Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності, визнання за позивачкою право власності на ? частини квартири, виключення із спадкового майна після померлого 1/2 частини спільної сумісної власності квартири та депозиту у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» та зміни черговості спадкування. Згідно уточненої позовної заяви додатково просить визнати депозит у розмірі 250000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень розміщений у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» за договором від 07.09.2015 особистою приватною власністю позивачки. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона та [PERSON] проживали разом однією сім'єю, як чоловік і жінка з 1981 року. Весь час вони постійно жили як справжнє подружжя, мали спільний побут, спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки, постійно і безперервно проживали разом, дбали один про одного під час хвороби, робили домашні справи, купували побутову техніку, нерухоме майно, робили грошові накопичення (депозити). Вона вважала [PERSON] своїм чоловіком, а він її - своєю дружиною, однак офіційно відносини між ними ми так і не були зареєстровані - шлюб між ними не був укладений. Для поліпшення побутових умов в 2015 році вони вирішили купити ще одну квартиру.28.07.2015 її цивільним чоловіком [PERSON] придбано за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира потребувала капітального ремонту. На ремонт квартири син позивачки від першого шлюбу подарував 300тис.грн., із яких 250тис гривень було покладено її цивільним чоловіком [PERSON] на депозит у банківську установу. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є їх спільна донька [PERSON], яка звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Редьки Р.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], але позивачка вважає, що таким чином порушуються її майнові права, оскільки квартира, яка залишилося після померлого є об'єктом права спільної сумісної власності, яке вони набули під час проживання однією сім'єю, а грошові вклади внесені до банківських установ в силу ч. 1 п. 2 ст. 57 СК України є особистою власністю позивачки і тому звертається з позовом до суду. Також зазначає, що вона протягом тривалого часу опікувалася, надавала матеріальну та іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у часто безпорадному стані, а тому має право на спадкування разом з спадкоємцями першої черги. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти уточненого позову не заперечувала, визнала його в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачка проживала з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 1981 року. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали на сімейні потреби, для влаштування побуту, відпочинку, продуктів харчування, ліків, дбали один про одного, укладали підтримували морально, жили в мирі і злагоді та вважали себе подружжям. Проживали вони за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7913491 від 29.07.2005 року та не заперечується відповідачкою; Також факт проживання померлого [PERSON] із [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджуються довідкою ЖЕД № 47 від 10.04.2006 довідкою ЖЕД № 47 від 16.02.2009, довідкою КП «ВРЕЖО № 13» від 11.06.2012 та також не заперечується відповідачкою, яка є спільною донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Чисельні спільні фотокартки, які наданні [PERSON] також свідчать, що між нею та [PERSON] були відносини притаманні подружжю. Наданий позивачкою в якості доказів договір про користування електричною енергією № [NUMBER] від 20.04.2006, акт зняття контрольних показів від 04.01.2014 року та гарантійні талони на побутову техніку в яких [PERSON] зазначений відповідно як споживач та покупець свідчить про спільний побут з [PERSON] та [PERSON] 25.04.2006 року [PERSON] переніс гострий передній інфаркт міокарда, що підтверджується виписним епікризом № 6386, і після цього він був тривалий час (по 2008 рік) був у безпорадному стані. В цей час [PERSON] постійно опікувалася за [PERSON] і матеріально забезпечувала його, оскільки він нене міг самостійно забезпечувати себе, постійно спілкувалася із ним, радилася по домашніх справам, прибирала за ним, готувала їжу, прала білизну. Ці факти в судовому засіданні не заперечуються Відповідачкою та визнаються нею. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції 22.10.2015 року. Також судом встановлено, що за період проживання однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу було придбано нерухоме майно, а саме: 28.07.2015 року [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу квартири від 28.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. було придбано двокімнатну квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 41340088 від 28.07.2015 року. Відповідно умов договору дарування від 01.09.2015 року [PERSON], (дарувальник) подарував [PERSON] (обдарована) на ремонт квартири грошові кошти в розмірі 300000 (триста) тисяч гривень. Частину з цих коштів (двісті п'ятдесят тисяч гривень) [PERSON] розміщено на депозитному рахунку ПАТ «Державний ощадний банк України» про що укладено депозитний договір від 07.09.2015 № 20493707. Відповідачка в судовому засіданні визнає дані обставини. Державним ощадним банком України (лист від 28.02.2017 № 107.29-26/1-7Бт) надано інформацію, що [PERSON], ІПН [NUMBER] укладено з ПАТ «Державний ощадний банк України» депозитний договір від 07.09.2015 № 20493707. Згідно умов даного договору розмір депозиту складає 250 тис. (двісті п'ятдесят тисяч) грн. За життя [PERSON] не склав заповіту. З матеріалів спадкової справи № 4/2016 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася відповідачка. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Частина 2 ст. 1259 ЦК України визначає, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 256 ЦПК України з 01 січня 2004 року суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Статтею 234 ЦПК України визначена можливість встановлення у судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, тобто таких, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Виходячи зі змістуч. 6 ст. 235 ЦПК України, у разі наявності спору про право справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у позовному провадженні. Відповідно до п. 21 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно із ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. Підсумовуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач позов визнав, а самі позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved