Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що їй на праві приватної власності належить частина квартири [ADDRESS]. Крім позивача в квартирі зареєстрована [PERSON]. Однак, відповідач за зазначеною адресою не проживає понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в квартирі не має. Фактичне місце проживання відповідача позивачу невідоме, за її відомостями відповідач виїхала за кордон на постійне місце проживання. Реєстрація відповідача у квартирі створює певні складнощі позивачу у розпорядженні житловим приміщенням, у звязку з цим, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратили право користування\~квартирою № 24 в будинку 92 по вулиці Перемоги в м. Запоріжжі. Ухвалою суду від 11.10.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, без проведення фіксування судового процесу, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала, відзив на позов не подала. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, заяв та клопотань до суду не надала. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.06.2016 року, виданим державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 61149741 від 10.06.2016 року. Крім того, відповідно до Свідоцтва про право власності № 376 від 29.12.1993 року, виданого ОП „Запоріжбуд [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Згідно відповіді\~Департаменту реєстраційних\~послуг Запорізької\~міської ради\~від 05.10.2018\~року,\~відповідач [PERSON]\~зареєстрована за\~адресою:\~[INFO]\~з 26.02.2000\~року по\~теперішній час. З червня 2006 року відповідач у спірній квартирі не проживає, що підтверджується Актом від 07.09.2018 року, підписаного мешканцями будинку по вул. Перемоги, 92 у місті Запоріжжі. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке належить їй на праві власності. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~ \~ \~ \~Статтею 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. \~ \~ \~ \~Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Згідно розяснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції зазначив, що володіння майном повинно бути законним. \~ \~ \~ \~У відповідності з приписами частини 2\~статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з аналізу вище зазначених норм вбачається, що якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт того, що [PERSON] не\~проживає у\~спірному житлі\~більше одного\~року без\~поважної причини,\~її реєстрація\~в зазначеній\~квартирі порушує\~права [PERSON]\~як власника\~майна,\~суд приходить\~до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved