Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 02.11.1995 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за № 725. Від даного шлюбу у них народилися син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя між ними не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Подальше спільне життя, як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 02.11.1995 року між нею та [PERSON] розірвати. Неповнолітню дитину залишити проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище « [PERSON] ». В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Доценко В.О. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задоволити. Вважають, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, бажає зберегти шлюб. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування в особі органу виконавчого комітету Ужгородської міської ради Шатров В.В. не заперечив проти задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, згідно наданого органом висновку, а в решті вимог, зокрема щодо розірвання шлюбу, то просив вирішити даний спір на розсуд суду. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва, серії [NUMBER] від 02.11.1995 року про шлюб, 02.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за № 725. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 26.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, на даний час шлюбні відносини між подружжям фактично припинені. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Встановлено, що спільне життя з [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки [PERSON] , яка не бажає зберігати шлюб та вважає, що подальше збереження шлюбу не відповідає її інтересам. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Поряд з цим, враховуючи наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому за №322/23-35 від 03.06.2019 року, суд вважає, що неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] . Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на зазначене, суд вважає, що після розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн., а також стягнути з останнього на користь держави 1536,80 грн. судового збору.

Outcome: approved