Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «ДТЕК Східенерго», співвідповідач Відособлений підрозділ «Зуївська теплова електростанція» Товариства з Обмеженою Відповідальністю «ДТЕК Східенерго», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що наказом №149-к від 8 липня 2014 року виданого Відособленим підрозділом «Зуївська теплова електростанція» Товариства з Обмеженою Відповідальністю «ДТЕК Східенерго» вона звільнена з роботи за ст.40 п.3 КЗпП України «за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків». Вважає наказ про звільнення незаконним з таких підстав. З Розпорядженнями які нібито вона не виконувала вона не була ознайомлена. [PERSON] не була бригадиром лаборантів і тому розпорядження, які вона давала для виконання незаконні, профспілкова організація не давала дозволу на її звільнення. В позовній заяві позивачка просить також поновити строк звернення до суду, оскільки пропустила його з поважних причин. В судове засідання позивачка не з»явилася і надала заяву в якій позов підтримує і просить суд поновити їй строк для звернення до суду, скасувати наказ №149-к від 8 липня 2014 року про її звільнення за ст.40 п.3 КЗпП України та поновити її на раніше займану посаду, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50000 гривень та допустити негайне виконання рішення суду. Представник відповідача та співвідповідача [PERSON], яка діє на підставі генеральної довіреності позов не визнала і пояснила, що позивачка до звільнення три рази притягалася до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни але продовжувала не виконувати свої трудові обов»язки та була звільнена з роботи за ст.40 п.3 КЗпП України. Згоду на звільнення позивачки дала профспілкова організація підприємства. Вважає вимоги позивачки не обґрунтованими і просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши надані матеріали суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що наказом №149-к від 8 липня 2014 року виданого Відособленим підрозділом «Зуївська теплова електростанція» Товариства з Обмеженою Відповідальністю «ДТЕК Східенерго» позивачка звільнена з роботи за ст.40 п.3 КЗпП України «за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків» (а.с.4-5). В наказі зазначено, що 20 червня 2014 року лаборант (позивачка) [PERSON] не надала інженерам по електронній почті відомості про режим роботи енергоблоку №4, що є порушенням п.1.2 розпорядження начальника ЦНіІО №30 від 13 червня 2014 року, та робочої інструкції лаборанта (а.с.93-99,101,185). Крім того, [PERSON] в порушення п.2.1.1.10 робочої інструкції лаборанта не виконувала розпорядження №30 по наданню відомостей про роботу енергоблоків на електронному носії, а 18 червня 2014 року на робочому місці [PERSON] оскорбляла лаборанта [PERSON], а також не виконувала інші розпорядження, які покладені на неї як лаборанта. Відповідно до ст.233 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення трудової копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З наказом про звільнення позивачка була ознайомлена в день звільнення, то б то 8 липня 2014 року, про що свідчить її підпис, та напис «З наказом категорично не згодна» (а.с.4-5). В позовній заяві позивачка не наводить жодного доказу про поважність пропущення строку звернення до суду, але суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити не з причини пропуску строку звернення до суду, а з підстав законності звільнення позивачки. Відповідно до п.10 ст.247 КЗпП України, виборчий орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Статтею 40 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: п.3 систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Представником відповідача в судове засідання надано накази про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за №362-од від 17 березня 2014 року, №453-од від 23 квітня 2014 року та №534-од від 22 травня 2014 року (а.с.130-135, 136-140, 141-150, 151-156). Вказані накази [PERSON] в установленому законом порядку не оскаржила і питання про визнання їх незаконними та їх скасування в позовній заяві не ставить. Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 24 червня 2014 року позивачка була присутні на засіданні первинної профспілкової організації «Зуївської ТЕС», протокол №12 на якому за її звільнення проголосували 14 осіб, 1-н проти і 3-ри утрималися (а.с.170-172). Отже, посилання позивачки про те, що її звільнено без згоди профспілкової організації безпідставні. Первинна профспілкова організація Зуївська ТЕС зареєстрована в законному порядку, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22 жовтня 2012 року (а.с.35). Твердження позивачки про те, що [PERSON] не була бригадиром та не мала права віддавати їй розпорядження також безпідставні та спростовуються наданим представником відповідача протоколом №1 зборів цеху наладки і випробовування об орудування від 31 січня 2014 року на якому [PERSON] було обрано бригадиром лаборантів та 26 лютого 2014 року видано наказ №539-в про доплату [PERSON] за керівництво бригадою 10% від посадового окладу (а.с.175-179). З розпорядженням №30 від 13 червня 2014 року, яке не виконувалося позивачкою систематично, позивачка була ознайомлена під підпис де власноручно написала, що «з розпорядженням не згідна» (а.с.185). Таким чином, позивачка будучи ознайомленою зі своїми трудовими обовязками належним чином систематично їх не виконувала, про свідчать її особисті пояснення, пояснення працівників та доповідні посадових осіб, копії яких надані в судове засідання представником відповідача та долучені до справи.

Outcome: dismissed