Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який знаходиться на повному її утриманні. Шлюб між сторонами розірвано. Відповідач у вихованні сина жодної участі не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не проявляє батьківської турботи, не спілкується з ним, тривалий час не доглядає за ним, життям та розвитком не цікавиться, свідомо ухилився від виконання свого юридичного обов'язку по вихованню та утриманню сина. Позивач в судове засідання не з»явилася, подала заяву розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації. Беручи до уваги заяву позивача, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області в судове засідання не з'явився, подав заяву розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON], [INFO], є сторони по справі, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2004 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21 квітня 2008 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.04.2008року. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У зв'язку з невиконанням своїх батьківських обов'язків батьком дитини та відсутністю матеріальної допомоги на їх утримання, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Незважаючи на судове рішення, батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо її матеріального забезпечення. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам від 31.08.2017 року № 48155362/2, наданого Мукачівським районним відділом державної виконавчої служби ГТУ управління юстиції у Закарпатській області, станом на 31.08.2017 року заборгованість по сплаті аліментів за боржником [PERSON] Становить 50 087,33 грн.. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Таким чином судом встановлено, що батько дитини самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, з сином не спілкується, матеріальної допомоги не надає, долею дитини та станом здоров'я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мукачівської РДА від 25.10.2017 року № 02-26/987 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо сина [PERSON], [INFO], оскільки батько дитини фактично самоусунувся від виконання батьківського обов'язку по його вихованню та утриманню, не спілкується з сином, не опікується питаннями його навчання, розвитку та підготовки до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Відповідно до п. 15 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам для досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, оцінивши усі обставини справи у їх сукупності, в тому числі те, що [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов'язків, суд прийшов до висновку що позов слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved