Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 17.07.2016 року до неї звернувся [PERSON] та повідомив, що у йому потрібні кошти. Оскільки відповідач є її родичем, вона позичила [PERSON] 32-х дюймовий плазмовий телевізор вартістю 3900,00 грн., 3 золоті обручки та грошові кошти в сумі 6500,00 грн. Факт отримання [PERSON] речей та грошей підтверджується розпискою. Згідно даної розписки останній взяв на себе зобовязання повернути позичене до вересня 2016 року, однак станом на 07.11.2016 року цього зроблено не було. Золоті обручки позивач отримала, однак їй довелося заплатити за них в Ладижинському ломбарді 500,00 грн. Просила стягнути з відповідача та її користь 10900,00 грн. боргу та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримав повністю, просила суд їх задовольнити (а.с.21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу в його відсутності (а.с.20). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожний із них скористався своїми процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст.\~185,187,189 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно\~ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] позичила [PERSON] 32-х дюймовий телевізор вартістю 3900,00 грн., три золоті обручки та грошові кошти в сумі 6500,00 грн., які відповідач зобовязувався повернути до 25 вересня 2016 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою останнього (а.с. 5) та ним визнаються. В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки\~\~чи договори позики суди повинні\~\~виявляти\~\~справжню правову природу\~\~укладеного\~\~договору, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. У відповідності до приписів ч.1\~ст.360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Положеннями ч.2\~ст.214 ЦПК України\~передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої\~статті 355 цього Кодексу. Зі змісту розписки\~ вбачається,\~\~що\~\~[PERSON] отримав\~\~від [PERSON]\~\~в тимчасове користування\~\~телевізор, золоті обручки та грошові кошти на особисті потреби, які зобов'язався повернути у встановлений розпискою строк. Виходячи зі змісту вказаної розписки, з встановлених\~\~судом\~\~обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, а також доказів, якими вони підтверджуються, випливають правовідносини позики та позички, що регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до\~\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2\~ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог\~ст. 827 ЦК України\~за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із сутті відносин між ними. Відповідно до положень п.3.ч.2\~ст.833 цього ж кодексу\~на користувача покладається обовязок повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Відповідно до\~\~вимог\~ст. 836\~\~ЦК\~\~України, якщо\~\~після\~\~припинення договору\~\~користувач не\~\~повертає\~\~річ, позичкодавець\~\~має право\~\~вимагати\~\~її примусового повернення,\~\~ а\~\~також\~\~відшкодування\~\~завданих збитків. Судом встановлено та підтверджується\~\~матеріалами справи, що відповідач не повернув позивачу отримані в тимчасове користування речі, а саме 32-ти дюймовий плазмовий телевізор, три золоті обручки та грошові кошти у сумі 6500 гривень. Золоті обручки позивач повернула особисто, заплативши за них у ломбарді 500,00 гривень Згідно довідки вартості від 04.11.2016 року, виданої субєктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON], вартість 32-х дюймового телевізора «Вravic» складає 3900,00 гривень (а.с.4). Таким чином, враховуючи те, що у [PERSON] відсутні\~\~речі, що є предметом договору позички, від виконання умов позички у повному обсязі він ухиляється, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості речей, які він отримав від [PERSON] згідно розписки, написаної власноруч, а саме: вартість телевізору у розмірі 3900,00 грн. та 500, 00 грн., які позивач сплатила в ломбарді за повернення обручок. Окрім того, наявність договору, укладеного між сторонами, тобто розписки власноручно складеної, підписаної відповідачем та вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у розмірі 6500,00 грн. Відповідач умов договору не виконав, оскільки у встановлений строк кошти не повернув. Враховуючт те, що від виконання умов договору у повному обсязі відповідач ухиляється, а тому, сума боргу за договором позики (розпискою) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 551,20 гривень та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 500,00 гривень.

Outcome: approved