Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про поновлення на роботі, з подальшим переведенням в разі необхідності на іншу посаду Надвірнянського ЦПЗ №4. В позовній заяві зазначено, що з 01.02.2001 року [PERSON] була прийняття на посаду учениці оператора поштового зв'язку, а з 01.04.2005 року вона була призначена начальником відділення поштового зв'язку (в подальшому ВПЗ) №16. 23.11.2013 року її було повідомлено про те, що в зв'язку із закриттям ВПЗ №16 буде звільнено з посади та 27.01.2014 року наказом №50-к [PERSON] була звільнена з роботи.. Не погоджуючись із звільненням, позивач зазначає, що фактично пройшла не ліквідація, а реорганізація, тому їй повинна була бути запропонована інша посада, окрім того в Делятинському відділенні зв'язку була вакансія оператора, яка відповідачем не пропонувалась позивачу. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю. Представники відповідача заперечили щодо заявлених позовних вимог, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що з 01.02.2001 року [PERSON] була прийняття на посаду учениці оператора поштового зв'язку, а з 01.04.2005 року вона була призначена начальником відділення поштового зв'язку №16 (реорганізовано в структурний підрозділ Поштамп Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»), що слідує з записів трудової книжки (а.с.10-11). Наказом директора Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 19.11.2013 року №891 було закрито з 01.12.2013 року стаціонарне відділення поштового зв'язку №16 (а.с.28), оскільки згідно рішення господарського суду Івано-Франківської області від 13.08.2013 року було зобов'язано Івано-Франківську дирекцію Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» виселитись із незаконно зайнятого нежитлового приміщення будівлі №616 військового містечка №1 по вул.Авіаційній смт.Делятин Надвірнянського району Івано-франківської області (а.с.23-27). Дане рішення суду органами ДВС зобов'язано виконати відповідача під час виконання виконавчого провадження. Даним Наказом Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 19.11.2013 року №891 було також врегульовано питання передачі зони обслуговування ВПЗ №16 до міського поштового зв'язку Делятин Центру поштового зв'язку №4 Надвірна. 23.11.2013 року [PERSON] було повідомлено про наступне звільнення з посади (позивач перебувала на посаді начальника ВПЗ №16 - 0.3 ставки, листоноші - 0.3 ставки та прибиральниці - 0.05 ставки) за п.1 ст.40 КзПП України, в зв'язку із закриттям ВПЗ №16, з яким позивач ознайомилась і підписала (а.с.9). Наказом директора Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 28.11.2013 року №911 на період терміну проведення скорочення, [PERSON] продовжено виконання обов'язків листоноші по обслуговуванні до ставної дільниці військового містечка №1 із збереженням попередньої заробітної плати з 01.12.2013 року, однак від такого наказу та виконання роботи позивач відмовилася, підписавши, що не згідна (а.с.30-31). 27.01.2014 року наказом №50-к [PERSON] була звільнена з 28.01.2014 року зпосади начальника відділення поштового зв'язку №16, листоноші 2 класу за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату, з виплатою вихідної допомоги та компенсацією. (а.с.42). Не погоджуючись із звільненням, позивач зазначає, що фактично пройшла не ліквідація, а реорганізація, тому їй повинна була бути запропонована інші посади, окрім того в Делятинському відділенні зв'язку була вакансія оператора, яка відповідачем не пропонувалась позивачу. Однак, з такими доводами суд не погоджується, оскільки відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства в частині пропонування вакантних посад. Згідно ст..43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Так, 27.01.2014 року відбулося засідання первинної профспілкової організації Івано-Франківської УДППЗ «Укрпошта» з розглядом питання про звільнення [PERSON] в присутності самої позивачки, про що нею підтверджено. Їй запропоновано вакантні посади наявні в Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», а саме: начальника по підміні відпусток, листоноші по підміні відпусток 6 ВПЗ, листоноші по підміні відпусток 10 ВПЗ, начальника ВПЗ Підпечари та начальника по підміні відпусток в Тлумацькому районі. Від всіх запропонованих посад позивач відмовилася і надала згоду на звільнення із займаної посади, що нею також підтверджено і в судовому засіданні. ВПЗ №16 входив до структурного підрозділу Поштампу Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», який здійснював свою діяльність на території в т.ч. м.Івано-Франківська, і підпорядковувався ВПЗ №16 в своїй діяльності безпосередньо Івано-Франківській дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (а.с.51-56), а тому вакансії пропонувались позивачу відповідачем ті, які могли пропонуватись саме Івано-Франківською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». Що стосується того, що в Делятинському відділенні зв'язку була вакансія оператора, яка відповідачем не пропонувалась позивачу, то суд зазначає, що поштовий зв'язок Делятин відноситься до Центру поштового зв'язку №4 Надвірна, та згідно Положення даного цетру (а.с.43-45) саме директор даного ЦПЗ №4, а не відповідач по справі, приймає на роботу працівників, що було роз'яснено позивачу на засіданні первинної профспілкової організації Івано-Франківської УДППЗ «Укрпошта» та рекомендовано звернутися безпосередньо до ЦПЗ №4, що не заперечується поясненнями позивача. Однак, до ЦПЗ №4 [PERSON] не зверталася, що окрім пояснень підтверджується і довідкою (а.с.46). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Як зазначено в ст..49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу в тій же установі. Від запропонованих відповідачем позивачу посад [PERSON] відмовилася. Отже, звільнення позивача відбулося з дотриманням процедури звільнення за ст..40, 43, 49-2 КЗпП України. Окрім того, вимога позивача поновити її з переведенням на посаду оператора поштового зв'язку Центру поштового зв'язку №4 Надвірна, тобто на нову посаду, взагалі суперечить вимогам чинного законодавства. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі ст. 40, 43, 49-2, 252 КЗпП України, та

Outcome: dismissed