Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позову посилається на те, що із [PERSON] перебуває у шлюбі зареєстрованому у Радивилівському районному відділі реєстрації актів громадянського стану 19.02.1994 року. Від спільного шлюбу повнолітня донька -[PERSON] 1995 року народження. Причиною звернення до суду послужило те, що виїхала за кордон для вирішення питання матеріального забезпечення сім'ї і більше 3-х років із відповідачем спільно не проживають та не підтримують подружніх стосунків. За даний період вони втратили один до одного почуття любові і їх нічого не об'єднує крім дочки. Їх шлюб фактично припинив існування і відновлення його буде протирічити інтересам кожного із них. За час їх спільного проживання набули на праві особистої власності спільне майно, а саме - збудували будинок і господарські будівлі на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] на яке затратили 48 000 гривень і розмір часток майна подружжя дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи наведене просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі і розірвати шлюб між ними та розділити спільне майно подружжя, визнавши право власності кожного на ? ідеальну частку житлового будинку і господарських будівель та земельної ділянки за адресою по [ADDRESS]. Представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. [PERSON] позов визнавав частково і показав, що дружина працює за межами України і шлюбні відносини припинили більше 3-х років та примирення між ними неможливе. Будинковолодіння за вказаною адресою збудували під час шлюбу за спільні кошти подружжя і він не заперечує щодо поділу на 12 ідеальну частину кожному. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд знаходить, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Під час судового слідства встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо і не підтримують подружніх стосунків та на даний час сім'я існує лише формально. Подружжю надавався термін для примирення, однак примирення не відбулося і обидва наполягають на розірванні шлюбу За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і її збереження не можливе. Під час судового слідства встановлено, що за час їх спільного проживання та спільні кошти подружжя збудували будинок і господарські будівлі на земельній ділянці за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.70 СК України розмір часток майна подружжя дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ч.2 ЦК України визначено, що частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 86 ч.1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 ч. 4, 5 ЗК України визначено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Доказів щодо такого ні позивачкою ні її представником [PERSON] суду не надано. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: partial