Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що на підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області, справа №2-37/1988 вона є співвласником будинку [ADDRESS] , у якому зареєстрований відповідач. Відповідач за вказаною адресою фактично ніколи не проживав, в утриманні житла участі не бере, комунальні платежі не сплачує, особисті його речі відсутні. З 2007 року відповідач їздив до Росії на заробітки та на даний час вже постійно проживає в РФ. Посилаючись на те, що факт реєстрації відповідача перешкоджає користуванню, володінню та розпорядженню власністю, який не проживає за місцем реєстрації, і взагалі у домоволодінні ніколи не проживав, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування указаним жилим будинком. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити позов, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Третя особа в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, його не явка не перешкоджає розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, згідно відмітки листоноші -поштове відправлення із судовою повісткою, матеріалами позову, повернено до суду із причини «адресат відсутній» (а.с.25,31). Ураховуючи, що відповідач зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджено відомостями відділу з питань державної реєстрації Тростянецької міської ради Сумської області за №1144 від 06.06.2019 (а.с.19), судові повістки направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляв, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, судову повітку про час і місце розгляду справи такою, що доставлена, а отже, відповідач повідомлений належним чином. За таких обставин, ураховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Глави 11 Розділу ІІ ЦПК України. Заслухавши позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. На підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області у цивільній справі №2-37/1988, судом установлено, що [PERSON] є співвласником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-8). За відомостями із будинкової книги вбачається, що за адресою по [ADDRESS] , починаючи із 04.05.2011 зареєстрований [PERSON] (а.с.9-11). Відповідно до довідки голови вуличного комітету Балаха від 16.07.19 встановлено, що дійсно [PERSON] за адресою по [ADDRESS] не проживає багато років (а.с.33). Свідок [PERSON] у суді показала, що вона проживає по сусідству із будинком позивача - по. [ADDRESS] , і на протязі 12 років жодного разу не бачила відповідача за вказаною адресою. Правовідносини, що виникли між сторонами не є житловими, так як відповідач не проживав за місцем реєстрації у будинку, належному як співвласнику позивачці, хоча є сином позивача, однак не реалізував своє право на проживання у вказаному будинку. За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача має бути захищене судом, однак при цьому суд застосовує норми законодавства, якими регулюються правовідносини, що виникли у цьому спорі. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи вищевикладені обставини, судом встановлено, що відповідач, якого позивач зареєструвала у власному будинку, не проживав у ньому, тобто не реалізував своє право на користування жилим приміщенням. Однак, дійсно, позивачем доведено, що його право на користування власним нерухомим майно на свій розсуд, а саме жилим будинком, порушується відповідачем, який є зареєстрованою у будинку позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги. Судовий збір, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ураховуючи, що ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 28.05.2019 позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved