Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 17.01.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] Після народження доньки сімейне життя між нею та відповідачем через різні погляди на життя, шлюб, сім»ю та різні характери почало погіршуватися у зв»язку з чим між ними постійно виникали непорозуміння, сварки, що кожен раз спричиняло їй душевні страждання, і що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З вересня 2013 року сумісне проживання та ведення спільного господарства ними остаточно припинено. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між ними є неможливим. Примирення з відповідачем при жодних обставинах бути не може і не має сенсу, оскільки як у позивачки так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем та різних поглядів на сімейне життя, втрачено почуття порозуміння та любові. Також, зазначає, що вона як мати неповнолітньої доньки [PERSON] усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров»я, духовного та розумового розвитку, вважає за доцільне залишити проживати неповнолітню доньку з нею, оскільки донька весь час проживає з нею, вона любить свою доньку і спроможна забезпечити її всім необхідним, дина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах, вона постійно слідкує за станом здоров»я дитини, її розвитком, у неї з донькою психологічний контакт, прив»язаність один до одного. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір»ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. При розгляді даного питання просить врахувати те, що відповідач не брав і не бере ніякої участі у вихованні доньки, матеріально її не забезпечує. А тому на підставі вищенаведеного, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, малолітню доньку [PERSON], 08.05.2013 року, залишити проживати з нею, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Додала, що відповідач три роки тому поїхав з дому у невідомому напрямку, і їй нічого про нього не відомо. Просила суд строк на примирення не надавати, оскільки примирення між нею та відповідачем є неможливим. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд розглядає справу за його відсутності, за наявності достатніх доказів про права та обовязки сторін і ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги наявність дитини, її інтереси, суд приходить до наступного. Як встановлено по справі, 17.01.2013 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 101565, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 263042, виданого\~ виконкомом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та сім»ю та різні характери, внаслідок чого між сторонами виникали непорозуміння та сварки, що в кінцевому рахунку призвело до припинення між ними шлюбних відносин. З вересня 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство ними не ведеться. Позивачка бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви, та її пояснення під час розгляду справи в суді. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, а також наявність дитини та її інтереси, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки та дитини, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 14 грудня 2016 р. у справі № 6-2445цс16 дитина завжди залишається з матір'ю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дитини разом з ним. Враховуючи вищенаведене, вік дитини, особу позивачки, суд вважає, що малолітню дитину [PERSON], 08.05.2013 року слід залишити проживати разом з матір»ю [PERSON].

Outcome: approved