Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Сопачівської сільської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], [PERSON], [PERSON], Володимирецька державна нотаріальна контора, про визнання правочинів недійсними. В обґрунтування позову вказує, що оспорювані нею правочини - довіреність та договір дарування житлового будинку, посвідчені з порушенням чинного законодавства. Представник позивача підтримав позовні вимоги, надав заяву про розгляд справи в їх відсутності. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги визнають. Треті особи - [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, надали заяви про розгляд справи в їх відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 8.08.2005 року [PERSON], діючи від імені та за дорученням [PERSON], подарував [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS]. Договір дарування підписаний представником дарувателя та обдарованою стороною і нотаріально посвідчений державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1945. Повноваження [PERSON] на укладання даного договору дарування підтверджені довіреністю, яка видана [PERSON] 20.07.2005 року та посвідчена секретарем виконавчого комітету Сопачівської сільської ради Володимирецького району Як вбачається зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно вказаних вище частин ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Крім того, як це вбачається з ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Судом встановлено, що оспорювані правочини не відповідають вказаним вимогам чинного законодавства. Так, довіреність [PERSON] для укладення договору дарування, посвідчена секретарем виконавчого комітету Сопачівської сільської ради Володимирецького району. Порядок посвідчення довіреності посадовими особами органів місцевого самоврядування визначається Законом України «Про Нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, яка була чинною на час посвідчення оспорюваного заповіту, де в п. 2 Інструкції зазначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Разом з тим, при посвідченні довіреності [PERSON] норми вказаних нормативних актів дотримані не були. Як вбачається з повідомлення Сопачівської сільської ради №378 від 2.12.2016 року, рішення виконавчого комітету Сопачівської сільської ради, яке б надавало право секретарю сільської ради [PERSON] вчиняти нотаріальні дії в 2002 р. та 2005 р, а також протокол засідання виконавчого комітету на якому було прийнято рішення про покладання обов»язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради [PERSON] за вказаний період часу по сільській раді не приймалось. Таким чином довіреність [PERSON] від 20.07.2005 року посвідчена з порушенням встановленого законом порядку, посадовою особою сільської ради за відсутності у неї належних повноважень на вчинення нотаріальних дій, і з цих підстав даний правочин підлягає визнанню недійсним. З роз'яснень, які викладені в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Приймаючи до уваги, що у відповідності до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, на момент укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку [PERSON] не мав належно підтверджених повноважень представника, тобто не був наділений достатнім обсягом цивільної дієздатності для укладення договору дарування. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що договір дарування укладений представником дарувальника без достатніх для цього повноважень, у зв'язку з чим даний договір слід визнати недійсним. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги [PERSON] є підставними і підлягають задоволенню. Відповідач - представник Сопачівської сільської ради позов визнала повністю, про що написала відповідну заяву. А у відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved