Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даним позовом, який мотивує тим, що 03 червня 2006 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народились діти : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя не склалось через втрату почуття поваги та любові один до одного, вказує, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, на даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею. Просить суд шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати, стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі однієї другої заробітку (доходу) аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, залишити малолітніх дітей проживати разом з нею та залишити їй прізвище « [PERSON] ». 03 грудня 2019 року через канцелярію суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Сабов І.І., згідно з яким відповідач [PERSON] просить частково задоволити позовні вимоги та не погоджується з розміром аліментів, які позивач просить стягувати. Зазначає, що відповідач фінансово підтримує дружину і дітей, та щомісячно здійснював перекази грошових коштів на банківську карту [PERSON] , на підтвердження чого надав копії платіжних доручень. Тому, оскільки 1/3 частина його доходу складає 10 тис. грн., просить стягувати з нього аліменти на утримання малолітніх дітей саме у такому розмірі. Решту позовних вимог відповідач визнає та не заперечує проти їх задоволення. Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та подала заяву, згідно якої просила проводити розгляд справи без її участі та задоволити позов. Відповідач та його представник також не скористалися правом на участь у судовому засіданні, просили врахувати їхню позицію щодо позовних вимог, які викладені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03.06.2006 року, який зареєстрували у виконкомі Горінчівській сільській раді Хустського району Закарпатської області, про що був зроблений відповідний актовий запис № 13 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2006 р. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин та проживає окремо один від одного, їх шлюб існує лише формально, спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна немає. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З`ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від 03 грудня 2007 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області від 02 вересня 2015 року, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачем ставиться вимога про стягнення з [PERSON] аліментів щомісячно на утримання дітей у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Суд враховує, що відповідач є офіцером ЗСУ, у зв`язку з чим постійно змінює місце проживання, брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, має стабільний дохід та добровільно бере участь в утриманні дітей та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. У зв`язку із вищенаведеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та необхідністю стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви у розмірі 1536.8 грн.

Outcome: partial