Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТДВ «ТК «Уманьхліб» про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 29 листопада 2012 року між нею та відповідачем, в особі в.о. голови правління ТДВ «ТК «Уманьхліб» [PERSON], був укладений договір позики згідно з яким вона передала відповідачу кошти в сумі 45500 грн. Підтвердження отриманих коштів відповідачем є розписка в.о. голови правління ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та первинні бухгалтерські документи. Із змісту договору позики та розписки вбачається, що кошти в сумі 45500 грн. Були отримані відповідачем для виробничих потреб на умовах 3 % щомісячно від розміру позики на строк до 30.07.2014 року. Обставини реального отримання нею коштів в сумі 45500 грн. і надання позики на дану суму відповідачу підтверджуються кредитним договором, укладеним нею з ПАТ «Дельта Банк» № 006-23505-29112012 від 29.11.2012 року на суму 45500 грн., договором добровільного страхування кредиту від 29.11.2012 року, випискою по рахунку в банку № 306969-2015/0225 за період з 02.02.2015 року по 25.02.2015 року. Загальна сума боргу за умовами договору позики становить 121734 грн. 88 коп.: 45500 сума позики; 1824 грн. сума річних відсотків згідно до ст. 625 ЦК України (45500 грн. х 3% х 488); 25270 грн. 88 коп. сума інфляційних за весь період позики з 30.07.2014 року по 30.11.2015 року ( 45500 грн. х 1,55540389497706=(70770,88-45500); 49140 грн. сума процентів за весь період позики з 29.11.2012 року по 30.11.2015 року (45500 х 3% х 36 міс.). Від добровільного повернення коштів відповідач ухиляється, тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона 29.11.2012 року взяла в ПАТ «Дельта Банк» кредит в сумі 45500 гривень по проханню керівника підприємства ЗАТ «ТК «Уманьхліб» [PERSON] про взяття кредиту та надання його підприємству, оскільки підприємство не могло взяти кредит. В той же день вони з підприємством уклали договір позики (повторної фінансової допомоги) від 29.11.2012 року під 3% щомісячно, строком по 30.07.2014 року. Була надана розписка від голови правління, а також приходний касовий ордер на 45500 грн. Дані кошти, які вона давала касиру були занесені на рахунок підприємства. Оскільки керівництво підприємства змінилося та відмовляється повернути їй внесені нею на рахунок підприємства кошти, тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити оскільки підставою для повернення коштів є договір та розписка керівника ЗАТ «ТК «Уманьхліб» [PERSON] про отримання коштів. На даний час позивачка не має змоги повернути кошти, оскільки в 2013 році в ЗАТ «ТК «Уманьхліб» було змінено керівництво, яке посилається на те, що ним дані кошти отримані не були. Представник відповідача ТДВ «ТК «Уманьхліб» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що договір позики (поворотної фінансової допомоги) від імені ЗАТ «ТК «Уманьхліб» було укладено [PERSON] [PERSON] договір, ані розписка про отримання коштів на яку посилається позивач не скріплені печаткою товариства і не знаходяться в товаристві, а знаходилися у свідка [PERSON], тому дану позику [PERSON] отримала, як фізична особа і вона має відповідати за зобовязаннями по розписці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що брала у [PERSON] позику в сумі 45500 гривень та оформляла розписку з договором, як виконуюча обовязки голови правління ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та в цілях підприємства. В подальшому вказані кошти вона особисто передала в касу підприємства для погашення боргів підприємства ТзДВ «ТК «Уманьхліб» за енергоносії. До каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» було внесено кошти в сумі 83200 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 14731 з яких 45500 гривень отримані від [PERSON] При цьому оригінал договору позики (поворотної фінансової допомоги) та розписки про отримання коштів знаходяться у неї, вони печаткою підприємства не завірені, оскільки підприємство було захоплене рейдерським способом [PERSON] разом з печаткою підприємства, тому вона не вспіла завірити документи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов [PERSON] не підтверджений належними та допустимими доказами у справі, що позику отримувало ТзДВ «Трудовий колектив «Уманьхліб» та має зобовязання по поверненню зазначених коштів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 29 листопада 2012 року [PERSON], виконуюча обовязки голови правління ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» отримала від [PERSON] позику в сумі 45500 гривень для виробничих потреб підприємства ЗАТ «ТК «Уманьхліб» строком до 30 липня 2014 року з виплатою відсотків в розмірі 3% щомісячно. Розписка підписана [PERSON], печаткою підприємства не скріплена та на підприємстві ЗАТ «ТК «Уманьхліб» не зареєстрована, що підтвердила в судовому засіданні [PERSON], яка надала оригінал розписки в судовому засіданні. Наявність розписка сторонами не оспорюється. 29 листопада 2012 року між [PERSON] та ЗАТ «ТК «Уманьхліб» було укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги), підписаний в.о. голови правління підприємства [PERSON], який також печаткою підприємства не скріплений, не зареєстрований та на підприємстві не обліковується. Оригінал наданий суду свідком [PERSON] безпосередньо в судовому засіданні. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 14731 від 29.11.2012 року, згідно якої ЗАТ «ТК «Уманьхліб» прийнято від [PERSON] позику в сумі 83200 гривень. Як стверджує позивачка, що в цю суму входять також кошти надані нею [PERSON] в позику для підприємства. Посилання позивачки [PERSON], що вона вносила кошти до каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» не підтвердилися матеріалами справи, оскільки 29.11.2012 року до каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» було внесено кошти в сумі 83200 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 14731 саме [PERSON] В призначенні даної грошової операції чітко вказується «Прийнято від [PERSON] Підстава внесено позику [PERSON]О.», що також [PERSON] підтвердила в судовому засіданні. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, тобто із тих дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно з положеннями ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, зокрема, дво або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не можу суперечити цьому кодексу,іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно пункту 1.2. статуту ЗАТ «ТК «Уманьхліб» товариство набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації, має самостійний баланс, поточний, валютний та інші рахунки в банківських установах, круглу печатку та штампи зі своєю повною назвою, фірмові бланки, товарний знак та інші необхідні для здійснення статутної діяльності реквізити. З огляду на зазначені норми закону суд прийшов до висновку, що розписка та договір від 29.11.2012 року є неналежними доказами у даній справі та не встановлюють обовязку ТзДВ «ТК «Уманьхліб» щодо повернення боргу. В період з 01.11.2012 року по 31.12.2012 року жодних надходжень коштів від [PERSON] до каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» не було, в тому числі позик чи поворотної фінансової допомоги, чого не можна сказати про [PERSON]О, яка за час виконання повноважень голови правління товариства неодноразово вносила до каси та брала з каси товариства шляхом оформлення позики та поворотної фінансової допомоги та підписання відповідних прибуткових і видаткових касових ордерів. За результатами перевірки, замовленої товариством щодо виконання з узгоджених процедур стосовно дебіторської заборгованості фізичної особи [PERSON] на користь ЗАТ «ТК «Уманьхліб» щодо надання позики та поворотної фінансової допомоги за період з 01.05.2011 року по 30.11.2014 року виявлено, що [PERSON] було отримано від товариства коштів на суму 7447434 грн. , а повернуто товариству 6289883 грн. Тобто загальна сума заборгованості [PERSON] перед ЗАТ «ТК «Уманьхліб» складає 1157551 грн. ТДВ «ТК «Уманьхліб» та її учасники здійснили розрахунок з [PERSON]О,, про що вона власноручно написала розписку, в якій вказала, що жодних претензій до товариства не має. В період з 01.11.2012 року по 31.12.2012 року жодних надходжень коштів від [PERSON] до каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» не було, в тому числі позик чи поворотної фінансової допомоги. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Твердження позивачки, що вона уклала з в.о. голови правління ЗАТ «ТК «Уманьхліб» [PERSON] договір позики в сумі 45500 грн. ніким не оспорюється та не підлягає доказуванню. За час виконання повноваження голови правління ЗАТ «ТК «Уманьхліб» [PERSON] неодноразово вносила до каси та брала з каси товариства шляхом оформлення позики та поворотної фінансової допомоги та підписання відповідних прибуткових і видаткових касових ордерів, що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 30.12.2011 року, 03.01.2012 року, 07.02.2012 року, № 326 від 12.03.2012 року, № 369 від 23.03.2012 року. ТзДВ «ТК «Уманьхліб» та її учасники здійснили розрахунок з [PERSON], що підтверджується розпискою від 10.08.2015 року, відповідно до якої [PERSON] вказала, що нею отримано від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] всього коштів на загальну суму 320000 грн. за відчуження частки у статутному капіталі товариства з додатковою відповідальністю «Трудовий колектив «Уманьхліб» в розмірі 37,0724 %. Жодних матеріальних, фінансових чи інших претензій до товариства та його учасників вона не має. Позивачем не надано до суду жодного доказу передачі коштів ЗАТ «ТК «Уманьхліб», оскільки відповідач згідно документів жодних коштів від [PERSON] не отримував. ЗАТ «ТК «Уманьхліб» отримувало позику від [PERSON], а тому розрахунок здійснювався між ТДВ «ТК «Уманьхліб» та [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що кошти [PERSON] отримала як фізична особа, а не від імені та в інтересах ЗАТ «ТК «Уманьхліб». Позивачка [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON] за розпискою та договором від 29.11.2012 року. Інші докази надані позивачкою з приводу отримання нею кредиту та наявності заборгованості за кредитним договором, суд не бере до уваги, оскільки вважає дані докази недопустимими з огляду на предмет позову. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 202, 203, 207, 215, 509, 638, 1046, ЦК України, та

Outcome: dismissed