Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами, якими просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що вказана квартира належить їй на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області 24.10.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-141. Зазначає, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2004 року. Після смерті у 2012 році її чоловіка, [PERSON], який був батьком відповідача, [PERSON] вийшов з нею на зв'язок лише один раз, після чого спілкування повністю припинилося. Таким чином, через реєстрацію відповідача обмежується її право у користуванні та розпорядженні майном, а також у сплаті комунальних платежів. Позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за її відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивачку та свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 317, ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області 24.10.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-141. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 27.10.1993 року, що підтверджено довідкою від 24.07.2018 року, наданої відділом адресно-довідковї роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON], який є сином чоловіка позивачки, в квартирі [ADDRESS], з 2004 року не проживає. Будь-яких перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням позивачка йому не чинила. Особистих речей відповідача в квартирі не має. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], підтверджується копією акту про не проживання відповідача, складеного КП «Житсервіс» 05.06.2018 року. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved