Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказує, що вона була прийнята на посаду вчителя історії у Кам'янсько-Дніпровський НВК на 2014-2015 навчальний рік з тижневим навантаженням 6 годин і 6 годин індивідуальної роботи з ученицею 11 класу. Згідно наказу від 01 вересня 2014 р. її було прийнято на роботу з 9 вересня 2014 року по 31 травня 2015р. на підставі наказу про припинення трудового договору вказано її було звільнено з роботи з 29 травня 2015 року, на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що накази суперечить один одному, оскільки а ні в заяві, а ні в наказі про прийняття на роботу не вказано, що її було прийнято тимчасово або на заміщення тимчасово відсутнього працівника. Факт укладання з нею у 2014 році трудового договору на визначений строк є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. З жодним наказом про звільнення її не було ознайомлено. 5-6 червня 2015 року вона за розкладом провела навчальну практику в 10 класах, і навіть, не знала, що по закінченні 2014-2015 навчального року її вже було звільнено. Далі під тиском з боку директора [PERSON] її знову приймають на роботу за строковим трудовим договором і звільняють за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку договору. Позивачка вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Також вважає, що відбулося порушення її законних соціально-економічних прав в питанні надання щорічних відпусток. Так, по закінченні 2014-2015 навчального року позивачка написала заяву на надання їй щорічної відпустки з 15.06.2015 року й відповідно до неї отримала 3779,28 грн. Після чого з нею зв'язався директор НВК [PERSON] і повідомив, що треба повернути переплату в сумі 2521,27 грн., оскільки зроблена помилка. Вказану суму вона повернула їй нарахували 1258,01 грн. Таким чином двічі знявши податок. По закінченні 2015-2016 навчального року вона знову була позбавлена щорічної відпустки й оздоровчих коштів, шляхом незаконного наказу про звільнення від 31.05.2016 р. № 058. Таким чином, всупереч нормам трудового права протягом двох років її звільняли шляхом незаконних наказів, позбавляючи соціально-економічних прав, які гарантує держава. Наприкінці 2015-2016 навчального року було оприлюднений об'єм педагогічного навантаження на 2015-2016 навчальний рік, де її прізвище було взагалі відсутнє. З метою уточнення стосовно подальшої роботи в школі відбулася приватна розмова з директором [PERSON], в якій він наголосив, що вона «не близька для нього людина», і він « не знає її досить близько», щоб залишити працювати в його школі. 07.07.2016 р. голова районної профспілки працівників освіти і науки [PERSON] віддала позивачці трудову книжку з записом про звільнення. Таким чином, відповідно до наказу № 058-к «Про припинення трудового договору» її без письмового попередження було звільнено ще 31.05.2016 р. Однак, лише 22.07.2016 р. вона отримала копії відповідних заяв і витягів з наказів. Позивачка вважає, вищезазначені дії відповідача незаконними, у звязку з чим просила суд: скасувати накази про звільнення по Камянсько-Дніпровському відділу освіти, молоді і спорту від 29.05.2015 р. № 096-к та від 31.05.2016 р. № 058-к; поновити її на посаді вчителя Камянсько-Дніпровського НВК та зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за червень 2015 року й перераховані відпускні з оздоровчими за 2015 і 2016 р.р. У судовому засідання позивачка [PERSON] підтвердила обставини викладені у позовній заяві, заявлені вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представниця Відділу освіти, молоді та спорту Камянсько-Дніпровської РДА [PERSON] позов не визнала, у задоволенні заявлених вимог просила відмовити у повному обсязі. Представник Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якій позов не визнали, у задоволенні заявлених вимог просила відмовити у повному обсязі у звязку з пропуском позивачкою строку звернення з заявою про вирішення трудового спору (а.с. 39, 51). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб Відділ освіти, молоді та спорту Камянсько-Дніпровської РДА Запорізької області має статус юридичної особи з 18.11.1999 року (а.с. 93, 94) і відповідно до п. 1.1 Положення, затвердженого розпорядження голови Камянсько-Дніпровської РДА № 574 від 19.12.2012 року є її структурним підрозділом (а.с. 95). У відповідності з п. 7.3 Положення начальник відділу освіти, молоді та спорту приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників структурного підрозділу, які не є державними службовцями, педагогічних працівників установ і закладів району приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с. 98 зв.). Згідно наказу № 144-к від 01.09.2014 р. [PERSON] була прийнята з 09.09.2014 р. по 31.05.2015 р. на посаду вчителя історії в навчально-виховний комплекс «Дитячий садок загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (а.с. 7, 29). На підставі наказу № 096-к від 29.05.2015 р. звільнена з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку договору (а.с. 8, 29). Згідно наказу № 140-к від 01.09.2015 р. [PERSON] була прийнята з 01.09.2015 р. по 31.05.2016 р. на посаду вчителя історії в навчально-виховний комплекс «Дитячий садок загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» (а.с. 10, 29). На підставі наказу № 058-к від 31.05.2016 р. звільнена з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку договору (а.с. 11, 29 зв.). Відповідно до приписів ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Стаття 234 КЗпП України передбачає можливість поновлення судом строків, передбачених ст. 233 КЗпП України у разі пропуску їх з поважних причин. За змістом п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року, 18 та від 25 травня 1997 року № 15) «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтуванні клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. В судовому засіданні позивачка підтвердила, що була ознайомлена з наказом про звільнення ще 22.07.2016 року, однак з позовом до суду особисто звернулася лише 31.10.2016 року, пояснюючи це тим, що мала намір більш якісно та ґрунтовно підготуватися до судового процесу. З огляду на зазначене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про поновлення на роботі у звязку з неповажністю причин пропуску, передбаченого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі, суд робить висновок про необхідність відмовлення і у задоволенні інших окремо перелічених у позовній заяві вимог, які є похідними від вимоги про поновлення на роботі. На підставі ст.ст. 232, 233, 234 КЗпП України,

Outcome: dismissed