Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовомдо [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 21.01.2014 року позивач передала особисті грошові кошти в розмірі 45,5 тис. доларів США строком до 31.01.2017 року позичальникам [PERSON] та її дочці [PERSON] , що підтверджується договором позики. Відповідно до п. 1.3 договору позики позичальники [PERSON] та [PERSON] гарантували повернення боргових коштів, зокрема за рахунок солідарного способу виконання боргових зобов`язань, що передбачено ст. 541 ЦК України. Позивачем, як кредитор обрала одного із солідарних боржників, а саме [PERSON] та визначила цього боржника у якості відповідача на повну суму боргу. Зазначила, що станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач борг позивачу не повернула. Станом на 26.12.2018 року розмір заборгованості в гривневому еквіваленті у відповідача дорівнює 1 246 245 грн. Офіційний курс долара США на 26.12.2018 року становить 27,39 грн. В добровільному порядку відповідач грошові зобов`язання не виконала, а тому має місце прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань та настання для неї наслідків відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, встановлених ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 2.1 договору сторони домовилися, що відсоток за користування позикою становить 9% річних. Таким чином, окрім відповідальності за прострочення грошових зобов`язань, передбачених ст. 625 ЦК України, відповідач в порядку ст. 536 ЦК України зобов`язана за період користування чужими коштами сплатити позивачу проценти у розмірі 9 % річних. На підставі викладеного звернулася до суду та просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 1 246 245 грн., 3% річних в сумі 71 087, 18 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також проценти за користування чужими коштами у сумі 552 820, 63 грн. та витрати по сплаті судового збору. 12.07.2019 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 18.02.2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 18.02.2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області по справі було залучено до участі в якості третьої особи [PERSON] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача будучі присутньою у судовому засіданні позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити із викладених у позові підстав. В подальшому від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують. Відповідач до суду не з`явилася, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за її відсутність до суду не надходило, не скористалася своїм правом та не надала суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, а тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Третя особа до суду не з`явилася, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомила. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як визначено ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 21 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позикодавець позичає позичальникам грошові кошти в сумі 45, 5 тисяч доларів США, що по середньозваженому курсу комерційних банків України з розрахунку 1 дол. = 13000 гривень становить на день позики 591 500 гривень. Отриманими коштами позичальники можуть розпорядитися на свій розсуд та планують використати частково для ремонту придбаної квартири у [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2 договору позичальники [PERSON] і [PERSON] підписуючи цей договір тим самим підтверджують факт отримання зазначеної в п. 1.1 усієї суми коштів. При цьому [PERSON] отримує для себе суму позики у розмірі 25 500 тисяч доларів США, а [PERSON] відповідно отримує для себе позику в розмірі 20 000 доларів США. Строк повернення позики сторони визначають, як кінець січня 2017 року, а саме до 31.01.2017 року, тобто фактично позичальник користується позикою три роки. Згідно п. 1.3 договору підписуючи цей договір позики позичальники гарантують позикодавцю повернення отриманих грошових коштів у визначений п. 1.2 терміни за рахунок належної [PERSON] на праві особистої власності квартири [ADDRESS] та солідарного способу повернення позичених коштів. Згідно п. 2.1 договору сторони не встановлюють виплату процентів за кожен місяць користування, але домовились про нарахування 9-и відсоткового розміру винагороди за річний термін користування позикою. Нарахування за вказаним відсотком буде розраховано позичальниками самостійно в кінці дії цього договору позики та виплачені позикодавцю в момент повернення основної суми позики. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання за договорами позики від 21.01.2014 року, відповідач не виконала, отримані у позику грошові кошти за вказаним договором не повернула, у зв`язку із чим посилаючись на вимоги ст. 543 ЦК України просила стягнути з відповідача всю суму боргу передану за договором позики від 21.01.2014 року. Нормативним правилом, яке міститься в частині першій ст. 543 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В той же час, як вбачається з п. 1.2 договору позики [PERSON] отримує для себе суму позики у розмірі 25 500 тисяч доларів США, а [PERSON] відповідно отримує для себе позику в розмірі 20 000 доларів США. Тобто згідно умов даного договору кожен із позичальників отримував для себе борг у сумі визначеній договором, таким чином підстав для солідарного стягнення суми заборгованості судом не встановлено. Разом з тим, судом встановлено порушено право позивача в частині заявлених вимог до [PERSON] щодо неповернення, останньою суми отриманої у позивача позики згідно договору у розмірі 25 500 доларів США. Звертаючись до суду з позовом, позивач самостійно обрала спосіб захисту свого порушеного права та просила суд стягнути саме у гривні заборгованість за договором позики. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Виключно наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов`язання. Під час судового засідання судом неодноразово наголошувалось на тому, що відповідно до ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договорами позики не погашає. Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконала умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за вказаними договором суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 21.01.2014 року у розмірі 698 445, 00 грн. (офіційний курс 1 дол. США станом на 26.12.2018 року = 27,39 грн. х 25 500 доларів США (сума позики). Щодо стягнення трьох відсотків річних слід зазначити наступне. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заявлені до стягнення позивачем 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України не суперечить вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №464/3790/16-ц, викладені в постанові від 16 січня 2019 року). Передбачене частиною 2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договором, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти за договором позики від 21.01.2014 року позивачу не повернула. Виходячи із зазначеного та враховуючи, те що позивачем було надано розрахунок 3% річних виходячи з всієї суми боргу за договором позики, а суд прийшов до висновку про стягнення суму боргу за договором позики від 21.01.2014 року у розмірі 698 445, 00 грн., судом проведений розрахунок 3% річних, що становить 39 480, 07 грн. (698 445,00 грн. (сума боргу) х 3% річних / 100% / 365 (днів у році) / 694 (кількість прострочених днів за період з 01.02.2017 по 26.12.2018 р.) та підлягає стягненню з відповідача. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно п. 2.1 договору сторони не встановлюють виплату процентів за кожен місяць користування, але домовились про нарахування 9-и відсоткового розміру винагороди за річний термін користування позикою. Нарахування за вказаним відсотком буде розраховано позичальниками самостійно в кінці дії цього договору позики та виплачені позикодавцю в момент повернення основної суми позики. Враховуючи вищезазначені положення закону, та той факт, що договором встановлено розмір процентів за річний термін користування позикою, слід дійти висновку про визначення 9-и відсоткового розміру винагороди за річний термін користування позикою, що становить згідно проведеного судом розрахунку 309 994, 77 грн. (698 445,00 грн. (сума боргу) х 9% річних / 100% / 365 (днів у році) / 1800 (кількість прострочених днів за період з 22.01.2014 по 26.12.2018 р.) та підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач не скористалася своїми правами та не з`явилася в судові засідання, хоча й були повідомлена належним чином, не надала письмовий відзив проти позову, не долучила жодних доказів у вказаній справі на спростування тверджень позивача. Аналізуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 4 938, 28 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 1 048 279, 84 грн.) * 8 810, 00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 1 870 152, 81 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 4 938, 28 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial