Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що 04 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду від 01 грудня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Судом місце проживання дитини не встановлювалось, проте на момент розірвання шлюбу до сьогоднішнього дня дитина проживала разом з позивачем. Позивачка створила своїй неповнолітній дитині належні умови для нормального фізичного та духовного розвитку, забезпечила її всім необхідним. Відповідач з дитиною спілкувався вкрай рідко, не цікавився її успіхами в школі. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач відмовив в наданні допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Кризові явища останніх років, вкрай складні умови життя, відсутність стабільного заробітку в сільській місцевості змусили позивачку шукати кращої долі для себе та своєї доньки за кордоном. Так останній час, позивачка сезонно працює на території Республіки Польща, де має високий дохід, та має окрему орендовану квартиру. З метою забезпечення повноцінного виховання, організації навчального процесу, позивачка має намір проживати разом з донькою на території Республіки Польща. Питання щодо навчання [PERSON] в польській школі, вже погоджене з польськими освітянами, що підтверджується відповідним контрактом укладеним 22.06.2021 року в м. Варшаві, з Фондом Розвитку Підприємництва «Twoj StartUp», тому учениця зобов`язана приступити до навчання згідно графіку з 1 вересня 2021 року. Виїзд доньки за кордон позивачка обговорювала з відповідачем, той погоджується, але ніяких конкретних дій в цьому напрямку не робить. За таких обставин, позивачка змушена звернутись до суду. На думку позивачки, неповнолітня [PERSON] повинна проживати з нею, оскільки бабуся, з якою [PERSON] залишалась на період відсутності матері, не зможе замінити материнську любов та роль материнського виховання, особливо в підлітковий період, період формування особистості молодої дівчини. Просить надати [PERSON] , [INFO] дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] [INFO] , за кордон до Республіки Польща без згоди та супроводу батька [PERSON] [INFO] до набуття дитиною шістнадцятирічного віку та дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для виїзду до Республіки Польща неповнолітньої [PERSON] 31.10.2005 року до досягнення нею шістнадцятирічного віку. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, всебічного та об`єктивного дослідження, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду від 01 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 червня 2005 року виконавчим комітетом Матусівської сільської ради Шполянського району, Черкаської області, актовий запис № 17 - розірвано. Судом місце проживання дитини не встановлювалось, проте на момент розірвання шлюбу до сьогоднішнього дня дитина проживала разом з позивачем. Позивачка створила своїй неповнолітній дитині належні умови для нормального фізичного та духовного розвитку, забезпечила її всім необхідним. Відповідач з дитиною спілкувався вкрай рідко, не цікавився її успіхами в школі. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач відмовив в наданні допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Останній час, позивачка сезонно працює на території Республіки Польща, де має високий дохід, та має окрему орендовану квартиру. З метою забезпечення повноцінного виховання, організації навчального процесу, позивачка має намір проживати разом з донькою на території Республіки Польща. Питання щодо навчання [PERSON] в польській школі, вже погоджене з польськими освітянами, що підтверджується відповідним контрактом укладеним 22.06.2021 року в м. Варшаві, з Фондом Розвитку Підприємництва «Twoj StartUp», тому учениця зобов`язана приступити до навчання згідно графіку з 1 вересня 2021 року. Виїзд доньки за кордон позивачка обговорювала з відповідачем, той погоджується, але ніяких конкретних дій в цьому напрямку не робить. За таких обставин, позивачка змушена звернутись до суду. На думку позивачки, неповнолітня [PERSON] повинна проживати з нею, оскільки бабуся, з якою [PERSON] залишалась на період відсутності матері, не зможе замінити материнську любов та роль материнського виховання, особливо в підлітковий період, період формування особистості молодої дівчини. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача існують труднощі в отриманні від батька дитини дозволу на вивезення доньки за кордон та на виготовлення документів, що надають право на виїзд неповнолітньої дитини за межі України. Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами статті 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»\~та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року\~\~№57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду\~в Україну громадян України», який\~регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері,\~оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р., які\~визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону,\~виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що\~виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом тільки встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно Принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до\~ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до\~ст. 141 СК\~України, визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.\~7,\~155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Таким чином, надаючи право на вивезення неповнолітнього за кордон на підставі рішення суду, суд, не виходячи за межі позовних вимог та для забезпечення реалізації даного права позивачем одночасно надає дозвіл на виготовлення проїзних документів без нотаріально посвідченої згоди батька. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ,від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ураховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 235/139/16-ц, оскільки, ухвалюючи рішення в указаній категорії справ, суди мають насамперед охороняти права та інтереси дитини, визначивши, що найкраще відповідає її інтересам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Так, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, що зводиться не тільки до особистих побачень з дитиною, а й до забезпечення її всебічного розвитку, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей, отже виїзд дитини [PERSON] за кордон не порушить право відповідача на участь у його вихованні, оскільки має на меті захист прав дитини. Суд, враховуючи викладе, вважає вимоги позивача є такими, що не суперечать інтересам дитини, сприяють її здоров`ю і розвитку, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved