Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що вона власник будинку [ADDRESS] . В її будинку зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , який не проживає в її будинку протягом трьох років. З нею він не спілкується, незважаючи на те, що вона важко хвора, він жодного разу не з`явився та не поцікавився станом її здоров`я, матеріальної допомоги їй не надає. В даний час вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Вона не має можливості оформити субсидію, оскільки відповідач зареєстрований у її будинку. Її син працює, одержує заробітну плату та повинен брати участь в оплаті комунальних послуг. У зв`язку з чим просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Оскільки відповідач з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно договору-купівлі продажу житлового будинку, незавершеного будівництвом від 15.12.2008 житловий будинок, який розташований за адресою:\~\~ [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.03.2009 будинок, незавершеного будівництва, який розташований за адресою:\~\~ [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно довідки виданої старостою Козачалопанського старостинського округу від 10.06.2021 у зазначеному будинку зареєстровано [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акта депутата Дергачівської міської ради від 30.06.2021, [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживає майже три роки, мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] фактично мешкає одна. З позову вбачається, що відповідач в спірному будинку не проживає, права власності на будинок у нього відсутні, коштів на його утримання не надає. Таким чином, відповідач в належному позивачу будинку не проживає, участі в його обслуговуванні не приймає, права власності на будинок не має, однак залишається зареєстрованим в належному позивачу будинку. Права власника житлового будинку (квартири) визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації понад 6 місяців, а отже втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України у справі № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей\~383,\~391,\~405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні з\~ст. 64 ЖК УРСР\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статті 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК УРСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилася у спірний будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.\~71,\~72,\~150 ЖК України, ст.\~319,\~383,\~405 ЦК України,

Outcome: approved