Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року за нею, як спадкоємцем [PERSON], яка померла 5 грудня 2005 року, за законом, визнано право власності на земельну ділянку площею 4,83 (4,08 + 0,75) га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області та належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756, виданого 16 липня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 421. Вона (позивач) має намір передати належні їй земельні ділянки в оренду, з метою приведення правовстановлюючого документа на ці земельні ділянки виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Після виготовлення технічної документації вона (позивач) звернулася до відділу у Носівському районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Рішенням державного кадастрового реєстратора від 27 квітня 2018 року їй (позивачу) було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,75 га, оскільки при внесенні відомостей було виявлено невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, іншої раніше зареєстрованої земельної ділянки, яка належить іншій особі. Взамін земельної ділянки площею 0,75 га за номером 374 їй (позивачу) виділено нову земельну ділянку площею 1,26 га за номером 307 і готується технічна документація для її оформлення. У звязку із наявністю державного акта на право власності на земельну ділянку, у якому допущено помилку, вона (позивач) не має можливості зареєструвати за собою право власності на виділену їй земельну ділянку.\~\~\~ [PERSON] просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756 в частині, що стосується земельної ділянки площею 0,75 га за номером 374, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Крім цього, представник відповідача просив суму сплаченого судового збору покласти за рахунок позивача у звязку із тим, що міська рада не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивача. У судове засідання представник Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачі визнали позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 24 листопада 2017 року, за [PERSON], [INFO], як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка померла 5 грудня 2005 року, визнано право власності на земельну ділянку площею 4,83 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Носівської міської ради Чернігівської області, яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756, виданого 16 липня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 421, що підтверджується його копією (а.с. 5-6). З матеріалів справи (а.с. 9) вбачається, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756 допущені помилки, а саме згідно протоколу розпайовки за [PERSON] числиться земельна ділянка площею 1,26 га за номером 307, а у державному акті зазначено земельну ділянку площею 0,75 га за номером 374. У судовому засіданні встановлено, що сформувати витяг з Державного земельного кадастру про зазначену земельну ділянку та внести відомості до Державного земельного кадастру не можливо, оскільки при завантаженні обмінного файлу до НКС було виявлено, що земельна ділянка площею 0,75 га 100 % накладається з вже раніше зареєстрованою земельною ділянкою, яка належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЧН № 005389, що підтверджується копією рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру № РВ-7400727942018 від 27 квітня 2018 року (а.с. 7) та копією повідомлення державного кадастрового реєстратора (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Унаслідок видачі [PERSON] державного акта із помилковим зазначенням однієї із земельних ділянок, позивач, як спадкоємець [PERSON] за законом, позбавлена у повній мірі реалізовувати свої права, як власника нерухомого майна. Верховний Суд України за наслідками розгляду касаційних скарг у аналогічних справах № 6-103цс12 та № 6-46цс14 прийшов до висновків, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховувати суди, про те, що визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім цього, суд зауважує, що іншим шляхом, аніж через судову процедуру, позивач не в змозі в даному випадку захистити свої права. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756 в частині, що стосується земельної ділянки площею 0,75 га за номером 374, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, а тому він підлягає визнанню недійсним в цій частині. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту стягнути на її користь з відповідачів у рівних частинах. Доводи представника Носівської міської ради Чернігівської області про те, що міська рада не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивача, є надуманими, необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Outcome: approved