Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Яготинська районна державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство теплових мереж «Яготинтепломережа» про зняття арешту з майна. Позивачка свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/4 частки квартири за [ADDRESS] , що належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 16 вересня 2005 року виконкомом Яготинської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 15.09.2005 року № 25. 30.06.2021 року позивачка, у шестимісячний термін, звернулась до державного нотаріуса Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . При детальній перевірці документів нотаріус вказав, що на вищевказане спадкове нерухоме майно, відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції Київської області від 02.03.2004 року №б/н, накладено арешт (архівний запис) та роз`яснила, що позивачка повинна звернутися до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо зняття даного арешту з нерухомого майна. Дане обтяження (арешт) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, було накладено Яготинською районною державною нотаріальною конторою, як реєстратором Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999р. за № 31/5. У Яготинському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивачка отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наданої 26.05.2021 року за № 258392469 державним виконавцем Яготинеького районного відділу две ЦМУ МЮ (м. Київ), з якої вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис про обтяження спадкового майна (арешт, архівний запис), а саме: реєстраційний номер обтяження: 68592; зареєстровано 16.07.2004 року за № 68592 реєстратором: Яготинська районна державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова № б/н від 02.03.2004 року, Виконавча служба, м.Яготин; об`єкт обтяження: квартира, состав: ціла, [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; додаткові дані: архівний номер: 6828631КІЕУ929, архівна дата: 02.03.2004, дата виникнення: 02.03.2004 року, № реестра: 241113-2119, внутр. №6901472324F53031572А. Як з`ясувалося, даний арешт на нерухоме майно, що належало на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] , було накладено в межах цивільної справи за позовом КП ТМ «Яготинтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 2030,52 гривень, яка знаходилась в провадженні Яготинеького місцевого суду Київської області (головуючий суддя - Карпович В.Д.) (рішення Яготинеького місцевого суду Київської області від 05.05.2002 р.). Відповідно до довідки КП ТМ «Яготинтепломережа» від 14.05.2021 року № б/н вбачається, що станом на 01.05.2021 року заборгованість за надані послуги по теплопостачанню немає. На даний час, державні установи, які були залученні при накладені арещту на нерухоме майно, не можуть вирішити питання про його зняття, оскільки термін зберігання виконавчого провадження закінчився, дане виконавче провадження знищено, доступ до електронної системи ЄДРВП з 05.01.2017 року не є можливим (лист-відповідь, наданий 19.07.2021 року № 12809 Яготинським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, які взагалі не можуть переходити в спадщину. Серед майнових прав, які у складі спадкового майна переходять до спадкоємців, насамперед слід назвати право власності на майно. Позивачка - єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та у зв`язку з тим, шо батько за життя не зняв накладеного арещту на спадкове нерухоме майно, не має змоги оформити свої спадкові права. Враховуючи викладене, позивачка просила зняти арещт накладений на квартиру за [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження:68592, зареєстровано 16.07.2004 за № 68592 реєстратором; іїготинська районна державна нотаріальна контора, на підставі постанови № б/н від 02.03.2004, відділу державної виконавчої служби м. Яготина (додаткові дані: архівний номер. 6828631КІЕУ929, архівна дата; 02.03.2004, дата виникнення; 02.03.2004, №реєстра: 241113-2119, внутр. №6901472324F53031572А). Представник позивача направив на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача та підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Перевіривши матеріали справи, та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, з копії паспорта (а.с. 6-7) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] . З копії свідоцтва про народження (а.с. 8) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має батьків [PERSON] та [PERSON] . З копії Свідоцтва про смерть (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 10) вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] відкрито спадкову справу № 66/2021. З копії Свідоцтва про право власності від 16.09.2005 року (а.с. 11) вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної часткової спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. З копії Технічного паспорта (а.с. 12-13) вбачається, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого ммайна щодо суб`єкта (а.с. 14) вбачається, що 16 липня 2004 року Яготинською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби м. Яготин був накладений арешт на квартиру, состав: ціла, [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; додаткові дані: архівний номер: 6828631КІЕУ929, архівна дата: 02.03.2004, дата виникнення: 02.03.2004 року, № реестра: 241113-2119, внутр. №6901472324F53031572А. З копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 05.05.2003 року (а.с. 15) вбачається, що в межах цивільної справи за позовом КП ТМ «Яготинтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості з [PERSON] стягнуто на користь КП ТМ «Яготинтепломережа» заборгованість в сумі 2030,52 гривень. З довідки КПТМ «Яготинтепломережа» від 14.05.2021 року (а.с. 16) вбачається, що станом на 01.05.2021 року [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , заборгованості за надані послуги по теплопостачанню немає. З копії листа від 19.07.2021 року № 12809 (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] звернулася до Яготинського відділу державної виклонавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зняття арешту з нерухомого майна; виконавче провадження відносно [PERSON] не відслідковується, а матеріли виконавчогох проваджень термін зберігання яких закінчився вже знищені, відтак правові підстави для зняття арешту державним виконавцем відсутні, а тому за вирішення даного питання позивачці рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні ЄСПЛ у справі «Uzan та інші проти Турції» (скарги № № 19620/05, 41487/05, 17613/08 и 19316/08) від 05.03.2019 року, Європейський Суд встановив, що заявники скаржилися на тривале застосування тимчасових заходів щодо їхнього майна та відмову ортанів влади скасувати ці заходи протягом кількох років, навіть з урахуванням того, що заявників не було визнано винними у кримінальному провадженні або відповідачами у цивільному провадженні. Європейський Суд прийшов до висновку, що влада не змогла встановити «справедливий баланс» між захистом суспільних інтересів та вимог захисту прав заявників на повагу їх власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на мирне володіння майном). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-ХІV) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 401 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи ш,одо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Порядок зняття арешту визначений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-ХІV), у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-ХIV),у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved