Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту, що вона - [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 1753 від 08.09.2020 року, виданого Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В обґрунтування заяви заявниця покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про Державну реєстрацію шлюбу із зазначення відомостей про другого з подружжя № 00028338157 від 29.10.2020 року, який виданий Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у відомостях про чоловіка: прізвище після державної реєстрації шлюбу записано [PERSON] , у відомостях про дружину: [PERSON] . У свідоцтві про смерть, серія [NUMBER] , виданого Івано-Франківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, прізвище чоловіка записане « [PERSON] ». Також прізвише « [PERSON] » зазначено у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 31.07.2021 року вона звернулася до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А.М. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] . Як результат отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. У постанові зазначається про те, що у документах про одруження прізвище чоловіка зазначено « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть спадкодавця - « [PERSON] », тому видати свідоцтво про право на спадщину не представляється можливим. Оскільки документально підтвердити факт того, що [PERSON] є її чоловіком вона не має можливості, виникла необхідність для звернення до суду про встановлення факту родинних відносин. Це викликано тим, що без встановлення такого факту вона не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину. Заявниця в судове засідання не з`явилася, її представник подала заяву про розгляд справи без участі заявниці. Просить вимоги заяви задовольнити. Заінтересована особа заступник завідувача Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А.М. в судове засідання не прибула, надіславши клопотання про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-6). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що встановлено з копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.09.2020 року (а.с. 8). З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 29.10.2020 року, вбачається, що при реєстрації шлюбу прізвище чоловіка зазначено [PERSON] (а.с. 10). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2019 року вбачається що власником земельної ділянки площею 0,0481 га, кадастровий номер 2610100000:03:002:0683, зазначено [PERSON] (а.с. 11). 31.07.2021 року заявниця звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка. Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У постанові зазначено: «в зв`язку з тим, що в документах про одруження прізвище чоловіка « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть спадкодавця « [PERSON] », видати свідоцтво про право на спадщину не представляється можливим» (а.с. 9). Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено пунктом 6 частини 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту родинних відносин породить для заявниці певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved