Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від його доходу, посилаючись на те, що від укладеного між ними в липні 2011 року шлюбу в них мається спільний малолітній син [PERSON], [INFO]; в даний час шлюб між ними розірвано, вона з чоловіком понад три роки спільно не проживають, дитина залишилася з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що в даний час тимчасово не працює, утримує дитину за рахунок заощаджень від попереднього місця роботи, виплат по безробіттю та допомоги батьків. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку (ч.5 ст.74 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з «Конвенцією про права дитини» та «Декларацією прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач від укладеного 22 липня 2011 року шлюбу, який розірвано за рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2013 року, являються батьками малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки Борзнянської міської ради №962 від 16.03.2015р. проживає з матір'ю. Позивачка тимчасово не працює, утримує дитину за рахунок грошових заощаджень минулих періодів та допомоги батьків. Відповідач понад три роки проживає окремо від сім'ї, є особою працездатного віку, явку в судове засідання проігнорував, відомостей про свої доходи не надав, матеріальну допомогу на утримання дитини не виділяє. Водночас, суд враховує ту обставину, що позивачка всупереч положенням ст.60 ЦПК України не навела суду обґрунтованих розрахунків, підтверджених належними доказами, на підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача коштів на утримання сина саме в розмірі ? частини від його доходу, а не в більшому чи меншому розмірах. Тому, при таких обставинах справи та виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити частково й стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial