Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування ним. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що 03.12.1996 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори було посвідчено договір дарування квартири [ADDRESS]. За умовами даного договору, [PERSON] подарував вищезазначене майно [PERSON]. Право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване за позивачем в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 лютого 2006 року під № 13781101. Станом на сьогоднішній день у квартирі [ADDRESS] зареєстровано за місцем проживання п'ятеро осіб, серед них: позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Факт реєстрації вказаних осіб за місцем проживання підтверджується будинковою книгою. Відповідач самостійно знятись з реєстрації місця проживання з квартири [ADDRESS] не може, так як проживає за межами України і є громадянином Російської Федерації. Просить суд визнати визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним, про причини своєї неявки до суду не повідомляла, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним, про причини своєї неявки до суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи без його участі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5). Також судом встановлено і це підтверджується копією будинкової книги, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с. 7), який тривалий період часу не проживає у вказаному житловому приміщенні. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] тривалий період часу, так як є громадянином Російської Федерації, без поважних причин, а тому наявні підстави передбачені ст. 405 ЦК України для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним жилим приміщенням. Інші докази, які б спростовували ці обставини, в справі відсутні. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON], будучи зареєстрованим в квартирі [ADDRESS]. Не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності.

Outcome: approved