Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 03 квітня 2016 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 13 по вул. М.Підгірянки в с.Зарічево Перечинського району. Бабуся ще за життя, а саме 11 квітня 2005 року, склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 76, згідно якого на випадок смерті все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] та їй, [PERSON] Так, у встановлений законом строк вона звернулася до Перечинської державної нотаріальної контори щодо прийняття належної їй частки у спадщині, а [PERSON] заявою від 29 вересня 2016 року відмовилася від прийняття такої на її користь. Згодом для оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса, проте їй в оформленні такої було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на вищезазначений будинок, у звязку з чим просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити. Представник Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечила щодо задоволення позову. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] також не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов підтримала у повному обсязі та не заперечила щодо його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 03 квітня 2016 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 206663, виданим виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 04 квітня 2016 року (а. с. 11). Також встановлено, що згідно довідок Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, виданих відповідно до даних погосподарської книги № 6 на 2011-2015 роки, номер обєкта погосподарського обліку 0361-1, [PERSON], яка померла 03 квітня 2016 року, була головою домогосподарства № 13 по вул. М.Підгірянки в с.Зарічево Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останньої зареєстрованих осіб не було (а. с. 5-6). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право, [PERSON] та [PERSON], про що свідчить заповіт від 11 квітня 2005 року, посвідчений виконавчим комітетом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 76 (а. с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, 20 липня 2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 41/2016, заведеної на майно померлої 03 квітня 2016 року [PERSON], протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 28-35). [PERSON] заявою від 29 вересня 2016 року, посвідченою секретарем Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрованою в реєстрі за №90, відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1273 цього Кодексу спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки [PERSON] як спадкоємець за заповітом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк подала уповноваженій посадовій особі Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області заяву про відмову від прийняття спадщини за спадкодавцем [PERSON] на користь іншого спадкоємця за заповітом позивача [PERSON], тому суд приходить до висновку, що остання прийняла спадщину одноосібно. Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 01-16/41 від 10 березня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на житловий будинок № 13 по вул. М.Підгірянки в с. Зарічево Перечинського району не зареєстроване (а. с. 7). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку одноосібно прийняла спадщину (а. с. 10, 28-35), однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved