Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, у якому зазначила, що вона є власником жилого будинку по [ADDRESS], у якому на сьогоднішній день зареєстровані: вона, її чоловік [PERSON], бабуся [PERSON] та [PERSON]. Відповідач не має відносно позивача родинних стосунків та була зареєстрована 22.08.2016 у будинку позивача за її проханням. Посилаючись на те, що у період з 01.01.2017 відповідач жодного разу не з'являлася за місцем реєстрації, не знаходиться у родинних відносинах із сім'єю позивача, остання просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала за викладених у ньому підстав, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, згідно відміток поштаря поштові відправлення повернені до суду з причин «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с.25,33,34). Відповідно до ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.ч.1,2 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відмову судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконкому Тростянецької міської ради Сумської області за №1862 від 16.08.2018 (а.с.20), судові повістки направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляла, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, судову повітку про час і місце розгляду справи такою, що доставлена, а отже, відповідач повідомлена належним чином. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Глави 11 Розділу ІІ ЦПК України. Суд, заслухавши позицію позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] на праві власності належить домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.10-11). Відповідно до копії будинкової книги та довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у будинку осіб за №2094 від 02.05.2018 встановлено, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані: позивач,її чоловік [PERSON], бабуся [PERSON], а також з 22.08.2016 зареєстрована гр.[PERSON] (а.с.12-18). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на те, що [PERSON] була зареєстрована у її будинку, оскільки сама [PERSON] попросила про таку реєстрацію, хоча після проведення реєстрації у будинку жодного разу не з'являлася, місце її перебування не відоме. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що починаючи з 1991 року вона є вуличкомом, знає усіх хто проживає на [ADDRESS]. [PERSON] знає, а також знає, що вона була зареєстрована у будинку [PERSON], але не проживала за місцем реєстрації, так як проживала по [ADDRESS]. За місцем реєстрації вона її не бачила. Раніше, як вуличком, вона видавала довідку про те, що [PERSON] зареєстрована у будинку позивача, але не проживає у ньому. Свідок [PERSON] пояснила, що позивача знає близько 30 років, а відповідач для неї знайома. Знає, що за проханням [PERSON] позивач зареєструвала її у своєму будинку, але [PERSON] у будинку не проживала і не знялася з реєстрації. У 2016 році [PERSON] вона бачила останній раз. Таким чином, судом установлено, що правовідносини, які виникли між сторонами не є житловими, так як відповідач не проживала за місцем реєстрації позивача, не була членом її сім'ї на час здійснення реєстрації у будинку позивача та взагалі не є родичем позивача. За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача має бути захищене судом, однак, при цьому, суд застосовує норми законодавства, якими регулюються правовідносини, що виникли у цьому спорі. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи вищевикладені обставини, судом встановлено, що відповідач, яку позивач зареєструвала у власному будинку, не проживала та не проживає у ньому, тобто не реалізувала своє право на користування жилим приміщенням. Однак, дійсно, позивачем доведено, що її право на користування власним нерухомим майно (жилим будинком) на свій розсуд порушується відповідачем, яка є зареєстрованою у будинку позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку в жилому будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved