Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 06 жовтня 2001 року між [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Ізківською сільською радою Міжгірського району Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №4. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходженням поглядів на сімейні відносини, обовязки, ведення господарства та виховання дитини. У поданій до суду заяві, [PERSON] стверджує, що відповідач влаштовує постійні скандали, що ображає її честь та гідність, призводить до погіршення самопочуття. Окрім того, позивачка стверджує, що [PERSON] не бере участі в матеріальному забезпеченні їх родини. Вказує на те, що збереження сім'ї є неможливе, втрачені фізичні та духовні звязки між ними. Враховуючи вищенаведене, позивачка просить шлюб укладений 06 жовтня 2001 року між [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] розірвати. Позивачка [PERSON] у останнє судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена \~належним чином, про що свідчить розписка, яка міститься у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся\~у порядку ст.74 ЦПК України, а саме було розміщено оголошення в газеті «Новини Закарпаття», про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1\~ст.224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивачка не заперечує проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.\~\~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про одруження виданого Ізківською сільською радою Міжгірського району Закарпатськрї області, від 06.10.2001 року актовий запис №4 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. За час шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №328833 про що зроблено відповідний запис в книзі записів актів громадського стану про народження від 13.03.2002 року №247. У відповідності із ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ ст.105 Сімейного Кодексу України\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Спорів щодо поділу спільного майна, визначення місця проживання неповнолітнього сина сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved