Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що з 1986 року і по даний час вона безперервно користується та утримує домогосподарство по [ADDRESS] де постійно проживає та зареєстрована. Підставою для заселення в даний будинок був усний дозвіл голови виконавчого комітету ради народних депутатів Войнівської сільської ради. Однак вчасно зареєструвати право власності на даний будинок позивач не встигла. Враховуючи викладене, а також те, що вона понад 30 років безперервно, відкрито користується даним майном, просить суд задовольнити позов та визнати за нею право власності на вищезазначений будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підставі зазначених у позовній заяві, просила суд його задовольнити. Від відповідача Войнівської сільської ради надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у відсутність їх представника. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без участі відповідача, який не з'явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Ухвалою судді від 05.10.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі. Згідно ухвали суду від 02.11.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], [INFO], з 1990 року і по теперішній час проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Войнівської сільської ради від 12.09.2018 року (а.с.7). Крім позивача, у даному будинку проживає без реєстрації її син [PERSON], [INFO] (а.с.8,11) Технічний паспорт на вказаний будинок виготовлено на замовлення позивача 31.08.2018 року (а.с.15-18). Згідно технічного паспорту вказане нерухоме майно складається з житлового будинку літ А-1 (на плані земельної ділянки), сараю літ. Б, погреба вхідного літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі №1-2 (а.с.15-18). Відповідно до рішення третьої сесії сьомого скликання Войнівської сільської ради від 09.02.2016 року №61, на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» в [ADDRESS] (а.с.19). Судом встановлено, що позивач проживає в спірному будинку з 1990 року та сплачує комунальні послуги, що підтверджується договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення №15 від 17.03.2015 (а.с.20-21), договором про користування електричною енергією №32199 від 19.03.2013 (а.с.22), договором про надання населенню послуг з газопостачання від 22.11.2013 р. (а.с.23-25). Згідно записів по господарського обліку книги №5 за 1986-1990 роки за адресою с. Сторожове Чутівського району Полтавської області були зареєстровані: [PERSON], [INFO] - голова двору, [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - син Як вбачається із довідки Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 9180 від 07.09.2018, станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] не проводилась ( а.с. 13). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №135347963 від 23.08.2018 реєстрація права власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], не проводилася. (а.с. 12). Допитані в суді свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] понад 30 років у спірному будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати,зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07. 02. 2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже позивачка у відповідності до закону порушила питання про виникнення права власності, після 1 січня 2011 року, оскільки строк набувальної давності спливає у відповідні місяць та число останнього строку року. З моменту спливу строку набувальної давності у неї, як давнісного володільця, за загальним правилом, і виникло право власності на нерухоме майно, яким вона відкрито і безперервно володіла. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. На підставі вказаних письмових доказів та пояснень свідків, суд вважає, що позивачка добросовісно заволоділа житловим будинком в [ADDRESS] та протягом 28 років відкрито користується ним, а отже згідно ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved