Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її брата. В заяві зазначила, що вона є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у м. Донецьк, Будьоновський район. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. В судове засідання заявниця не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, причина неявки суду невідома. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заявниці та заінтересованої особи. Вивчивши заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, у зв`язку з чим копія такого рішення негайно після його проголошення видається особам, які брали участь у справі, або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В силу ч. 1 ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у м. Донецьк, Будьоновський район, що підтверджується довідкою про причину смерті № 39 від 12.01.2021 виданою Центральною міською клінічною лікарнею №1 м. Донецьк. Також, заявниця отримала свідоцтво про смерть [PERSON] в органах РАЦС на непідконтрольній Україні території, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] , актовий запис № 42. Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин, довідка про причину смерті № 39 від 12.01.2021 виданою Центральною міською клінічною лікарнею №1 м. Донецьк та свідоцтво про смерть [PERSON] серії № [NUMBER] , актовий запис № 42 є недійсними на території України. Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. [PERSON] помер у м. Донецьк, Будьоновський район в той час, коли ця територія є тимчасово окупованою. Виходячи з викладеного, оцінивши докази з врахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності з огляду на міжнародну практику, суд вважає заявлені заявницею вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved