Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, посилаючись на те, що вона є власником 45/100 частин будинку [ADDRESS]. Іншим співвласником означеного будинку є відповідач [PERSON] (55/100). Відповідно до договору дарування від 03.12.1997р. позивач є власником надвірних будівель. Відповідач [PERSON] одноосібно користується глиновалькованим сараєм, площею 17,9 кв.м., що прилягає до частини будинку позивача, вважаючи себе єдиним власником цієї надвірної споруди, і, таким чином, чинить перешкоди [PERSON] у користуванні сараєм. Просила усунути перешкоди у користуванні 45/100 частини належного позивачу сараю, шляхом зобов'язання відповідача звільнити належну їй частину та виділити їй в натурі 45/100 частини сараю. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив усунути перешкоди у користуванні 45/100 частини належного позивачу сараю, розташованого по [ADDRESS], позначеного на плані літерою «В», шляхом зобов'язання відповідача звільнити належну позивачу частину та виділити в натурі 45/100 частини позивачу. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що сторони є співвласниками будинку [ADDRESS], а тому право спільної часткової власності поширюється і на господарські будівлі. Відповідачу належить 55/100 частини будинку, і відповідно така ж частина спірного сараю, а не сарай в цілому. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Також представник позивача у судовому засіданні пояснив, що позивач, будучи співвласником сараю, позбавлена можливості користуватися ним, оскільки відповідач повністю зайняла його, між сторонами існують неприязні відносини і відсутня згода щодо сумісного користування сараєм. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що у 2011 році придбала для сина 55/100 частки у праві спільної власності на жилий будинок [ADDRESS], з належними господарськими спорудами і будівлями, що знаходяться за цією адресою. Оскільки на земельній ділянці в цілому розташований лише один глиновалькований сарай, визначений у плані під літерою «Б», площею 17,9 кв.м., вважає, що відповідач є одноосібним його власником. Крім того, зі слів продавця частини будинку [PERSON], їм відомо, що на земельній ділянці знаходився ще один сарай, яким користувалася [PERSON] і який був знесений. Також пояснила, що спірний сарай нею використовується як курник, причиною звернення [PERSON] до суду стало лише те, що сарай знаходиться біля вікон її частини будинку, а тому заважає. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке. Відповідно до статей 317, 318 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник, згідно зі статтею 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджаться своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому в володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 381 ЦК України встановлено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 03.12.1997р. позивач [PERSON] є власником 45/100 будинку [ADDRESS], відповідач [PERSON] - 55/100 частин цього будинку на підставі договору купівлі-продажу частки у праві спільної власності на жилий будинок від 29.12.2011р. Даними інвентарної справи №4126 на будинок по [ADDRESS] судом встановлено наступне. Житловий будинок [ADDRESS] побудований у 1950 році [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Рішенням виконкому Шепетівської міської ради №230-а від 16.10.1962р. за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на вказаний будинок в рівних частинах (по ?) та видані відповідні свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (арк. інвент.справи 15-19). Ухвалою Шепетівського народного суду Хмельницької області від 10.01.1963р. затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON] у справі про поділ будинку. Відповідно до мирової угоди [PERSON] отримала 2/3 частини будинку, [PERSON] - 1/3, кожному виділялося конкретне ізольоване приміщення. Питання щодо надвірних будівель і споруд судом не вирішувалося (арк. 20). 24.08.1965р. [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частини будинку та сарай, однак у договорі дарування ідентифікуючі ознаки цього сараю не зазначені, хоча в матеріалах інвентарної справи за будинком рахувалися дві надвірні споруди - Б1, В1 (арк. 5, 28). Надалі, 13.09.1966р. [PERSON] відчужила [PERSON] 2/3 частини будинку з надвірними спорудами, що відносяться до цієї частини (арк. 23). Рішенням виконкому Шепетівської міської ради №131 від 13.07.1977р. [PERSON] як власнику 1/3 будинку, дозволено виконати добудову зі східного боку існуючого будинку (арк. 32). В липні 1977р. [PERSON] звернувся до Шепетівського БТІ із заявою про видачу довідки-характеристики (арк. 33) для відчуження на користь [PERSON] 1/3 частини будинку та сараю «Б», який позначений на планах 1977 року, 1987 року (арк 3, 55). 30.07.1977р. [PERSON] продав [PERSON] 1/3 частину будинку з надвірними спорудами при цій частині, ідентифікуючі ознаки яких не зазначені (арк. 69). Станом на 11.05.1984р. на земельній ділянці по [ADDRESS] знаходилося 2 сараї - «Б» площею 17,9 кв.м, вартістю 208 руб. та «В» площею 18,1 кв.м, вартістю 260 руб. (арк. 35-36). Рішенням виконкому Шепетівської міської ради №132 від 19.09.1985р. [PERSON] дозволено оформлення самовільної прибудови зі східної сторони будинку та гараж (арк. 52). Рішенням виконкому Шепетівської міської ради №51 від 16.04.1987р. [PERSON] дозволено оформлення самовільної прибудови з північної сторони будинку, в результаті чого збільшилася площа належної їй частини будинку (арк. 58). Після чого, у 1987 році Шепетівським БТІ був проведений розрахунок ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS]. Під час проведення розрахунку встановлювалася інвентаризаційна вартість усіх будівель, в тому числі сараїв. Для визначення у відсотковому відношенні частки кожного співвласника встановлювалася вся внутрішня площа основної частини будинку, а також площа, яка належить кожному співвласнику. Визначена для співвласника площа ділилася на всю площу основної частини будинку. Одержана величина перемножувалася на вартість основної частини будинку, після чого до отриманого результату додавалася вартість надвірних споруд та будівель. Як вбачається із розрахунку ідеальних часток, для визначення частки співвласника [PERSON] враховувалися такі допоміжні споруди як сарай вартістю 260 рублів, огорожа 247 руб., навіс 48 руб., а [PERSON] врахований сарай вартістю 208 руб. (арк. 64). Таким чином, після вказаного розрахунку, частка [PERSON], за рахунок прибудов та врахованих споруд, збільшилася з 1/3 і становила 55/100, [PERSON] - зменшилася і становила 45/100. 24.09.1987 року на підставі рішення виконкому Шепетівської міської ради №113 від 27.08.1987р. [PERSON] отримала свідоцтво про право особистої власності на 55/100 частин будинку по [ADDRESS], а [PERSON] отримав свідоцтво про право особистої власності на 45/100. (арк. 65-66). Відповідно до довідки-характеристики від 26.09.1987р., яка видана [PERSON], продажу підлягали належні їй житлові приміщення, без вказівки на господарські приміщення (арк. 67). Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.1987р. [PERSON] продала [PERSON] 55/100 частин житлового будинку по [ADDRESS]. З договору вбачається, що в користування покупця перейшли тільки житлові кімнати (арк. 72). Після смерті [PERSON] власником 55/100 частин будинку стала [PERSON] (арк. 81), яка в 1993 році подарувала вказану частину будинку [PERSON] (арк. 87). 29.12.2011р. [PERSON] продала відповідачу [PERSON] 55/100 частки у праві спільної власності на жилий будинок (арк. 107). Спадкоємцем 45/100 частин будинку, які належали [PERSON] стала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.10.1997р. (арк. 93). 03.12.1997р. [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] 45/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.12.2011р. на земельній ділянці по [ADDRESS] розташований будинок А1 площею 74,4 кв.м та глиновалькований сарай «Б» площею 17,9 кв.м. Відповідно до довідки КП «Шепетівське БТІ» від 30.05.2013р., 18.03.2014р., 25.03.2014р. на земельній ділянці по [ADDRESS] розташований будинок площею 74,4 кв.м., житловою 36,8 кв.м та один глиновалькований сарай площею 17,9 кв.м. вартістю 1981 грн. З довідки КП «Шепетівське БТІ» від 12.05.2014р. вбачається, що на земельній ділянці по [ADDRESS] розташований будинок площею 74,4 кв.м., житловою 36,8 кв.м та сарай площею 18.1 кв.м. вартістю 1981 грн., сарай «Б» та навіс «Д» знесені. Спеціаліст [PERSON] суду пояснила, що працює техніком в КП «Шепетівське БТІ», в травні 2014 року за заявою [PERSON] проводила обстеження об'єктів, що знаходяться по [ADDRESS]. Спеціалістом встановлено, що на земельній ділянці розташований будинок, що знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] (45/100) та [PERSON] (55/100), а також один сарай орієнтовною площею 18,1 кв.м. Цей сарай знаходиться зі сторони входу до частини будинку позивача [PERSON] З матеріалів інвентарної справи їй відомо, що на земельній ділянці знаходилися 2 сараї, площами 17,9 кв.м. та 18,1 кв.м., які у планах та схемах БТІ з 1977 року позначалися різними літерами - «Б», «В». З матеріалів інвентарної справи неможливо визначити хто і коли здійснив знесення іншого сараю, а також хто саме із попередніх співвласників користувався ним. Оглянувши оціночний акт від 11.05.1984р. спеціаліст вказала на те, що зараз на земельній ділянці розташований сарай, який на плані технічного паспорта [PERSON] визначений як сарай «В». Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що в 2011 році продала належну їй 55/100 частини будинку [PERSON] Попереднім власником була її бабуся [PERSON], яка користувалась спірним сараєм, а тому при купівлі-продажу будинку свідок пояснила відповідачу та його представнику, що разом з 55/100 частин будинку вони стають власниками цього сараю. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2013р. по [ADDRESS] знаходяться такі складові частини об'єкта нерухомого майна: сарай Б, сарай В, гараж Г. Відповідно до договору купівлі-продажу частки у праві спільної власності на жилий будинок від 29.12.2011р. на земельній ділянці знаходиться лише глиновалькований сарай «Б». Відповідно до довідки Управління Держкомзему в м. Шепетівці №2412 земельна ділянка не приватизована. Незважаючи на певні розбіжності в матеріалах інвентарної справи, суд встановив, що предметом спору є сарай, позначений на плані до технічного паспорта [PERSON] під літерою «В», що розташований біля входу до 45/100 частини будинку, що належить позивачу. Цей сарай також позначений під літерою «В» на плані земельної ділянки за 1977 рік. Вказаним сараєм користується відповідач для ведення підсобного господарства. В 1963р. перші власники [PERSON] та [PERSON] здійснили відповідний поділ будинку, за яким кожному відійшла надвірна споруда, що відносилася до його частини будинку. Надвірна споруда під літерою «В» відносилася до частини будинку, яка першочергово належала [PERSON], яка мала 2/3 частини будинку, і в подальшому ця споруда переходила до [PERSON], [PERSON] та надалі - позивачу [PERSON] У договорі купівлі-продажу від 30.07.1977р. між [PERSON] та [PERSON] вказано, що [PERSON] (попередній власник 55/100) купила 1/3 частину будинку та надвірні споруди при цій частині будинку, у довідці-характеристиці БТІ, яка видавалася перед укладенням договору вказано, що на користь [PERSON] відчужується сарай під літерою «Б» (арк. 33). Судом також встановлено, що сарай під літерою «Б», який позначений на плані 1977 року і відчужувався [PERSON] для [PERSON], був знесений. Однак, встановити момент та виконавця такого знесення неможливо, оскільки матеріали інвентарної справи не містять відповідної інформації. Таким чином, [PERSON] та подальші власники 55/100 будинку, в тому числі й відповідач [PERSON], користувалися спірним сараєм, помилково вважаючи себе, його власниками. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що право [PERSON] на користування сараєм, як власника, обмежується, а тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про виділ частки сараю в натурі суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). Тобто, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому, при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Outcome: partial