Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що [PERSON] є її дочкою та проживає спільно з заявником, хоча заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2019 року її визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Незважаючи на вказане рішення суду, як вказує заявник, [PERSON] продовжує проживати за вказаною адресою, на фоні зловживання спиртними напоями поводить себе зухвало, агресивно, висловлюється брутальною лайкою, ображає нецензурними словами. [PERSON] вважає, що такими діями дочка чинить відносно неї психологічне насильство. Крім того, застосовує і фізичне насильство, б`є, погрожує вбивством і розправою. Зі змісту заяви слідує, що [PERSON] неодноразово викликала поліцію з приводу дій [PERSON] , відносно якої складались термінові приписи, але в подальшому її поведінка не змінювалась. Крім цього заявник додає, що 01.11.2021 року за її зверненням відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис терміном на дві доби. З огляду на викладене у заяві, [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання (реєстрації) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] два-три дні буває вдома, потім уходить та повертається у нетверезому стані. За словами заявника, донька вчиняє відносно неї фізичне та психологічне насильство протягом останніх 2,5 років. Зокрема, 01.11.2021 року донька прийшла до неї у нетверезому стані і побила, навіть під час дії обмежувального припису донька ображала нецензурною лайкою, проте не била. У квартирі, крім заявника, проживає її цивільний чоловік, донька [PERSON] із сином [PERSON] та рідний брат заявника, над яким заявниця здійснює опіку. Чоловік заінтересованої особи відбуває покарання за вбивство. На запитання суду [PERSON] уточнила, що дочка із червня 2021 року живе з нею, у тому числі проживала і після винесення тимчасового заборонного припису. Крім цього додала, що відносно [PERSON] складено багато протоколів про адміністративні правопорушення, неодноразово її притягали до адміністративної відповідальності із застосуванням стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Богунського районного м. Житомира від 12.11.2019 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . 01.11.2021 року інспектором СПДН Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Фесик Л.В. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №092991 у зв`язку із скоєнням [PERSON] домашнього насильства. Зі змісту припису вбачається, що 01.11.2021 року близько 12 год. за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вчинила домашнє насильство відносно матері [PERSON] . Терміновим заборонним приписом встановлені наступні заходи: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби з 01.11.2021 року до 03.11.2021 року. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що в заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. До своєї заяви [PERSON] додала копії талонів-повідомлень єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, а також лист Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 12.08.2021 року, зі змісту яких вбачається, що заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення донькою [PERSON] фізичного та психологічного насильства. Разом з тим судом звернуто увагу на відсутність у матеріалах справи доказів вжиття правоохоронними органами відповідних заходів, винесення певних процесуальних рішень, на підставі яких можна було б дійти беззаперечних висновків про факти вчинення донькою насильства відносно матері, їх системність та наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства. Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що [PERSON] не довела фактів вчинення [PERSON] по відношенню до неї домашнього насильства, оскільки самі по собі факти її звернень до органів поліції з приводу конфлікту з дочкою, за відсутності інших доказів, не підтверджують факту вчинення нею домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд не вбачає достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Подібні висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 756/2072/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 607/10122/19, від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 та від 01 листопада 2021 року у справі № 404/2276/21. Окремо судом враховано, що вимога [PERSON] про заборону [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявником за адресою: [ADDRESS] де-факто перекликається із рішенням у справі №295/9505/19, що набрало законної сили, та за наслідками розгляду якої суд визнав, що [PERSON] втратила право користування указаною квартирою. На підставі викладеного вище, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи,

Outcome: dismissed