Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості по аліментам, збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що батько її сина, [PERSON], допустив прострочення сплати аліментів, визначених рішенням суду, а також він ухиляється від спілкування із власним сином. У судове засідання [PERSON] та її представник не з'явилися, були повідомлені належним чином, надали заяви, про розгляд справи у їх відсутність, позовні могли підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вважала за доцільне . Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 по 02.03.2010 року, що підтверджується актовим записом №4 складеним 07.07.2007 року Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області, та актовим записом № 30 складеним 02.03.2010 року згаданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Білозерського РУЮ у Херсонській області. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на забезпеченні матері та проживає разом із нею, про що свідчить довідка № 129, видана 30.09.2016 року головою квартального комітету № 12. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05.11.2009 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 400 грн. Згідно до довідки № 10342, виданої 03.07.2016 року Новокаховським міським ВДВС ГТУЮ у Херсонській області, у період із 01.08.2014 року по 01.07.2016 року [PERSON] аліменти не сплачував. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз'яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені від суми несплачених аліментів [PERSON] за період з 01.08.2014 року по 01.10.2016 рік складає 3292 грн. Враховуючи викладене вище, суду приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, призначених рішенням Білозерським районним судом Херсонської області від 05.11.2009 року підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що з моменту ухвалення рішення від 05.11.2009 року про стягнення аліментів із відповідача обставини та умови життя позивача та їх сина суттєво змінилися. Так, у відповідності до посвідчення серії [NUMBER], виданого 22.11.2013 року Комсомольським УПСЗН м. Херсона, [PERSON], [INFO], привласнено статус дитини-інваліда. У зв'язку із цим, [PERSON] вступив на навчання до Херсонської ЗОШ № 25 у 2014 році і навчається на сьогодні у 3-му класі (спеціалізований клас), про що свідчить довідка № 183/01-37 від 14.09.2016 року. Отже, витрати, які несе позивач у зв'язку із утриманням спільного сина, збільшились, у тому числі у зв'язку із тим, що хлопчик росте та потребує нового одягу, взуття тощо. До його раціону харчування додаються нові продукти харчування. Він потребує культурного розвитку, що полягає у відвідуванні дитячих розважальних закладів та кафе. Основний вид витрат полягає у лікуванні та реабілітації [PERSON]. Усі вищезгадані витрати несе виключно позивач, оскільки розмір присуджених раніше відповідачеві аліментів є вкрай недостатнім та таким, що не покриває навіть половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Так, за період з середини липня 2016 року по середину жовтня 2016 року позивачем витрачено на лікування, реабілітацію, оздоровлення, а також на придбання дитячих продуктів харчування, напоїв, одягу, взуття, канцелярських товарів, оплачено відвідування дитячих розважальних комплексів та кафе, на загальну суму 11 580,62 грн. Отже, у середньому на місяць позивач несе на утримання дитини витрати у розмірі 3 860,20 грн. (розрахунок додається). При цьому, позивач має постійний дохід у вигляді соціальної допомоги, про що свідчать Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 22.09.2016 року. Ці обставини свідчать про те, що мати дитини-інваліда не в змозі покривати у повному обсязі усі витрати на утримання хворої дитини. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що із збільшенням витрат, пов'язаних з утриманням сина, її матеріальне становище змінилось в бік погіршення, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частин підлягають задоволенню. Окрім вищенаведеного, відповідач більше двох років не цікавиться власною дитиною, його здоров'ям, не відвідує сина ані вдома, ані в школі, не піклується про нього, не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченім, не виявляє до нього батьківської почуттів та уваги, не турбується про його фізичний та духовний розвиток не спілкується з ним, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. У відповідності до довідки № 184/01-37, виданої Херсонською ЗОШ № 25, де у 3-му класі навчається малолітній [PERSON], він проживає із матір'ю, а батько участі у вихованні не приймає, не спілкується із вчителями та не відвідує батьківські збори. Із довідки № 129, виданої 30.09.2016 року головою квартального комітету № 12, вбачається, що дитина проживає лише із матір'ю. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавств при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради від 30.06.2017 року № 02-14-67-25 Виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради, як органи опіки та піклування, вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із наданим висновком органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. Враховуючи, зазначені норми права та досліджені матеріали справи, якими підтверджується свідоме ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню сина, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved