від 4 травня 2000 року та відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на земельну ділянку площею 8,09 га, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 677/02-31 від 4 травня 2017 року (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 097012 втрачено, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 15). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Позивач та її представник, як у позовній заяві, так і під час судового розгляду, не зазначили з якою метою необхідно встановити факт родинних відносин, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: partial