Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до комунального підприємства «Ізмаїлфарм» (далі - КП «Ізмаїлфарм»), яким просила поновити її на роботі за спеціальністю асистента з виготовлення ліків; за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 27.05.2014 року по теперішній час, стягнути матеріальну та моральну шкоду, утримати з директора КП «Ізмаїлфарм» та виплатити їй за вимушений прогул суму з розрахунку 2 274 гривні 13 копійок на місяць; скасувати наказ директора КП «Ізмаїлфарм» Заровного А.В. за №60 від 28.08.2014 року «Про звільнення у зв'язку з прогулами без поважних причин». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2014 року вона повинна негайно бути поновленою на роботі на посаді асистента в аптеці КП «Ізмаїлфарм». У зв'язку з відкриттям виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, 31.07.2014 року вона була запрошена бухгалтером до аптеки, розташованої по вул. Клушина, 6 в м. Ізмаїлі, для отримання заробітної плати, яка була стягнена за рішенням суду. В цей же день у другій половині дня вона прибула до аптеки, де бухгалтер їй показала чернетку наказу директора за №43/1 від 31.07.2014 року, з яким він ще не ознайомився та не підписав, та в якому не зазначалося з якої дати їй виходити на роботу. 04.08.2014 року у телефонному режимі бухгалтер повідомила їй, що вона може виходити на роботу. 05.08.2014 року вона прибула на роботу, де директор та завідуючий направили її в першу кімнату для роботи в якості рецептара, тобто продавцем ліків, замість надання роботи асистента з виготовлення ліків. Вважає, що рецептар (продавець ліків) та асистент (виготовлювач ліків згідно з рецептами лікарів) - це дві зовсім різні за специфікою роботи посади. Звернула увагу, що ніколи не працювала на посаді рецептара та не знає даної роботи. Копію наказу про поновлення її на посаді фармацевта вона отримала поштою лише 08.08.2014 року. Вважає, що директор перед тим як видати наказ, був зобов'язаний викликати її, повідомити на яку роботу має намір направити та після надання нею згоди виконувати запропоновану роботу, - видати направлення на проходження медичної комісії. Лише після надання висновку лікарів щодо можливості допуску її на роботу за спеціальністю, директор повинен був видати наказ про прийом її на роботу. З 05.08.2014 року по 09.08.2014 року включно, вона просиділа в першій кімнаті, спостерігаючи за роботою рецептарів. До роботи на посаді асистента вона допущена так і не була. У зв'язку з цим, 11.08.2014 року вона надала директору КП «Ізмаїлфарм» заяву, в якій просила виконати рішення суду про поновлення її на роботі за спеціальністю асистента. 28.08.2014 року директор видав новий наказ за №60, в якому повідомив її про звільнення за прогули без поважних причин. Вважає, що директор КП «Ізмаїлфарм» виконав рішення формально - виплатив місячний оклад та поновив на роботі, проте для того, щоб знову звільнити, створив такі умови, за яких вона не змогла працювати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги неодноразово уточнювала, в останній письмовій редакції просила: поновити її на посаді фармацевта, який готує ліки, КП «Ізмаїлфарм»; стягнути з КП «Ізмаїлфарм» заробітну плату за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 27.05.2014 року по теперішній час, що становить 13 644 гривні 78 копійок, а також моральну шкоду в сумі 20 000 гривень (а.с.60, 61, 71). На додаткові запитання пояснила, що на позовних вимогах в частині скасування наказу директора КП «Ізмаїлфарм» Заровного А.В. за №60 від 28.08.2014 року «Про звільнення у зв'язку з прогулами без поважних причин» не наполягає. Згідно з посадовою інструкцією фармацевт має не лише виготовляти ліки, але їй продавати їх. Проте, з огляду на те, що вона протягом майже 50-ти років лише готувала ліки, просила поновити її на посаді фармацевта з виготовлення ліків (стара назва посади - асистент). Середній заробіток та моральну шкоду вона просить стягнути з відповідача у зв'язку з тим, що вона не була допущена до роботи виготовлювача ліків, а була направлена директором та завідуючим КП «Ізмаїлфарм» в першу кімнату для роботи продавцем ліків (стара назва посади - рецептар). Після подання нею 11.08.2014 року директору КП «Ізмаїлфарм» заяви з проханням поновити її на посаді асистента, так як з роботою рецептара вона не знайома, на роботу більше не виходила. Представник відповідача позов не визнала, надавши суду заперечення (а.с.21, 22), згідно з якими [PERSON] згідно трудової книжки, а також витягу із книги наказів, у 2002 році була переведена на посаду фармацевта в аптеку №1 КП «Ізмаїлфарм», з якої і була звільнена у зв'язку з скороченням штату. 27.05.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області [PERSON] поновлена на посаді фармацевта КП «Ізмаїлфарм». 31.07.2014 року позивач була ознайомлена з наказом за №43/1 про поновлення її на роботі з 31.07.2014 року, що останньою не заперечувалося у позові, а також підтверджується розпискою про отримання нею заробітної плати за один місяць. Звернула увагу, що відповідно до посадової інструкції фармацевта від 15.09.2007 року (п.1 розд.ІІ) обов'язком фармацевта є прийом та реалізація лікарських засобів і товарів медичного призначення, тому посилання позивача на те, що вона як фармацевт повинна лише виготовляти лікарські форми за індивідуальними рецептами не відповідає дійсності. Крім того, відповідно до штатного розкладу на 2014 рік посада асистента з виготовлення ліків, так само як і посада фармацевта з виготовлення ліків, відсутні. Дані посади були відсутні в штатному розкладі й на момент звільнення позивача у зв'язку із скороченням чисельності штату. Також зазначила, що у зв'язку з тим, що [PERSON] перестала виходити на роботу, 05.08.2014 року директором КП «Ізмаїлфарм» було видано наказ про визнання 31 липня, 1 та 4 серпня 2014 року прогулами. Від ознайомлення із даним наказом позивач відмовилася, про що складено акт від 05.08.2014 року. 21.08.2014 року директором КП «Ізмаїлфарм» було видано ще один наказ про визнання 12, 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21 серпня 2014 року прогулами. 27.08.2014 року за поданням директора КП «Ізмаїлфарм» профспілковим органом була надана згода на звільнення позивача згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. 28.08.2014 року на підставі наказу за №60 від 28.08.2014 року [PERSON] звільнена із займаної посади у зв'язку з прогулами без поважних причин з 28.08.2014 року. Вислухавши позивача та представника відповідача, розглянувши подані ними документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Статтею 5-1 КЗпП України передбачені гарантії забезпечення прав громадян на працю, до яких, зокрема, належать правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що згідно з наказом КП «Ізмаїлфарм» за №111 від 26.11.2013 року [PERSON] звільнена з посади фармацевта аптеки №1 КП «Ізмаїлфарм» у зв'язку із скороченням чисельності штату, за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2014 року [PERSON] поновлена на посаді фармацевта КП «Ізмаїлфарм» (а.с.72, 74, 75). На підставі наказу КП «Ізмаїлфарм» за №43/1 від 31.07.2014 року [PERSON] поновлена на посаді фармацевта КП «Ізмаїлфарм» з 31.07.2014 року (а.с.4). Як вбачається із штатного розкладу на 2014 рік в КП «Ізмаїлфарм» наявні 11 посад: 1) директор; 2) головний бухгалтер; 3) бухгалтер; 4) зав. аптекою №3; 5) зав. аптекою №2; 6) провізор-аналітик; 7) фармацевт (10 тарифікаційного розряду); 8) фармацевт (9 тарифікаційного розряду); 9) фасовщик; 10) молодша медсестра; 11) провізор-інтерн (а.с.76). За змістом п.п.1, 2, 18, 19, 24 розділу ІІ «Завдання та обов'язки» посадової інструкції фармацевта, затвердженої директором КП «Ізмаїлфарм» 15.09.2007 року, фармацевт: приймає і реалізовує лікарські засоби і товари медичного призначення, мінеральну воду тощо, що підлягають відпуску без рецептів згідно з чинним законодавством; виготовляє лікарські форми за індивідуальними рецептами; повинен володіти всіма видами внутрішньоаптечного контролю; вміє працювати на касовому апараті, заповнює касові журнали і касові бланки, слідкує за наявністю касової стрічки та касових бланків (прибуткові та видаткові касові ордера); постійно удосконалює свій професійний рівень (а.с.45, 46). Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частина 1 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-XIV визначає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом неодноразово уточнювалися позовні вимоги та з'ясовувалася думка позивача щодо дійсного предмету та підстав заявленого позову, однак остання наполягала на задоволенні позовних вимог в останній редакції (а.с.60, 61, 71) та викладених у ній доводах. Частинами 1 і 2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, приймаючи до уваги, що посада фармацевта, який готує ліки, та асистента, у штатному розкладі КП «Ізмаїлфарм» не передбачена, а також враховуючи, що рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2014 року було виконано у повному обсязі, суд дійшов до висновку про те, що законні права позивача порушенні не були, а тому у задоволенні позовних вимог в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди належить відмовити. Приймаючи таке рішення, суд також зважає на ту обставину, що згідно з посадовою інструкцією фармацевт зобов'язаний як приймати і реалізовувати лікарські засоби та товари медичного призначення, так і виготовляти лікарські форми за індивідуальними рецептами. Зважаючи на диспозитивність цивільного судочинства та неможливість самостійно змінювати підстави заявленого позову, суд вважає за можливе не давати оцінку обставинам поновлення позивача на посаді лише 31.07.2014 року. Також слід звернути увагу не те, що судом роз'яснювалися сторонам положення ст.137 ЦПК України, за змістом яких у випадку, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази, проте позивач не вважала доцільним витребувати у відповідача довідку про середньоденну заробітну плату, посилаючись на те, що всі докази в обґрунтування позовних вимог нею надані. Враховуючи, що позивач в останній редакції своїх позовних вимог хоч і не просила скасувати наказ директора КП «Ізмаїлфарм» Заровного А.В. за №60 від 28.08.2014 року «Про звільнення у зв'язку з прогулами без поважних причин», проте у зв'язку з тим, що на запитання суду чи підтримує вона позовні вимоги в цій частині неодноразово надавала різні відповіді, із заявою про залишення без розгляду або відмову від них не зверталася, суд дійшов висновку про доцільність їх вирішення. Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ч.ч.1, 8 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України, викладених в листі «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» від 01.02.2011 року, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж дня. Доцільно зазначити, що невихід на роботу у зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Так, у судовому засіданні встановлено, що 11.08.2014 року позивач звернулася на ім'я директора КП «Ізмаїлфарм» із заявою поновити її на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2014 року на посаді асистента (виготовлювача ліків), так як з роботою рецептара (продавця ліків), на яку її направили працювати 05.08.2014 року, вона не знайома (а.с.51). Згідно з наказом директора КП «Ізмаїлфарм» за №46 від 05.08.2014 року у зв'язку з невиходом фармацевта [PERSON] на роботу згідно з наказом за №43/1 від 31.07.2014 року, 31 липня, 1 та 4 серпня 2014 року визнано прогулами (а.с.55). На підставі актів від 12, 13, 14, 15, 18, 19, 20 і 21 серпня 2014 року щодо відсутності [PERSON] на робочому місці без поважних причин та пояснень, директором КП «Ізмаїлфарм» було видано наказ за №55 від 21.08.2014 року про визнання перелічених днів прогулами (а.с.31-38, 54). Відсутність на робочому місці у зазначені дні позивачем не спростовувалася, що у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню. 27.08.2014 року за поданням директора КП «Ізмаїлфарм» профспілковою організацією надана попередня згода на звільнення [PERSON] у зв'язку з прогулами без поважних причин, за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.30, 50). На підставі наказу директора КП «Ізмаїлфарм» за №60 від 28.08.2014 року [PERSON] звільнена з посади фармацевта, у зв'язку з прогулами без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України з 28.08.2014 року (а.с.23). Отже, аналіз норм діючого трудового законодавства, а також тих обставин, що позивач була відсутня на роботі з 12.08.2014 року по день звільнення без поважних причин, дає підстави для висновку про те, що наказ директора КП «Ізмаїлфарм» за №60 від 28.08.2014 року про звільнення [PERSON] з посади фармацевта за п.4 ст.40 КЗпП України, є обґрунтованим, а тому у задоволенні позовних вимог про його скасування належить відмовити. Доводи позивача про те, що після 12.08.2014 року вона була відсутня на робочому місці, так як замість виготовлення ліків, вона мала їх реалізовувати, а тому причини невиходу на роботу є поважними, на думку суду, є неспроможними. Разом з тим, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що 31 липня, 1 та 4 серпня 2014 року [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин, адже будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що остання була ознайомлена із наказом за №43/1 від 31.07.2014 року про поновлення її на посаді фармацевта КП «Ізмаїлфарм» з 31.07.2014 року, у відповідності до вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України надано не було.

Outcome: dismissed