Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, а саме: просить визнати кредитний договір №1301/0308/88-031, укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 24.03.2008 року, недійсним; застосувати правові наслідки недійсності правочинів у вигляді двосторонньої реституції. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що між нею [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 24.03.2008 року було укладено Кредитний договір №1301/0308/88-031, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» зобов'язався надати позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 21000 доларів США на строк з 24 березня 2008 року по 23 березня 2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Договором. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Для забезпечення виконання вище вказаного зобов'язання між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір, посвідчений 24 березня 2008 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №442. Згідно квитанції від 24.03.2008 року Позивач отримала кошти за вищевказаним кредитним договором у розмірі 21000 доларів США. Також, позивачем було сплачено комісію за перевірку документів за кредитним договором у розмірі 1060,50 грн. та страховий платіж у розмірі 160,09 грн. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» продало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінив ПАТ «Сведбанк», як кредитора у визначених зобов'язаннях. Позивач в позові зазначає, що з моменту отримання кредиту вона справно виконувала зобов'язання щодо повернення кредиту. Проте з початку 2015 року внаслідок підвищення курсу долара США та нестабільної економічної ситуації в країні у Позивача виникла непередбачена заборгованість. Як наслідок 18.02.2015 року Відповідачем направлено досудову вимогу за вих..№31.4- 08/2657/15, згідно якої вказано про наявність у Позивача заборгованості перед Відповідачем станом на 29.01.2015 року у розмірі 1194,35 доларів США. Внаслідок цього Позивачем усвідомлено, що при укладенні кредитного договору не передбачено та не додано до кредитного договору в якості додатку графік погашення процентів за користування кредитними коштами з метою визначення сукупної вартості кредиту (так як графік погашення тіла кредиту викладений у письмовій формі у вигляді додатку №1 до кредитного договору та погоджений підписами сторін кредитного договору) та не визначено за якою формулою необхідно визначати черговий платіж для погашення кредиту. Також, Відповідачем перед підписанням кредитного договору не надано письмової інформації про застереження щодо валютних ризиків, сторону, яка несе відповідальність та збитки при настанні валютних ризиків, інформацію щодо методики, яка використовується банком, для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за коркстування ним, а основне - інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Позивач вважає, що оскільки дана інформація не була надана Позивачу перед укладенням договору в письмовій формі, та між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а значить даний договір слід визнати недійсним. Крім цього, представником позивача адвокатом Манукян М.А. подано до суду додаткові пояснення, відповідно до яких остання просить поновити строк звернення до суду з огляду на поважність причин його пропуску, а саме те, що позивач є слабким суб'єктом економічних відносин та не є достатньо юридично обізнаним із нормами чинного законодавства України і відповідно дізнався про порушення своїх прав (шляхом неналежного укладення договору та не повідомлення усієї необхідної інформації перед укладенням даного договору) лише при зміні обставин та виявленні неточностей та прогалин шляхом отримання листа від Банку з якого стало зрозумілим введення в оману Позивача щодо вартості кредиту та валютних ризиків. Представником відповідача подано до суду заперечення проти позовної заяви, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити.. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак її представником подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив, вважає позовні вимоги безпідставними. Також подано письмову заяву про застосування строку позовної давності. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 24.03.2008 року було укладено Кредитний договір №1301/0308/88-031, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» зобов'язався надати позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 21000 доларів США на строк з 24 березня 2008 року по 23 березня 2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Договором. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Для забезпечення виконання вище вказаного зобов'язання між позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір, посвідчений 24 березня 2008 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №442. Згідно квитанції від 24.03.2008 року Позивач отримала кошти за вищевказаним кредитним договором у розмірі 21000 доларів США. Також, позивачем було сплачено комісію за перевірку документів за кредитним договором у розмірі 1060,50 грн. та страховий платіж у розмірі 160,09 грн. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» продало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінив ПАТ «Сведбанк», як кредитора у визначених зобов'язаннях.. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, кредитний договір виконувався. Згідно ст. 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 цього Кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У своїй сукупності докази у справі не свідчать, що у момент укладення оспорюваного договору кредиту не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України. Так, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі; договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; останній не суперечив правам та інтересам позивача. Доказів зворотного суду не надано. Конституційний Суд України у рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Однак поряд з цим, іншою засадою цивільного законодавства є свобода договору і як вбачається з матеріалі справи, така засада при укладення оспорюваних договорів була дотримана. Згідно ст. 12 ЦК України, свої цивільні права особа здійснює вільно, на власний розсуд Як зазначив Конституційний Суд України у рішення від 10.10.2011 року № 15-рп/2011, держава й має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Але це не позбавляє споживачів кредитних послуг необхідності розсудливого й виваженого підходу до наміру отримати такі послуги та реалізації останнього. Тим паче, загальновідомо, що природа кредитних договорів завжди пов'язана з ризиками, у т.ч. валютними, які наперед неможливо передбачити, але настання яких завжди є ймовірним, що для банку, що для позичальника чи для обох відразу. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Станом на день підписання кредитного договору 24.03.2008р. позивач була ознайомлена зі змістом договору, підтвердженням чого є її підпис. У матеріалах справи відсутні докази про пред'явлення позивачем претензій та вимог щодо вказаного кредитного договору до відповідача протягом 2008-травня 2015 років. Натомість, з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельтабанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, [PERSON] звернулася лише у травні 2015 року. Суд не вбачає поважності причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, а тому відсутні підстави для його поновлення. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів слід відмовити, у зв'язку з пропущенням терміну позовної давності.

Outcome: dismissed