Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь із відповідача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач працевлаштувався на будівництво. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 2027 гривень. Таким чином, відповідач повинен як мінімум сплачувати на користь матері дітей аліменти у розмірі 1013 гривень на кожну дитину, однак їх розмір, визначений судовим рішенням, складає тільки 250 гривень. Крім того, розмір прожиткового мінімуму не визначає вартісну величину, достатню для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, набору продуктів харчування, а також необхідного набору непродовольчих товарів та оптимального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб дитини. Судовий розгляд справи проведено без участі позивачки на підставі її заяви про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився. За змістом прохальної частини Відзиву просив розглядати справу без участі відповідача. Відповідач подав відзив на позов, у якому вимоги позовної заяви визнав частково та заявив, що в змозі сплачувати аліменти щомісячно на утримання сина в розмірі 1000 грн, оскільки не має доходів, що підтверджує довідкою органу фіскальної служби. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до вимог ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 264 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити чи відмовити; чи є підстави допустити негайне виконання рішення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Так, для дитини віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2019 року даний розмір становить 2027 гривень. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.07.2016 року у цивільній справі №299/1080/16 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , по 1200 грн на кожну дитину щомісячно. Донька відповідача - [PERSON] - досягла повноліття. На даний час, неповнолітній син відповідача - [PERSON] - проживає разом із опікуном - позивачем [PERSON] , та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. В даному випадку суд приходить до висновку, що дитина - [PERSON] - проживає разом із опікуном (позивач у справі) і так чи інакше, обов`язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Сума стягуваних з відповідача аліментів в розмірі 1200 гривень на утримання сина є близькою до рівня встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, який, відповідно до змін ч.2 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що аліменти, які стягуються із відповідача на утримання його сина, не забезпечують належного рівня його життя, а саме: необхідного харчування, витрат, пов`язаних із навчанням та дозвіллям, медичного догляду, забезпечення одягом, тощо. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Доданий відповідачем до Відзиву документ про відсутність доходів - «Відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків», на переконання суду підтверджує лише ту обставину, що Державна фіскальна служба України не володіє інформацією про доходи [PERSON] , та не слугує підтвердженням тієї обставини, що відповідач доходів (заробітків) не має. Тому суд відхиляє даний доказ, поданий на підтвердження відсутності чи низького рівня доходів у відповідача, як неналежний, оскільки не містить цієї інформації. Приймаючи рішення суд виходив із встановленого законом прожиткового мінімуму на дітей певного віку та того, що батьки повинні забезпечувати необхідні умови для їх існування. Разом із тим, у справі відсутні докази на підтвердження достатності заробітку (доходу) платника аліментів для призначення судом аліментів на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є обов`язковою обставиною, визначеною ст.182 СК України. А розмір аліментів, що просить стягувати позивач, є більшим за розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків та опікунів щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача та стан здоров`я дитини, виходячи із закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів може бути збільшено із 1200 грн до 1500 грн щомісячно. Згідно з ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачка судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп під час подачі позовної заяви не сплачувала, його слід стягнути з відповідача на користь держави. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, однак, приймаючи до уваги те, що аліменти були вже присудженні рішенням Виноградівського районного суду від 04.07.2016 року, а предметом судового розгляду є зміна розміру аліментів, то в даному випадку змінений розмір аліментів повинен стягуватись від дня набрання чинності рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial