Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа : Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про: встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання за нею право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач вказала, що [INFO] помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт. Згідно вказаного заповіту, все його майно заповів - [PERSON]. Однак Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, через те, що у Свідоцтві про право власності на житловий будинок власником зазначений [PERSON], а у свідоцтві про смерть та заповіті вказано [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON], проти задоволення позовних вимог заперечувала. Вказала на те, що [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт на її ім'я, отже, вона і є належним і єдиним спадкоємцем майна померлого. В судове засідання в день винесення рішення не з'явилася, була присутня на попередніх двох засіданнях, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності (а.с. 24). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності нез'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт на ім'я Відповідача - [PERSON]. Проте потім склав новий заповіт, який зареєстровано секретарем Кам'янорузької сільської ради Чугуївського району Харківської області 08.09.2011 та внесено у реєстр за № 51 (а.с 17). Згідно вказаного заповіту, все його майно з чого воно б не складалось і де б не знаходилось і взагалі те, що належало б йому на день смерті і на, що за законом мав би право заповів Позивачу - [PERSON]. Відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Так як заповіт складений на ім'я [PERSON] був складений пізніше, він скасував попередній заповіт на ім'я Відповідача - [PERSON]. Однак, через те, що у Свідоцтві про право власності на житловий будинок власником зазначений [PERSON], а у свідоцтві про смерть та заповіті вказано [PERSON], Позивач не може оформити спадщину через нотаріальну контору. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1217 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N5 від 31.03.95, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved