Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, а вона є спадкоємцем за законом першої черги. Однак у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як вважала, що всі питання оформлення спадщини необхідно проводити після шести місяців з дня смерті спадкодавця, а оскільки вона є дружиною спадкодавця цього достатньо для прийняття спадщини. Крім того були втрачені правовстановлюючі документи на спадкове майно, які вона частково оформила тільки перед зверненням до суду. Також вона мала поганий стан здоров'я, що також завадило їй своєчасно вирішити це питання. Просила визначити її додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги уточнив, просив продовжити строк на прийняття спадщини та вважав, що позивача з поважних причин пропустила його. Представник відповідача в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], який мешкав в с. Михайлівка, Буринського району Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, що вбачається з показів представника позивачки, свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть спадкодавця, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, довідок Михайлівської сільської ради (а.с.4-8,10,11). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього є позивачка, але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк вона не подала, проживаючи окремо від спадкодавця на день смерті, однак перебуваючи з ним в зареєстрованому шлюбі. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, положення якого діяла на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дій повинні були вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.525 цього ж Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця… Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК Української РСР 1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Суд приходить до переконання, що строк для прийняття спадщини був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки остання доброчесно вважала, що будучи дружиною спадкодавця автоматично прийняла спадщину, а її оформлення необхідно проводити після закінчення шестимісячного строку. Крім цього, яка вбачається з копії медичних документів, остання мала хворобливий стан здоров'я та потребувала відповідного лікування , в тому числі і в період відкриття спадщини. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачки спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка є дружиною спадкодавця, усі права та обов'язки, що належали останньому на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких вона є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved