Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, де заінтересованою особою є [PERSON] , в якій просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців з заборонами щодо перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] або іншої адреси їх місця проживання; наближення на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та дитини [PERSON] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та дитину [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати [PERSON] та будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] ; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також заявник просить про видачу обмежувального припису кривднику [PERSON] інформувати Дніпровське районне управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області для взяття [PERSON] на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Центральної районної адміністрації Дніпровської міської ради. В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що вона та її дитина стали жертвами фізичної розправи та психологічних знущань, домашнього насильства з боку колишнього співмешканця [PERSON] , з яким вона проживала у період з лютого 2019 року до 20 грудня 2020 року. Заявник відчуває сильний страх за своє життя та життя своєї дитини. [PERSON] постійно переслідує її, залякує, погрожує зґвалтуванням, вбивством. 06 січня 2021 року заявник звернулася до Соборного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про переслідування її [PERSON] , однак останній продовжував її переслідувати, куди б вона не поїхала. 16 січня 2021 року [PERSON] наніс їй легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим Соборним відділенням поліції було порушено кримінальне провадження № 12021045650058 за ч. 1 ст. 125 КК України. Також [PERSON] поширює про неї неправдиві факти, що порочать її честь та гідність. Загалом заявник була вимушена близько 20 разів звертатися до органів поліції з заявами про вчинення домашнього насильства. Проте [PERSON] продовжує її переслідувати і 30 квітня 2021 року було складено протокол про адміністративне правопорушення ВАБ № 484476 за ст. 173-3 КУпАП, який було направлено на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Заявник та її дитина налякані діями [PERSON] , який вчиняв насильницькі дії, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися з заявою про видачу обмежувального припису (а.с.1-5). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2021 року справа за указаної заявою передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.20). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису (а.с.15). У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву про встановлення обмежувального припису підтримали та пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, проте на даний час стосунки між ними припинені. Наразі між ними існує спір щодо поділу майна. Також за заявою [PERSON] було порушено кримінальне провадження щодо нанесення їй тілесних ушкоджень. Крім того, [PERSON] пояснила, що [PERSON] постійно переслідує її та її дитину, навіть з`являвся у школі. В результаті таких дій страждає не тільки вона, а й її дитина, оскільки та перебуває у постійному стресі. Заінтересована особа [PERSON] та його представники у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви та пояснили, що заявник оговорює його та розповсюджує у засобах масової інформації недостовірну інформацію. Наразі між заявником та заінтересованою особою існує спір щодо поділу майна, а тому наявність припису позбавить останнього здійснювати перемовини стосовно вирішення питання про поділ майна. Також представники заінтересованої особи зазначили, що надані заявником докази не підтверджують, що саме [PERSON] надсилає повідомлення. Довідку про стан здоров`я дитини також не можна брати до увагу, оскільки видана приватною клінікою. Суд, заслухавши учасників судового провадження, розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Судом було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На даний час вони не проживають разом, проте між ними залишився не вирішений спір щодо поділу нерухомого майна. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалася на вчинення [PERSON] фізичного (штовхання, погроза фізичною розправою) та психологічного (погрози, переслідування, завдання моральної шкоди та психологічних страждань) насильства щодо неї та її дитини [PERSON] , та на підтвердження цих обставин надала терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] від 29 квітня 2021 року; відповідь Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області щодо звернень [PERSON] з 01 січня 2021 року по 05 травня 2021 року до відділення поліції за фактом неправомірних дій з боку [PERSON] ; пояснення та протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від [PERSON] ; фото записок, що містять образи; висновок експерта від 18 січня 2021 року про завдання [PERSON] легких тілесних ушкоджень; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про порушення кримінального провадження № 12021045650000058 за ч. 1 ст. 125 КК України; скрін-шоти смс-повідомлень, які містять образливі вирази, а також відеозапис. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно пункту 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа або її представник. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 756/2072/18. Суд звертає увагу, що обмежуваний припис має своїм завданням терміновий (негайний), попереджувальний та запобіжний захід, направлений на охорону від фізичного, психологічного, економічного насилля потерпілої особи від кривдника. Такі заходи носять тимчасовий характер, на чому наголошено у приписах Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ЦПК України, та що пов`язується із невідворотнім та вчасним реагуванням з боку держави в особі повноважних органів на виконання функцій із гарантування та забезпечення найвищих соціальних цінностей, якими є: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність, безпека. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відтак, з одного боку з огляду на характер вчиненого насильства у сім`ї держава зобов`язана сприяти припиненню домашньому насильству, наданню допомоги та захисту постраждалої особи, відшкодуванню їй завданої шкоди (п. 12 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), з іншого, забезпечити належне розслідування випадків домашнього насильства з метою притягнення, в разі обґрунтованих підстав, до відповідальності кривдників, обумовити зміну їхньої поведінки. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що обмежувальні заходи для кривдника в значній мірі пересікаються з відповідними правами, визначеними «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», зокрема: його правом на справедливий суд, що гарантує швидкий та неупереджений розгляд справи з ухваленням остаточного рішення як умови правової визначеності в можливих спірних відносинах; правом на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, яке за приписами ст. 8 Конвенції передбачає обов`язок органів державної влади здійснити втручання у здійснення цього права лише згідно із законом для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб; правом на вільне володіння майном (ст. 1 протоколу 1 Конвенції). В кожному конкретному випадку за наслідком оцінки ризиків для постраждалою особи слід виходити з наявності або відсутності конкуренції прав всіх учасників, останнє, зокрема, можливе в разі загрози життю особи - що є найвищою цінністю, співмірності застосованих заходів обмеження із об`єктивною потребою задля виконання функцій протидії насильству. Так, у матеріалах справи відсутній вирок про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень, також не надано постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до [PERSON] та її дитини. Звернення заявника до правоохоронних органів із заявами не свідчить про доведеність вини [PERSON] у вчиненні протиправних дій останнім. Наданий відеозапис суд також не може прийняти до уваги як належний доказ вчинення [PERSON] по відношенню [PERSON] неправомірних дій, оскільки на більшості указаних відео не зафіксовано протиправної поведінки саме заінтересованої особи, та з наданих відеозаписів неможливо встановити особу, яка на думку заявника здійснює проти неї дії, яка вона вважає протиправними. Надана довідка медичного центру «Дейлі Медікал» також не підтверджує конкретних фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якій формі. Крім того, суд не може взяти до уваги надані скрін-шоти повідомлень та копії записок, оскільки з них неможливо встановити, коли і ким вони були написані. Таким чином, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник суду не надала. З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у її задоволенні у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed