Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, про розірвання шлюбу з відповідачем, [PERSON] та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх спільного доньки, [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання аліменти в розмірі 300,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Позов мотивований тим, що з 13.07.2013 року перебуває з зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинились з січня 2015 року, спільне господарство не ведеться, шлюб носить лише формальний характер, вважає, що сім'я розпалася остаточно, термін на примирення просить не надавати. Але оскільки дитина проживає з позивачем, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Також, позивач зазначила, що на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву (вх. № 9464 від 19.03.2015 року) про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просить їх задовольнити (а.с. 18). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 16). Надав до суду заперечення (вх. 9551 від 19.03.2015 року) щодо розміру аліментів та просив стягнути їх в менших розмірах, ніж заявлено позивачем, в зв'язку тяжким матеріальним становищем (а.с. 21-22). Проте, станом на день ухвалення рішення до суду надійшла заява відповідача (вх. № 9953 від 24.03.2015 року) про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с. 25). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи підтримання позовної заяви позивачем та визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, 13.07.2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 376. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 13.07.2013 року (а.с. 5). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, не ведуть спільне господарство, між собою втратили порозуміння, мають різні характери і погляди на життя, примирення не бажають. Дані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім'ї. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.2014 року, про що складено відповідний актовий запис за № 21 (а.с. 6), яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка № 119 від 14.03.2015 року, Квартального комітету № 6 Кіровського району м. Кіровограда (а.с. 19). Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленністю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, частина 2 статті 84 Сімейного кодексу України визначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На даний час, позивач зважаючи на вік дитини перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до довідки № 44 від 04.03.2015 року, [PERSON] постійно працює у Кіровоградській льотній академії НАУ на посаді стрілець та його дохід за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року становить 13901,54 грн. (а.с. 24). Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу і на утримання дружини, з якою проживає дочка, [PERSON], [INFO], в розмірі 300,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, так як є працездатним, має задовільний стан здоров'я, а також судом враховано відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на його утриманні. Згідно пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved