Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила визнати недійсним п.4.3 договору банківського обслуговування № BLа ЖГА 00053557 від 19.07.2011 року та застосувати наслідки недійсності окремої умови договору. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 19.07.2011 року між нею та ПАТ «Всеукраїнським акціонерним банком» було укладено договір банківського обслуговування, згідно умов якого банк надав їй кредит у розмірі 47000 грн. Станом на 13.07.2015 рік у неї перед банком виникла заборгованість по кредитному договору у сумі 258824.71 грн., яка складається з простроченої суми кредиту у розмірі 45989 грн.83 коп.; з прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 27133 грн.46 коп.; з плати за пропуск платежів у розмірі 164583 грн.04 коп. Розмір пені банком нараховувався відповідно до п. 4.3 договору кредиту у якому зазначено, що право банку у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу вимагати від останнього додатково сплатити пеню, що нараховується за кожен день невиконання або прострочення виконання зобовязань у розмірі 0,5% від суми невиконання боргових зобовязань. Розмір пені більший від розміру тіла кредиту більше ніж в 3 рази, що є грубим порушенням п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливою умовою і не відповідає нормам зазначеного закону. Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Так процентна ставка пені за договором становить 0,5 % за кожен день невиконання або прострочення виконання боргового зобовязання , що в свою чергу становить 181% за рік. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заперечення (а.с.60), у яких зазначив, що 09.12.2015 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким було задоволено позов ПАТ «Всеукраїнського [PERSON] Банку» та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 258824.71 грн. Враховуючи той факт, що доки клієнт виконував свої майнові зобовязання, він погоджувався з умовами договору, після невиконання майнових зобовязань та того факту що ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачка таким чином вирішила відмовитися від майнових зобовязань , які за власною ініціативою набула отримавши кредит у банку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи,вважає за необхідне позов задовольнити,виходячи з наступного: Судом встановлено, що 19.07.2011 року між позивачкою і ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивачка отримала у банку кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 47000 грн. на поточні потреби, строком до 19.07.2014 року з відсотковою ставкою 17% річних. 09 грудня 2015 року Московським районним судом м.Харкова ухвалено рішення, яким позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення заборгованості з [PERSON] було задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.07.2015 року становить 258824,71 грн. та складається: з заборгованості по поверненню кредиту у сумі 45989,83 грн., заборгованості по сплаті відсотків у сумі 21118,38 грн., заборгованості по сплаті комісії у сумі 5751,08 грн., штраф за несвоєчасне виконання зобовязань у сумі 27133,46 грн., плата за пропуск платежів у сумі 164583,04 грн. Згідно з ч.1, ч.3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розміні та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до умов договору банк відкрив позивачки не відновлювальну кредитну лінію на поточні потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати в неповному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка для обчислення пені встановлена нуль цілих пять десятих відсотка, пеня розраховується за методом «факт/360». Так відповідно до цього пункту договору процентна ставка пені становить 0,5% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожен день прострочення в перерахунку становить 180% річних, що є несправедливою умовою п.4.3 спірного договору. Згідно ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець(виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що пункт 4.3 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 0,5% за кожен день прострочення виконання зобовязання за споживчим кредитом, що становить 180% від суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів за рік є несправедливим та суперечить принципам розумності, добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав, обовязків на шкоду позичальника [PERSON], як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання нею зобовязань за спірним договором, що визнається недійсним. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 р. №6-100цс14, в ухвалах судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013 р.; 10.12.2014 р.

Outcome: approved