Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Бериславського району про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 18 вересня 2016 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина 1,0 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 62,97 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області. Зазначена спадщина [PERSON] була прийнята, оскільки вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON]. У звязку з тим, що земельна ділянка включає в собі декілька земельних ділянок, обєднаних в один державний акт, та відсутній правовстановлюючий документ на відповідну частку земельної ділянки, в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. В звязку з викладеним, просить суд визнати за нею право власності на 1,0 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 62,97 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області. Від представника позивача [PERSON] в судове засідання надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, підтримали позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився, згідно наданої заяви позов визнав, просив справу розглянути у їх відсутність. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилом ч.1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено: 18 вересня 2016 року померла [PERSON] мати [PERSON] (а.с. 7-11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1,0 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 62,97 га, яка належала їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 080376, виданого 20.09.2004 року на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 07.07.2004 року № 512. Згідно заповіту від 10.08.2015 року, посвідченого секретарем Томаринської сільської ради за реєстровим №13 [PERSON] заповіла, в тому числі, 1,0 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 62,97 га своїй доньці [PERSON]. Згідно листа приватного нотаріуса [PERSON] заведена спадкова справа №41/2017 після смерті 18.09.2016 року [PERSON] за заявою доньки [PERSON] (а.с. 13). Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак свідоцтво про спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки земельна ділянка включає в собі декілька земельних ділянок, обєднаних в один державний акт, і це спадкове майно складається із часток у спільній власності, відсутній правовстановлюючий документ на відповідну частку земельної ділянки, тому позивач вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави для відмови у задоволенні позову відсутні.

Outcome: approved