Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 29 січня 2005 року померла її тітка - [PERSON], що підтверджується довідкою сільської ради вих. № 05 від 31 січня 2005 року. Після смерті тітки відкрилася спадщина, в тому числі на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату серія ВП №0516724, який зареєстрований 16 січня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку за № 614. Нещодавно, позивачка дізналася, що за заповітом від 04 січня 1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1, спадкодавець усе майно (яке складається в тому числі із земельної ділянки), заповідає позивачці - [PERSON]. Вказаний вище заповіт на день смерті спадкодавця не замінено та не відмінено, про що свідчить відповідний запис здійснений секретарем сільської ради [PERSON] від 22 лютою 2012 року. Наразі, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, так як у позивачки відсутній оригінал документу (наявна лише копія), що посвідчує право власності спадкодавця на землю, а саме: сертифікат на земельну частку (пай). Відповідно до статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з ними особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Таким чином, після смерті тітки - [PERSON] спадщину прийняла лише - [PERSON]. Згідно Указу Президента України від 02.02.2002 №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних часток (паїв) видача дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) спадкоємцям покійного не передбачено, у цьому випадку позивачка не може отримати дублікат документа, шо підтверджує право власності на землю. Проте [PERSON] прийняла спадщину після смерті тітки шляхом управління спадковим. як того вимагає стаття 1268 ЦК України. Зважаючи на те, що [PERSON] єдина спадкоємиця майна, яке складається із земельної ділянки, що розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області розміром 1,66 га. тому просить суд визнати право власності на вказану земельну ділянку за нею. З огляду на вищевикладене позивач звернулись з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності на земельну частку (пай), загальною площею 1,66 га, яка належала спадкодавцеві [PERSON], відповідно до сертифікату серії ВН № 0516724, який зареєстрований 16 січня 1997 року в Книзі Реєстрації сертифікатів на право на земельну частку за № 614. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити. Відповідач по справі, представник Парпуровецької сільської ради, в особі голови [PERSON] - при вирішенні питання поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29 січня 2005 року померла [PERSON] в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 04, що підтверджується довідкою № 105 від 31 січня 2005 року виданою виконавчим комітетом Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.8). За заповітом від 04 січня 1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1, спадкодавець усе майно (яке складається в тому числі із земельної ділянки), заповідає позивачці - [PERSON]. Вказаний вище заповіт на день смерті спадкодавця не замінено та не відмінено, про що свідчить відповідний запис здійснений секретарем сільської ради [PERSON] 11.1. від 22 лютою 2012 року (а.с.7). Земельна частка (пай), загальною площею 1,66 га, яка належала спадкодавцеві [PERSON], відповідно до сертифікату серії ВН № 0516724, який зареєстрований 16 січня 1997 року в Книзі Реєстрації сертифікатів на право на земельну частку за № 614 (а.с.5). Відповідно до довідки № 201 від 18.03.2013 року виданої виконавчим комітетом Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, померла [PERSON], проживала та була зареєстрована в [INFO] з 1912 року по день її смерті (а.с.9). Як вбачається з довідки № 200 від 18.03.2013 року виданої виконавчим комітетом Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, про те що до складу сімї померлої [PERSON] ніхто не входив, проживала одна (а.с.10). З довідки виписки № 202 від 18.03.2013 року, із членів КСП «Перемога» с. Хижинці, під порядковим номером № 627 була [PERSON], та їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СТОВ «Перемога», розміром 1,66 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.12). Інших спадкоємців у спадкодавця не було. Заповіт не оспорювався. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Заправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved