Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000,00 гривень щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що діти перебувають на її вихованні та утриманні, а відповідач коштів на утримання дітей не надає, тому просить стягнути аліменти у вищевказаному розмірі. Відповідач, у надісланому суду відзиві на позов, висловив свою незгоду із позовними вимогами позивача з посиланням на передчасність позову та його безпідставність. Доводячи перед судом підставність своєї позиції відповідач наголосив на тому, що матеріально допомагає дітям у добровільному порядку. Поряд з цим у нього скрутне фінансове становище, пов`язане з перебуванням на його утриманні малолітньої доньки - [PERSON] , яка народилася в цивільному шлюбі з [PERSON] . Позивач зазначає, що на його утриманні перебуває також непрацездатна мати - [PERSON] , якій він надає матеріальну допомогу. Відповідач зазначає, що стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі, за умови відсутності у нього роботи, позбавить його засобів для існування. У зв`язку з наведеними вище обставинами просить відмовити у задоволенні позову його колишньої дружини. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2015 року (а.с. 11) шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 липня 2007 року, а.с. 5) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від15 серпня 2009 року, а.с. 8). Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, з урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також те, що на його утриманні перебуває малолітня донька від цивільного шлюбу з [PERSON] , суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дітей у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить по 1700,00 гривень, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2021 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Аргументи відповідача наведені у описовій частині даного рішення суду щодо необхідності відмови у задоволенні позову судом відхиляються, оскільки законодавчо встановлений обов`язок щодо утримання батьками дітей має імперативний характер. Також діти не можуть бути позбавлені засобів для існування, внаслідок незадовільного фінансового чи матеріального становища їх батьків, які є відповідальними за їх долю. Також і доводи відповідача щодо надання матеріальної допомоги непрацездатній матері та перебування її на його утриманні залишилися доказово непідтвердженими. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Крім того, на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти обов`язок зі сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed