Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Бердянська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на банківський вклад в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги залишилися вона та чоловік матері - [PERSON] , шлюб з яким був зареєстрований менше ніж за два роки до смерті спадкодавеці. За життя [PERSON] була власником разом з нею двокімнатної квартири, загальною площею 53,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій на цей час проживає вона з сином. Крім того, [PERSON] була власником 5148, 61 доларів США, які вона зібрала разом з нею на протязі всього свого життя і ще до шлюбу з [PERSON] , продавши належну їй дачу, займаючись разом з нею бізнесом та які планувала використати на купівлю квартири для свого онука. Також позивачка зазначила, що ці кошти в сумі 5148,61 доларів США зберігалися в її квартирі до внесення на вклад в банк. Уже під час шлюбу померла [INFO] відкрила вклад в ПАТ «КБ Приватбанк», на які і положила їх спільні 5148,61 доларів США, а тому ці кошти не є спільним майном подружжя і належали повністю спадкодавиці. Після смерті [PERSON] , вона своєчасно звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття всіє вищезазначеної спадщини. Відповідач [PERSON] також звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як чоловік померлої. Але відповідач [PERSON] вважає, що вищезазначений вклад є їх спільним майном, а тому зазіхає на отримання 100% частки сум, які знаходяться на цих вкладах. А оскільки ці влади не є спільним майном подружжя, то позивач має право на 1/2 їх частину нарівні з відповідачем [PERSON] , а саме на 2574,3 долара США. Про існування цього вкладу вона знає, оскільки вела з померлою спільне господарство, зберігала кошти у своїй квартирі, особисто бачила договір на рахунок, але після смерті матері, відповідач сховав договір від неї і їй його не надає. Про те, що на вкладі померлої лежать кошти, які вона отримала до шлюбу можуть підтвердити свідки. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки вкладу у сумі 5148,61 доларів США, з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER] , згідно умов Договору № SАMDNWFD0071843459401 від 31/01/2018р., які відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я померлої [PERSON] . \~ \~ \~ \~ В судовому позивачка та її представник адвокат Арман В.М. (ордер ЗП № 020897 від 19.09.2019р.) заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Коробко С.Є. (ордер ЗП № 097746 від 12.11.2019р.) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, крім того надала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження невизнання, порушення або оспорювання її права на майно, тобто постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та інше, які б підтверджували б наявність підстав для звернення до суду відсутня. До складу спадщини померлої [PERSON] входять: 1/2 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , а також вклади в банках, відкриті померлою за життя. Вважає, що позивач вводить суд в оману та не зазначає, що вказане майно є спільним майном подружжя, а саме: відповідача та померлої [PERSON] .. Грошові кошти, які стали предметом договорів банківського вкладу складали спільний бюджет подружжя, який поповнювався за рахунок продажу продукції підсобного господарства, яким займався відповідач (розведення бджіл) та власних заощаджень подружжя. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Тому позивач, як спадкоємець першої черги, може претендувати лише на 1/4 частку майна спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, позивач порушив вимоги ЦК України щодо способу захисту своїх прав, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що понад 5 років назад їй телефонувала матір позивачки та питала у неї про депозитні вклади, казала, що має збереження і хоче 5000 доларів США покласти на депозит, збирає онуку на квартиру. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є родичкою позивачки, знає, що позивачка з матір`ю збирали гроші на квартиру онуку [PERSON] . Також матір позивачки навесні 2013 року займала їй 4000 доларів США на будинок для доньки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він товаришує з відповідачем, знає, що відповідач зі своєю дружиною відкладали грошові кошти, щоб придбати собі житло, оскільки відповідач тривалий час жив на дачі, свого житла він не мав. Відповідач отримував пенсію, а також займався бджолами у нього 30 вуликів, а також ще сад, город, виноградник. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Згідно\~ ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~ 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 22.04.2019 року (а.с.7). \~ \~ \~ \~ \~ Після\~смерті [PERSON] \~залишилось спадкове\~майно,\~яке складається\~з Ѕ\~частки квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та грошових\~вкладів в\~КБ «ПриватБанк» (а.с.89,92). 22 червня 2019 року за заявами [PERSON] доньки [PERSON] (свідоцтва про народження, укладення шлюбу та розірвання гшлюбу а.с.86,83) та [PERSON] її чоловіка (свідоцтво про шлюб а.с.88) Бердянською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №182/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.75-107). Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини\~(частина перша статті 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У пункті 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (пункти 4.14., 4.15., 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83р. №4 судам роз`яснено, що відповідно до гл.4 закону від 25.12.74 «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права\~на спадщину особа може звернутися до суду про захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, зверненню до суду з вказаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та матеріали справи їх не містять. За таких підстав суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є передчасними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed