Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності на майно. Свої доводи мотивує тим , що 1 жовтня 1988 року вона зареєструвала шлюбу із [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-СР №481751. 26 серпня 1991 року від шлюбу народилася донька [PERSON]. Рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 2 лютого 1995 року у справі № 2-609\\1995 шлюб між ними розірвано, про що їй не було відомо, оскільки з позовом звертався її чоловік, на розгляді справи вона не була присутня, а рішення суду не отримувала. Також, вона не отримувала в органах ЗАГС свідоцтво про розірвання шлюбу, та в її паспорті відсутня відмітка про розірвання шлюбу з [PERSON] 20 лютого 2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про розірвання шлюбу у відділі РАЦС , із вказаної дати шлюб між подружжям вважається розірваним. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року у справі №22-ц\\793\\657\\15 встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та її, як чоловіка та дружини , без реєстрації шлюбу з 21 лютого 2007 року по 19 березня 2015 року. Фактично , з часу укладення шлюбу в 1988 році та по теперішній час вона та [PERSON] проживали і проживають однією сімєю, як чоловік та дружина, зареєстровані в одному і тому самому житловому приміщенні, вели та ведуть спільне господарство , ростять доньку [PERSON]. Після ухвалення апеляційним судом Черкаської області рішення від 19 березня 2015 року , відповідач [PERSON] повідомив їй , що 6 березня 2007 року він підписав договір купівлі продажу квартири у гр.. [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1291. Вартість квартири за ціною 181800 гривень , що еквівалентно 36 000,0 доларів США. На підставі договору дарування від 23.04.2010 року 1\\2 частку квартири [ADDRESS] в м . Черкаси [PERSON] подарував [PERSON], а 19.03.2012 року згідно договору дарування подарував [PERSON] й іншу 1\\2 частку вказаної квартири. За таких обставин допущено порушення її прав. Відповідно до ст..60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини \\ навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо \\ самостійного заробітку \\ доходу \\ . Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Розірвавши шлюб в органах ЗАГС 20.02.2007 року [PERSON] до моменту укладення договору купівлі продажу квартири 6 березня 2007 року не міг жодним чином самостійно заробити за 14 днів з моменту розірвання шлюбу вартість квартири за договором , яка становить181800 грн., що еквівалентно 36 000,0 доларів США на час укладення договору . Також, з 20.02.2007 року вони продовжували проживати однією сімєю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, що доведено та підтверджено в судовому порядку та на цей рахунок наявне рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року у справі № 22-ц\\793\\657\\15. У звязку з цим , квартира [ADDRESS] в м . Черкаси належить саме їм , позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності у відповідності до положень ст.74 СК України ,оскільки набута за час їхнього спільного проживання. Просила суд визнати однокімнатну квартиру [ADDRESS] в м . Черкаси, яка придбана згідно договору купівлі продажу від 6.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON]І, , реєстровий номер - 1291 обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Визнати недійсним договір дарування від 23.04.2010 року 1\\2 частки в праві власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] в м . Черкаси , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер - 1262. Визнати недійсним договір дарування від 19 березня 2012 року 1\\2 частки в праві власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] в м . Черкаси , укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер - 927. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1\\2 частку однокімнатної квартири [ADDRESS] в м . Черкаси. В ході розгляду справи [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно , мотивуючи свої доводи тим , що з 1.10.1988 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. По причині суперечок в сімейному житті, в 1995 році він подав позовну заяву до суду про розірвання шлюбу , про що не повідомив свою дружину [PERSON] На підставі рішення Придніпровського районного суду м . Черкаси від 2.02.1995 року у справі №2-609\\1995 шлюб між ними розірвано. [PERSON] про обставини розірвання шлюбу не знала , рішення у вказаній справі не отримувала , та вони продовжували проживати разом однією сімєю. Тільки в лютому 2007 року він предявив рішення суду до органів РАЦС з метою отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, а приводом стала чергова суперечка з дружиною. 20.02.2007 року він отримав свідоцтво серії 1- СР №020883 про розірвання шлюбу з [PERSON] , проте не показував його [PERSON], оскільки вони продовжували проживати однією сімєю , в одному і тому самому житловому приміщенні та продовжували вести спільне господарство. За заявою [PERSON] на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року у справі №22-ц\\793\\657\\15 було встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] в період з 21 лютого 2007 року по 19 березня 2015 року. Квартира [ADDRESS] в м . Черкаси була придбана ним за спільні кошті з [PERSON] у гр.. [PERSON] згідно до договору купівлі продажу від 6.03.2007 року, а таємне відчуження цієї квартири , а саме ,оформлення договорів дарування цієї квартири від 23.04.2010 року та від 19.03.2012 року у власність [PERSON] вважає своєю особистою помилкою. Поданий [PERSON] позов до суду про визнання квартири [ADDRESS] в м . Черкаси обєктом спільної сумісної власності визнання договорів дарування недійсними та визнання за нею права власності на 1\\2 частини вказаної квартири визнає в повному обсязі. Згідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини \\ навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо \\ самостійного заробітку \\ доходу\\. Дружина та чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. \\ ч.1 ст. 69 СК України \\ . Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на 1\\2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] в м . Черкаси . Ухвалою суду від 27 листопада 2015 року вищевказані позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, визнання договорів дарування недійсними , визнання права власності на майно та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на майно обєднано в одне провадження. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав , також визнав і зустрічні позовні вимоги [PERSON] Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали, та просили суд відмовити в їх задоволенні. При цьому , також надали суду заяву про застосування терміну позовної давності від 26.11.2015 року. Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася , надавши повідомлення від 3.11.2015 року про можливість розгляду справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, допитавши також в якості свідка [PERSON] та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено , що сторони що 1 жовтня 1988 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-СР №481751. 26 серпня 1991 року від шлюбу народилася донька [PERSON]. Рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 2 лютого 1995 року у справі № 2-609\\1995 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що не було відомо позивачці [PERSON] , оскільки з позовом звертався її чоловік [PERSON] , та вона не була присутньою на розгляді справи, рішення суду не отримувала. 20 лютого 2007 року [PERSON] отримав свідоцтво про розірвання шлюбу у відділі РАЦС , що доводить те , що шлюб між подружжям вважається розірваним. Також, встановлено , що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року у справі №22-ц\\793\\657\\15 встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка та дружини , без реєстрації шлюбу з 21 лютого 2007 року по 19 березня 2015 року. Фактично , з часу укладення шлюбу в 1988 році та по теперішній час [PERSON] та [PERSON] проживали і проживають однією сімєю, як чоловік та дружина, зареєстровані в одному і тому самому житловому приміщенні, вели та ведуть спільне господарство , ростять доньку [PERSON]. Після ухвалення апеляційним судом Черкаської області рішення від 19 березня 2015 року , відповідач [PERSON] повідомив [PERSON] , що 6 березня 2007 року він підписав договір купівлі продажу квартири у гр.. [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1291. Згідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини \\ навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо \\ самостійного заробітку \\ доходу \\ . Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. \\ ч.1 ст. 68 СК України \\ . Дружина та чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. \\ ч.1 ст. 69 СК України \\ . Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \\ ст. 71 СК України \\ . Відповідно до ст.74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить ім. на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Встановлено , що квартира [ADDRESS] в м . Черкаси була придбана [PERSON] за спільні кошти подружжя , так як до моменту придбання цієї квартири 6 березня 2007 року позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 жовтня 1988 року до 20 лютого 2007 року. Суд вважає обґрунтованими і такими , що відповідають фактичним обставинам справи , посилання позивачки [PERSON] на те , що розірвавши шлюб в органах ЗАГС 20.02.2007 року [PERSON] до моменту укладення договору купівлі продажу квартири 6 березня 2007 року не міг жодним чином самостійно заробити за 14 днів з моменту розірвання шлюбу вартість квартири за договором , яка становить181800 грн., що еквівалентно 36 000,0 доларів США на час укладення договору . Крім того , встановлено та це підтверджено документально ,що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу , тобто, з 20.02.2007 року продовжували проживати однією сімєю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, що доведено та підтверджено в судовому порядку та на цей рахунок наявне рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року у справі № 22-ц\\793\\657\\15. У звязку з цим , квартира [ADDRESS] в м . Черкаси належить позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності у відповідності до положень ст.74 СК України ,оскільки набута за час їхнього спільного проживання. Рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності \\ якщо інше не встановлено домовленістю між ними \\ та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено , що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або вартість враховується при поділі. Відповідно до ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається , що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого , що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і \\ або \\ державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору , який потребує нотаріального посвідчення і \\або \\ державної реєстрації , має бути нотаріально засвідчена. За обставинами справи , встановлено , що договори дарування 1\\2 частки у праві власності на квартиру від 23.04.2010 року та від 19.03.2012 року були укладені та посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] без згоди позивачки [PERSON], а тому , мають бути визнані в судовому порядку недійсними. Підставами визнання вищевказаних договорів дарування квартири недійсними являються положення ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України , ст.65 СК України, а саме , недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ст.65 СК України, укладення угод дарування квартири без нотаріально засвідченої згоди другого з подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дружина та чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. \\ ч.1 ст. 69 СК України \\ . Оскільки в судовому засіданні встановлено , що за вищевказаними договорами дарування квартира [ADDRESS] в м . Черкаси належить відповідачці [PERSON], а також враховуючи обставини приховування співвідповідачем [PERSON] факту дарування квартири , суд вважає, що за [PERSON] має бути визнано право власності на 1\\2 частку даної однокімнатної квартири в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. На іншу 1\\2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] в м . Черкаси має бути визнано право власності за [PERSON], зустрічні вимоги якого також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні , оскільки підтверджені документально. Враховуючи вищенаведені норми права , які регулюють спірні відносини, а також фактичне взаємне визнання [PERSON] та [PERSON] адресованих до суду вимог в частині поділу майна, суд вважає можливим визначити варіант розподілу майна, за яким виділити у користування та власність позивачки [PERSON] 1\\2 частини квартири [ADDRESS] в м . Черкаси, а у власність відповідача [PERSON] іншу 1\\2 частини вказаної квартири. При цьому, суд враховує єдину думку сторін щодо поділу майна. [PERSON], як свідок , в судовому засіданні пояснила , що з [PERSON] вона знайома з 2002 року , з 2004 року по травень 2014 року працювала на двох фірмах бухгалтером , де засновником \\ співзасновником \\ був [PERSON] \\ . За період їхнього знайомства між [PERSON] та нею була домовленість про придбання квартири, вона всі ці роки сплачувала в рахунок придбання квартири частину своєї заробітної плати \\ на руки отримувала лише невелику її частину \\ . Спочатку квартира була оформлена на [PERSON] , а переоформлення на неї здійснювалося по мірі внесення нею коштів в рахунок придбання житла. Вона не може підтвердити в судовому порядку про вищевказані нею обставини , оскільки будь які документальні підтвердження на цей рахунок відсутні , що визнала в судовому засіданні. Що стосується заяви [PERSON] та її представника щодо застосування строку позовної давності від 26.11.2015 року , то вона не може підлягати до задоволення , оскільки не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки з позовними вимогами про визнання недійсними договорів дарування звернулася саме позивачка [PERSON], які й дійсно нічого тривалий час не було відомо про існування вказаних договорів дарування, а не [PERSON], як вказано в заяві про застосування строку, що не є одним і тим же, а крім того , встановлено, що [PERSON] на вирішення суду ставить вимогу про визнання за ним права власності на 1\\2 квартири тільки у звязку з прийняттям апеляційним судом Черкаської області рішення від 19.03.2015 року, яким встановлено факт проживання його та [PERSON] однією сімєю , як чоловіка та дружини , без реєстрації шлюбу. У звязку із задоволенням позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] та у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір по розгляду справи підлягає до стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 1274,40 гривень, а з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 909,0 грн. На підставі ст.ст. 11, 60, 213-215, 88 ЦПК України,

Outcome: approved