Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадок в порядку спадкування за законом, посилаючись на такі обставини. [INFO] помер, не залишивши заповіту, її батько [PERSON], якому на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача, спадкоємицями першої черги у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON], які спадщину не прийняли та не заперечують проти визнання права власності на спадок за позивачем. [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті батька, проте через втрату оригіналу документу, який би підтверджував право власності померлого на житловий будинок з надвірними будівлями, вона вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що помер [INFO] (а.с.2-3). Сторони у судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. У заявах позивач на своїх вимогах наполягає, відповідачі, кожен окремо, зазначають, що з позовом ознайомлені, визнають його, на спадкове майно після смерті [PERSON] не претендують та просять визнати право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями за [PERSON] (а.с.52,54,62). Враховуючи, що відповідачі у повному обсязі визнали позов [PERSON], суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, та розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, батькові позивача [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10.05.1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Червоногригорівської селищної Ради народних депутатів № 50 від 19.04.1995 року, належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, не залишивши заповіту (а.с.4,8). Спадкоємцями першої черги у порядку спадкування за законом є його дружина [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-13). [PERSON] та [PERSON] спадщину приймати не бажають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем (а.с.52,54). [PERSON] була зареєстрована з батьком за однією адресою до дати його смерті (довідка виконкому Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району № 4192 від 02.10.2017 року на а.с. 7), тому прийняла спадщину фактично, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. 16.12.2017 року вона подала до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.47), однак постановою № 2814/02-31 від 19.12.2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.5). Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 року) Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] була фактично прийнята [PERSON], до неї слід застосовувати правила ЦК України в ред. 1963 року. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України (в ред.1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в ред.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі та вимушена звертатися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], яка бажає прийняти спадщину, від спадкування не усувалася, її позовні вимоги ґрунтуються на законному праві на спадщину, визнаються іншими спадкоємцями та не суперечать правам і інтересам інших осіб, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на житловий будинок «А» загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., сарай-літню кухню літ. «Б», вбиральню літ. «В», спорудження № 1-4І, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], що помер [INFO], задовольнивши тим самим позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved