Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві власності на квартиру. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2002 року їй спільно з відповідачем по справі на праві спільної часткової власності належить квартира №157 в житловому будинку №49 по вул. О.Теліги в м. Рівне. Частки сторін спору у праві власності на вказану вище квартиру є рівними. Зазначає також, що рішенням Рівненського міського суду від 06.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили. З часу розірвання шлюбу відповідач по справі [PERSON] одноосібно володіє та користується спільною квартирою, не допускаючи позивача до проживання в ній. На підставі ст. 364 ЦК України, враховуючи те, що спільна квартира є однокімнатною, а тому є неподільною річчю в розумінні ст. 183 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію вартості частки у праві власності на квартиру; погоджується на сплату їй грошової компенсації вартості її частки у праві власності на квартиру. Протягом розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово змінювала (збільшувала/зменшувала) розмір позовних вимог, остаточно просить суд стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на квартиру№157 в житловому будинку №49 по вул. О.Теліги в м. Рівне в сумі 208\~950,00 грн.. Позивач [PERSON]А в судове засідання не зявилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі на підставі поданих письмових доказів за участю її представника адвоката [PERSON], Представник позивача - адвокат [PERSON]А, в судовому засіданні зменшені позовнівимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на квартиру №157 в житловому будинку №49 по вул. О.Теліги в м. Рівне в сумі 208\~950,00 грн.; фактично понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору - покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував вимоги позивача, вказував про те, що спірна квартира яка належить згідно Свідоцтва про право власності на житло від 28.02.2002р. йому та бувшій дружині, в дійсності їм не належить, оскільки дану квартиру отримували його батьки. Після проведення Висновку №Е 16/16 судової будівельно - технічної експертизи в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, повідомлень про причини неявки відповідача до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON],- [PERSON] який діє в судовому засіданні відповідно нотаріально посвідченої довіреності, позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просить суд відмовити повністю, вказуючи, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Відповідач [PERSON] не чинить жодних перешкод позивачу щодо користування нею спільною квартирою. Сплатити грошову компенсацію вартості позивачу, відповідач не має матеріальної можливості. Визначена експертом у висновку ринкова вартість квартири є завищеною; в цілому заявлений позов вважає необґрунтованим та таким,що порушує права його довірителя на житло. Заслухавши пояснення, відповідача представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2002 року квартира №157 в житловому будинку №49 по вул. О.Теліги в м. Рівне належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Частки сторін спору у праві власності на вказану вище квартиру є рівними: ? - [PERSON], ? - [PERSON].(а.с. 7). Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1\~ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.ст.\~319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. З урахуванням цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістомст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, якому кореспондує обовязок іншого співвласника (чи співвласників) таку компенсацію сплатити. Обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ законом не передбачається, право співвласника на виділ не ставиться у залежність від згоди інших співвласників чи мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Крім цієї спеціальної норми слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. З висновку судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №569/8386/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки у праві власності на квартиру від 29.11.2016 року №Е-16/16, призначеної за клопотанням відповідача за ухвалою суду від 06.10.2016р. вбачається, що ринкова вартість квартири №157 в багатоквартирному житловому будинку №49 по вул. О. Теліги в місті Рівне станом на 28.11.2016 року становить 417\~900,00 грн. і виділити в натурі частки [PERSON] (1/2) у вказаній квартирі є неможливим, оскільки квартира є однокімнатною, загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., розташована на четвертому поверсі дев'ятиповерхового панельного житлового будинку (а.с.73-83). Як підтверджується матеріалами справи, позивач, яка бажає виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, жодним чином не зловживає наданим їй ч.2 ст.364 ЦК України правом і реалізація нею цього права не порушує прав відповідача, у звязку з чим суд приходить до висновку про законодавчу обґрунтованість вимог [PERSON] та наявність фактичних підстав для задоволення її позову в цілому. Разом з тим, з урахуванням положень абзацу третього ч. 2 ст. 364 ЦК України, суд вважає необхідним припинити право власності позивача на ? частку квартири №157 в житловому будинку №49 по вул. О.Теліги в м. Рівне після повної сплати відповідачем грошової компенсації, визначеної рішенням суду, з переходом права власності на цю частку до відповідача, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Також, відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2\~110,24 грн., згідно квит. банку (а.с.1), крім того позивачем додатково сплачено судовий збір у сумі 344,76 грн., при поданні заяви про збільшення розміру позовних вимог, згідно квит. банку (а.с.39). Заявою від 15.12.2016 року, позивач [PERSON] зменшила свої вимоги до 208\~950,00 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011року\~№ 3674-VI (з наступними змінами і доповненнями), у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Клопотань про повернення надмірно сплаченої суми судового збору від позивача чи його представника не надходило. Тому, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають до стягнення документально підтверджені понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 2 089,50 грн.. На підставі ст.ст. 319, 356, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved