Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Чугуївський РВ ГУ ДМС України в Харківській області в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Чугуїв, пров. Соколова, буд. 6, Харківської області, та зняти його з реєстрації за даною адресою. В позовній заяві позивач вказала, що їй на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чугуїв, пров. Соколова, № 6, Харківської області. Даний будинок належить позивачу на підставі договору обміну від 01.11.2001 року, реєстровий № 4117, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2015 року. Право власності за позивачем зареєстровано відповідно до чинного законодавства, про що свідчить реєстраційне посвідчення КП «Чугуївське МБТІ» від 29.11.2002 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2015 року, державний реєстратор нотаріус Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області (а.с. 10, 12). Відповідач за вище вказаною адресою зареєстрований з 05.02.2008 року зі згоди співвласника будинку - брата позивача [PERSON], померлого 02.12.2014 року, однак фактично в будинку значний час не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті, при цьому у позивача з відповідачем не немає жодних домовленостей з приводу користування належним їй домоволодінням, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду для захисту свого права власника. Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява в якій вона позов підтримала, просила його задовольнити, та розглянути справу без її присутності (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій він вказав, що дійсно за адресою реєстрації не мешкає більше року, знятися з реєстраційного обліку добровільно не бажає (а.с. 21). Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 22). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: м. Чугуїв, пров. Соколова, буд. 6, Харківської області, належить [PERSON] на підставі договору обміну від 01.11.2001 року, реєстровий № 4117, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2015 року (а.с. 8,9,11). Співвласником будинку позивача був її брат [PERSON], який і зареєстрував 05.02.2008 року місце проживання відповідача за даною адресою, про що свідчить будинкова книга (а.с. 14,15). [PERSON] помер 02.12.2014 року і його частку успадкувала позивач, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.07.2015 року (а.с. 11), отже вона є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чугуїв, пров. Соколова, буд. 6, Харківської області. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У звязку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, позивач як власник житлового будинку, не має можливості повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку не приймають. Права власника будинку, квартири визначені ст.\~383 Цивільного кодексу України та ст.\~150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків. Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення \~Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. В матеріалах справи наявна заява відповідача, в якій він свідчать про те, що не проживає в будинку за місцем реєстрації більше року, з власної ініціативи. Враховуючи те, що відбувся перехід права власності від колишнього співвласника будинку, який давав згоду на реєстрацію відповідача, до позивача, те що згідно ч.2 ст. 64 ЖК України відповідач не є членом сімї позивача, ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному будинку нею з ним не укладалося, виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11- звільнення\~особою \~спірного житлового приміщення\~та її відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом, суд приходить до висновку що [PERSON] втратив право користуватися житловим приміщенням в будинку та підлягає зняттю з реєстрації за адресою його розташування. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved