Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми інфляційних витрат, трьох відсотків річних, пені та відсотків. В позові посилається на те, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2015 року у справі № 337/1245/15-ц задоволено його позовні вимоги до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», зобовязано відповідача повернути йому суму вкладу у розмірі 4533 долара США 19 центів з рахунку №2620.7.056406.003 шляхом видачі суми у валюті зобовязання через касу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». У звязку з тим, що відповідачем зазначене рішення суду не виконано, просить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму інфляційних витрат за період прострочки виконання зобовязання у розмірі 35993,40 гривень, суму трьох відсотків річних у розмірі 978,29 гривень, пеню, за прострочення виконання зобовязання у розмірі 357077,40 гривень та відсотки за прострочення виплати вкладу у розмірі 169 доларів США 76 центів. У судове засідання позивач не зявився, про день розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, за невідомою суду причиною, про день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та заперечень проти позову до суду не надходило. Виходячи з наведених обставин, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обовязок надання яких покладається на сторони по справі. Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву № 313731/43580/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті, за умовами якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 4\~429,00 доларів США, які розмістив на вкладний рахунок №2630.6.056406.001 на строк з 27.11.2014 року по 27.02.2015 рік та зобовязався повернути вклад та сплатити нараховані проценти у розмірі 11,5 % річних у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». (а.с.38) Після закінчення строку дії договору відповідач не виконав свого обовязку з видачі вкладу позивача, а перерахував суму вкладу та відсотки у розмірі 4533,19 доларів США на інший поточний рахунок [PERSON], у звязку з чим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2015 року у справі № 337/1245/15-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зобовязано відповідача повернути позивачу суму вкладу у розмірі 4533 долара США 19 центів з рахунку №2620.7.056406.003 шляхом видачі суми у валюті зобовязання через касу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.3-4). Зазначене рішення суду не виконано. Однак у п.7.4 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» сторони дійшли згоди, що не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за Договором у випадку виникнення обставин непереборної сили (що знаходяться поза межами контролю Сторін Договору, які Сторони Договору не могли передбачити або запобігти, якщо такі обставини призвели до неможливості виконання Сторонами своїх зобовязань), до яких відносяться: стихійні лиха, аварії, пожежі, масові безладдя, воєнні дії, протиправні дії третіх осіб, вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання Сторонами своїх зобовязань за Договором. При цьому строк виконання зобовязань відкладається на весь строк дії таких обставин (а.с.10). На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 від 17 вересня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці по 17 грудня 2015 року (а.с.63). Відповідно постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 від 18 грудня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Банку та з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 18 грудня 2015 року. Вимога ч.2 ст.1060 ЦК України щодо обовязку банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника не підлягала виконанню банком у звязку з дією тимчасової адміністрації. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Отже, посилання позивача на положення ЦК України, які передбачають обовязок банку належним чином виконати взяті на себе зобовязання за договором, суд вважає помилковими, оскільки банк є неплатоспроможним. В даному випадку на правовідносини, що склалися між сторонами, поширюються спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-У1 в редакції Закону від 7 липня 2014 року, який, серед іншого, регулює відносини із вкладниками такого банку. Частиною 5 ст.36 Закону №4452-У1 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Частина 6 ст.39 Закону №4452-У1 містить уточнення до п.1 ч.5 ст.38 Закону №4452-У1 та визначає, що, зокрема, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобовязань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання. Таким чином тимчасова адміністрація є виключенням із загального правила ч.2 ст.1061 ЦК щодо зобовязання банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Обмеження у задоволенні вимог вкладників та інших кредиторів банку не поширюються на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземної валюти на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст.36 Закону №4452-У1 (п.1 ч.6 ст.36). Проте, відповідно до п.3 роз.1 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, яке згідно зі ст.6 Закону №4452-У1 є обовязковим до виконання банками, юридичними та фізичними особами, зобовязання з виплати відсотків за вкладами, нарахованими під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої п.4 ст.52 Закону №4452-У1. З аналізу наведених норм права вбачається, що під час тимчасової адміністрації нарахування певних відсотків здійснюється, а інших ні. Враховуючи сутність договору банківського вкладу та чинні норми законодавства, відсотками, які можуть нараховуватися у звязку з таким договором є проценти на банківський вклад та три проценти річних від простроченого зобовязання за договором банківського вкладу відповідно до ст.625 ЦК. Зважаючи на зміст ч.3 ст.27 Закону №4452-У1, відповідно до якої нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, зобовязання зі сплати процентів, передбачених ст.ст.1058 та 1061 ЦК, не входять в сферу дії п.5 ч.5 ст.36 Закону №445-У1. Беручи до уваги, що положення про не нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами було внесено в Закон №4452-У1 одночасно з доповненням п.3 ч.5 ст.36 положенням щодо незастосування під час тимчасової адміністрації індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку, логічним є висновок, що відсотки за п.5 ч.5 ст.36 Закону №4452-У1 є трьома процентами річних від простроченої суми за порушення грошового зобовязання банку відповідно до ст.625 ЦК України. Оскільки спірні правовідносини виникли після 7 липня 2014 року (внесення відповідних змін до ст.36 Закону), умовами договору сторони передбачили право банку обмежити видачу коштів з депозитного і поточного рахунку у разі виникнення обставин непереборної сили в тому числі вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання Сторонами своїх зобовязань за Договором, підстав для стягнення з банку грошових коштів у вигляді інфляційних витрат і трьох процентів річних суд не вбачає. Посилання позивача на правові позиції Верховного Суду у справі №6-247 цс14 від 28 січня 2015 року являються безпідставними, оскільки вказана правова позиція стосується правовідносин, які виникли до 7 липня 2014 року, в період, коли під час тимчасової адміністрації не заборонялося нарахування процентів, передбачених ст.625 ЦК України, вимоги про виплату яких підлягали задоволенню відповідно до черговості, встановленої п. 4 ч.1 ст.52 Закону №4452-У1. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми інфляційних витрат, трьох відсотків річних, пені та відсотків задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed