Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] про визнання заповіту, посвідченого секретарем Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області нікчемним та визнання права спадкування за законом на житловий будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що вона народилася [INFO] в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області; її батьком є [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] , вона ж [PERSON] , дівоче прізвище [PERSON] . У 1928 році мати позивача, [PERSON] , вийшла заміж за [PERSON] , 1903 року народження та взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Влітку 1941 року [PERSON] загинув на фронті Великої Вітчизняної Війни. В листопаді 1945 року мати позивача, [PERSON] уклала шлюб з її батьком, [PERSON] та взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». З дня свого народження позивач [PERSON] проживала зі своїми батьками та [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який належав її дідові по лінії матері, [PERSON] . У 1949 році позивач разом зі своїми батьками переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS] , де проживає до цього часу. [INFO] в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області помер батько позивача, [PERSON] , а [INFO] в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області померла мати, [PERSON] , яка мала право на успадкування будинку [ADDRESS] , який належав її батькові - [PERSON] , в якому без відповідних на те документів проживала [PERSON] - дружина [PERSON] , який є рідним братом її діда - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги якої за законом, як рідна донька, відповідно до положень ст. 1261 ЦК України являлась матір позивача - [PERSON] . Відповідно до погосподарської книги, будинок за адресою [ADDRESS] належав дідові позивача по лінії матері - [PERSON] . Без відповідних на те документів у вищевказаному будинку проживала [PERSON] - дружина [PERSON] , який є рідним братом діда позивача - [PERSON] . [PERSON] прав власності на вказаний будинок не набувала, спадкоємцем за заповітом чи за законом на вказане майно не була та будь - які відомості з нього приводу відсутні у відповідача. Згідно довідки Гавришівської сільської ради від 07.03.2003 року №74, під час війни погосподарські книги згоріли та [PERSON] була записана у погосподарську книгу в 1944 році без документів. Згідно довідки Гавришівської сільської ради від 09.10.2013 року №513, будинок за адресою [ADDRESS] побудовано у 1919 році. Згідно листа Державного архіву Вінницької області від 19.03.2014 року, в книзі актових записів про шлюб громадян по с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області за 1928- 1929 р.р., відомостей про одруження [PERSON] з [PERSON] немає. Таким чином, з вищевикладеного виходить, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа, що раніше мала прізвище [PERSON] та проживала до дня своєї смерті за адресою [ADDRESS] , не отримавши права власності на вказане нерухоме майно, не мала права спадкування та не визнавала право власності за терміном користування майном. 17.09.1982 року секретарем Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області було посвічено заповіт від [PERSON] на користь [PERSON] на все майно, що їй належить. Згідно Витягу зі спадкового реєстру реєстраційний запис про спадкове майно було внесено 16.03.2006 року. У Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації прав власності на будинок за адресою [ADDRESS] . Лише з довідки Гавришівської сільської ради від 15.01.2014 року №21 позивачу стало відомо, що на підставі вищевказаного заповіту [PERSON] став власником цілого житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що згідно ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт складено особою, яка не мала на те права, оскільки на час складання заповіту [PERSON] не мала права власності, в тому числі розпорядження нерухомим майном за адресою [ADDRESS] , а була лише його користувачем. Водночас, інші спадкоємці не звертались з заявами про визнання права на спадщину за законом. Рішенням Вінницького районного суду від 16.12.2013 року по справі №128/4601/13-ц було встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №11, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 20.04.2013 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьком [PERSON] є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області на запит суду вбачається, що [INFO] в селі Гавришівка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , про що зроблено актовий запис №22. Як вбачається з копії погосподарських книг [PERSON] , [INFO] була матір`ю [PERSON] . Довідкою, виданою виконавчим комітетом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 04.09.2013 року №429 підтверджується, що згідно записів у погосподарських книгах та згідно записів домових книг сільської ради с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , яка народилася та постійно проживала на території Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області і [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] одна і та ж сама особа. З листа Державного архіву Вінницької області від 06.09.2013 року №06-1930/7 вбачається, що книг актових записів про шлюб громадян по с. Гавришівка Вінницького району за 1929 рік в архіві на зберіганні немає, тому неможливо видати довідку про одруження [PERSON] . Згідно пояснень [PERSON] , належно посвідчених секретарем сільської ради, яка є сусідкою [PERSON] , [PERSON] є її матір`ю та проживала з дочкою до дня смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги якої за законом, як рідна донька, відповідно до положень ст. 1261 ЦК України являлась матір позивача- [PERSON] . Лише з листа Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 24.02.2017 року №М-116/4 позивачу стало відомо, що спадкові справи на майно за адресою [ADDRESS] іншими спадкоємцями не заводились, а тому позивач вважає, що має право на спадщину. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати нікчемним заповіт від імені [PERSON] від 17 вересня 1982 року, посвідчений секретарем Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області; визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кадочніков А.О. позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задоволити. Представник відповідача Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, попередньо надіславши суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гуменюк В.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що в матеріалах позовної заяви велика увага позивача приділяється тому, що у [PERSON] не було правовстановлюючих документів на будинок по [ADDRESS] , але позивач також не згадала на підставі яких правовстановлюючих документів даним будинком володів [PERSON] . Також є незрозумілим, коли саме помер [PERSON] , так як в позовній заяві про це нічого не вказано та не надано жодного свідоцтва про смерть осіб, які згадуються в даній позовній заяві. Крім того не надано жодного свідоцтва про народження даних осіб. Якщо позивач в своїй позовній заяві згадує ще часи СРСР, то чому посилається на норми Цивільного кодексу України, який був прийнятий в 2001 році. За таких обставин, на думку відповідача та його представника, виникає неправильне посилання на статті Цивільного Кодексу 2001 року. Виникає сумів в тому, що позивач взагалі має право на спадкування, адже: не має свідоцтв про смерть діда, баби, батька, матері, дядька та дружини дядька; позивачка проживала з 1949 року за іншою адресою, тому вона не могла вступити в оперативне управління спадщиною. Крім того, позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості, на які позивач просить визнати право власності; не надано технічного паспорта на будинковолодіння, на яке позивач просить визнати право власності. Позивачем не надано документів, які вона просить визнати недійсними. З матеріалів позовної заяви, вбачається, що [PERSON] дала пояснення, які були посвідчені секретарем сільської ради, але не вказано, чому сама сільська рада не надала таку довідку, також чому тільки одна особа дала дані свідчення, а не було складено акт мінімум з підписами трьох сусідів. Також позивачка не зверталась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання. В позовній заяві позивач підтвердила, що нею не подано аналогічного позову до цього ж відповідача з цих самих підстав, але це є неправдою та зловживанням своїми процесуальними правами, оскільки з відомостей сайту «Судова влада» позивач з аналогічних підстав зверталась в суд до відповідача 8 разів, це дев`ятий. В позовній заяві позивач зазначила, що дізналась про існування даного заповіту в 2014 році, тобто через 4 роки вона подала даний позов, який був призначений судом до розгляду. Відповідно до ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За наведених обставин відповідач та його представник вважають, що дану справу слід закрити, так як пропущено строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши позицію відповідачів та представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів це забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16.12.2013 року, ухваленому в цивільній справі за заявою [PERSON] з викликом заінтересованої особи - Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 129 - 130). Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 11, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 20.04.2013 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьком заявниці є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області на запит суду вбачається, що [INFO] в селі Гавришівка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , про що зроблено актовий запис №22. Як вбачається з копії погосподарських книг [PERSON] , [INFO] була матір`ю заявниці [PERSON] . Довідкою, виданою виконавчим комітетом Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 04.09.2013 року за №429 підтверджується, що згідно записам у погосподарських книгах та згідно записам домових книг сільської ради с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , яка народилася та постійно проживала на території Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області і [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] одна і та ж сама особа. З листа Державного архіву Вінницької області від 06.09.2013 року за №06-1930/7 вбачається, що книг актових записів про шлюб громадян по с. Гавришівка Вінницького району за 1929 рік в архіві на зберіганні немає, тому неможливо видати довідку про одруження [PERSON] . Згідно пояснень [PERSON] , належно посвідчених секретарем сільської ради, яка є сусідкою [PERSON] , [PERSON] є її матір`ю та проживала з дочкою до дня смерті. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначає позивач у своїй позовні заяві, з дня свого народження вона разом зі своїми батьками та [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який належав її дідові по лінії матері, [PERSON] . У 1949 році позивач разом зі своїми батьками переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS] , де проживає до цього часу. [INFO] в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області помер батько позивача, [PERSON] , а [INFO] в с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області померла мати, [PERSON] , яка мала право на успадкування будинку [ADDRESS] , який належав її батькові - [PERSON] , в якому без відповідних на те документів проживала [PERSON] - дружина [PERSON] , який є рідним братом її діда - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги якої за законом, як рідна донька, відповідно до положень ст. 1261 ЦК України являлась матір позивача - [PERSON] . Відповідно до погосподарської книги, будинок за адресою [ADDRESS] належав дідові позивача по лінії матері - [PERSON] . Без відповідних на те документів у вищевказаному будинку проживала [PERSON] - дружина [PERSON] , який є рідним братом діда позивача - [PERSON] . [PERSON] прав власності на вказаний будинок не набувала, спадкоємцем за заповітом чи за законом на вказане майно не була. Згідно довідки Гавришівської сільської ради від 07.01.2003 року №74-а, на підставі свідчень свідків [PERSON] та [PERSON] , по [ADDRESS] , проживали [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки держархіва №6 від 12.02.2002 року, [INFO] в них народилася дочка [PERSON] . Під час війни погосподарські книги згоріли, сільська рада записувала людей в нову книгу жителів села подомно, без документів. Тому [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) записана в 1944 році, перебувала в шлюбі з [PERSON] та пенсію отримувала як [PERSON] (а.с. 11). Свідки [PERSON] та [PERSON] на теперішній час являються померлими (а.с. 72). Згідно довідки Гавришівської сільської ради від 09.10.2013 року №513, будинок за адресою [ADDRESS] побудовано у 1919 році (а.с. 12). Згідно листа Державного архіву Вінницької області від 19.03.2014 року, в книзі актових записів про шлюб громадян по с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області за 1928- 1929 р.р., відомостей про одруження [PERSON] з [PERSON] немає (а.с. 13). 17.09.1982 року секретарем Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області було посвічено заповіт, яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: жилий будинок, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом мала право, заповіла [PERSON] (а.с. 9). Згідно Витягу зі спадкового реєстру реєстраційний запис про спадкове майно було внесено 16.03.2006 року (а.с. 10). Як вбачається з повідомлення ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 17), спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Вінницькою районною державною нотаріальною конторою не заводилися. Згідно листа Державного архіву Вінницької області від 19.03.2014 року, в книзі актових записів про шлюб громадян по с. Гавришівка, Вінницького району Вінницької області за 1928- 1929 р.р., відомостей про одруження [PERSON] з [PERSON] немає (а.с.13). Як вбачається з довідки Гавришівської сільської ради від 15.01.2014 року №21 [PERSON] є власником цілого житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 14). Даний факт також підтверджується технічним паспортом на будинок (а.с. 40 - 42). Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що про існування заповіту, який позивач [PERSON] просить визнати нікчемним, їй стало відомо ще у 2014 році, зокрема, як зазначає сама позивач у своїй позовній заяві, з довідки Гавришівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 15.01.2014 року (а.с. 14). До суду ж з даним позовом позивач звернулася тільки 23.05.2018 року, тобто через 4 роки. Будь-яких клопотань про поновлення строку позовної давності [PERSON] не заявляла, підстав поважності пропуску цього строку судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] пропустила строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, то згідно з ч.4 ст.267 ЦК України це є підставою для відмови у позові. Щодо позовної вимоги про визнання права власності, суд зазначає, що вона є похідною від вимоги про визнання правочину нікчемним.

Outcome: dismissed