Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин з померлою [INFO] [PERSON] мотивуючи тим, що після її смерті відкрилася спадщина, а померла доводиться їй тіткою. Однак оформити свої спадкові права в органах нотаріату вона не може, оскільки документи, що підтверджують їхні родинні відносини не збереглися. За архівними даними є розбіжності в написанні по батькові її та її батька, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що її батько та померла [PERSON] були двоюрідними братом та сестрою, а вона їй доводиться двоюрідною тіткою. Встановлення цього факту необхідно для оформлення спадщини після смерті останньої. Представник заінтересованої особи Хустянської сільської ради в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, пояснили, що [PERSON] та батько заявниці [PERSON] були двоюрідними братом та сестрою. Останні завжди допомагали один одному. [PERSON] жила сама дітей не мала. Вислухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності ви відсутності неоспорюваних прав. З системного аналізу положень ст.315 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема родинних відносин між фізичними особами, а також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка мешкала в селі Хустянка Буринського району Сумської області, у зв`язку з чим відкрилася спадщина до якої увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті і не припинилися внаслідок її смерті, що підтверджується актовим записом про смерть №25 від 13.06.1996 року, довідки Хустянської сільської ради №280. З архівного запису про народження [PERSON] від 24.01.1924 року №16 вбачається, що остання народилася [INFO] , її батьками записані: батько- « [PERSON] », мати « [PERSON] ». По батькові спадкодавець в даному документі записана як « [PERSON] » (а.с.11). Заявниця [PERSON] народилася [INFO] та мала дівоче прізвище « [PERSON] », відповідно до свідоцтва про її народження батьком останньої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9-10). З повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану Буринського РУЮ у Сумській області вбачається, що актовий запис про народження батька заявниці [PERSON] не зберігся (а.с.12). Між тим [PERSON] стверджує, що він та [PERSON] є двоюрідними братом та сестрою, оскільки мати останньої та мати її батька були рідними братом та сестрою і встановлення цього факту необхідно їй для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] .. Разом з тим заявниця не повідомила та не довела суду на підставі яких положень закону вона є спадкоємицею після смерті останньої. Частина перша статті 58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Пунктом 4 цих положень встановлено, що Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася , але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з роз`яснень наданих Верховним Судом України в абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином суд вважає, що до правовідносин які склалися в частині спадкових прав після смерті [PERSON] , необхідно застосовувати положення законодавства, чинного на час відкриття спадщини, тобто цивільного кодексу Української РСР, оскільки остання померла [INFO] . Згідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Статтею 525 цього Кодексу встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст.527 Кодексу). Положеннями даного кодексу було встановлено дві черги спадкоємців за законом, до першої відносилися діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем… (ст.529). До другої черги спадкоємців за законом входили: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (ст.530). Крім цього, нормами Кодексу Української РСР передбачалось можливість спадкоємства утриманцями (ст.531) та усиновленими і усиновителями (а.с.532). При цьому стаття 555 цього Кодексу передбачала перехід спадщини державі, зокрема якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом ні за заповітом (п.1 ч.1 цієї статті). Також зазначеним кодексом не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Як встановлено судом заповіт після смерті [PERSON] на користь заявниці не посвідчувався, вона не належала до утриманців спадкодавця, а право спадкування племінників після смерті тітки чи дядька останніх на той час законом не було передбачено як і право спадкування осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини. Таким чином суд приходить до висновку, що підстав для встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] не вбачається, оскільки він не створює для заявниці юридичних наслідків, у зв`язку з чим в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Outcome: dismissed