Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи тим, що з 1999 року вона вселилася за згодою [PERSON] до її житлової квартири, розташованої у [ADDRESS]. [INFO] остання померла. Спадкоємці після її смерті відсутні. Позивач провела поховальний обряд [PERSON] та продовжила проживати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, здійснила у ній ремонт. [PERSON] безперервно та відкрито володіє і використовує зазначене нерухоме, а тому просить визнати за нею на підставі ст. 344 ЦК України право власності на вищевказану житлову квартиру за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Отачук М. І. проти задоволення позову заперечив, у останнє судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. Представник відповідача Ізяславської міської ради Хмельницької області Ящук Т. І. вважала, що позов до задоволення не підлягає за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ізяславського районного управління юстиції. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45398736 від 12 жовтня 2016 року, після смерті останньої спадкової справи не заведено. За життя [PERSON] належала на праві приватної власності житлова квартира [ADDRESS], яка була набута нею у порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації Ізяславської міської ради народних депутатів 17 січня 1994 року, ордером на жиле приміщення серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Ізяславської міської ради народних депутатів. Згідно з актом КП «Житлосервіс» Ізяславської міської ради Хмельницької області від 09 березня 2017 року у спірній квартирі проживає [PERSON] разом із чоловіком та сином, які самовільно вселилися у вказане житлове приміщення та фактично проживають там без законних на те підстав. Зареєстрованих осіб за зазначеною адресою немає. У відповідності до довідок КП «Ізяславводоканал» від 07 лютого 2017 року, Ізяславської філії ВАТ ЕК «Хмельницькобленерго» від 31 січня 2017 року, КП «Житлосервіс» від 07 лютого 2017 року, КП «Ізяславтепломережа» від 06 лютого 2017 року заборгованість за комунальні послуги за вказаною квартирою відсутня. Відповідно до роз'яснень, наданих судам у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, давнісний володілець повинен довести факти добросовісності заволодіння, відкритості, безтитульності, безперервності і тривалості свого володіння. Володілець за набувальною давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позивач зазначає, що вселилася до спірного житла з дозволу його власника та проживає у ньому до цього часу, сплачує комунальні послуги. За встановлених обставин, зважаючи на те, що за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України позов про визнання права власності за набувальною давністю не може пред'явити особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником, приймаючи до уваги, що [PERSON] при вселенні до спірного нерухомого майна знала, кому він належить, суд вважає, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 344 ЦК України за відсутності на те підстав, визначених законом як обов'язкових (добросовісність володіння). Про намір [PERSON] та [PERSON] укласти договір довічного утримання належних та допустимих доказів суду надано не було. Більше того, посилання позивача на досягнення домовленості між нею та власником квартири щодо договору довічного утримання саме по собі виключає факт набуття права власності на житло за набувальною давністю. Тому суд прийшов до висновку, що правові підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed