Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради про визначення місця проживання доньки - [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу місця проживання дитини, відповідач наполягає на тому. щоб дитина проживала з ним, батько дитини на тривалий час забирає дитину, коли хоче її повертає, в зв'язку з цим між сторонами часто виникали конфлікти, бо дитина , перебуваючи під наглядом батька , не відвідувала школу, не робила домашнє завдання, не відвідувала ддодатковві заняття. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутності , позов підтримали. Відповідач не з'явився в судове засідання, однак подав до суду заяву в якій позов визнав повністю та просить слухати справу у його відсутності. Представник третьої особи , Кандаурова Н. в судовому засіданні вважає, що позов підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 29 липня по 01 грудня 2012 року перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 01 грудня 2017 року справа за № 676/5089/17. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження доньки. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з «Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Оцінюючи зібрані у справі докази, визнання позову відповідачем а також враховуючи те, що дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю тільки у виняткових випадках, що позивач може забезпечити дитині рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку, а тому місце проживання дитини слід визначити з матір'ю.

Outcome: approved