Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Бородянська районна державна адміністрація Київської області, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У обгрунтування позову посилається на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилась [PERSON], [INFO]; рішенням Бородянського районного суду Київської області від 27.06.2006 року шлюб між ними розірвано. Оскільки відповідач після припинення подружніх відносин коштів на утримання дитини не надавав, рішенням цього ж суду від 14.12.2006 року з нього стягнуто аліменти на утримання дочки, які сплачує нерегулярно та не в повній мірі, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 9125 грн. [PERSON] протягом всього часу окремого проживання не спілкується з дитиною, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням та здоров'ям, тобто він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки. Вихованням, лікуванням та утриманням дитини повністю займається позивач, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача у її користь 704,80 грн. судового збору та 500 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, звернувшись в суд із письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, зазначивши при цьому, що присудженні аліменти на утримання дитини сплачує вчасно. Представник Бородянської районної державної адміністрації Київської області Політико М.Ю. позов вважає підставним та таким, що підлягає до задоволення. Підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] Судом встановлені такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.12.2005 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.07.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис за №144. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14.12.2006 року присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 188 грн. щомісячно, починаючи з 9.11.2005 року і до досягнення дитиною повноліття. Як убачається з даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеним головним державним виконавцем Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 1.11.2018 року становить 9125 грн. Згідно довідки №1767, виданої 15.08.2018 року Бородянською селищною радою Київської області, [PERSON] зареєстрована і проживає по [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON], 2004 року народження. Зі змісту акту, складеного 31.05.2018 року депутатом Бородянської селищної ради VІІ скликання по 19 округу Степковим В.В. у присутності сусідів: [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON], 1978 р.н., з моменту розлучення з 2006 року проживає окремо, за цей час з дитиною не бачився, участі у вихованні та догляді за нею не бере, її фізичним та моральним розвитком не займається. [PERSON], 2004 року народження, навчається у Бородянській СЗОШ І-ІІІ ступенів №1 (учениця 6 Б класу), батько [PERSON] шкільним життям доньки не цікавиться, школу не відвідував, що зазначено у характеристиці, виданій Бородянською СЗОШ І-ІІІ ступенів №1. Згідно рішення виконавчого комітету Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області №232 від 2.08.2018 року вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дочки [PERSON], [INFO] Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дитини [PERSON], [INFO], розпорядженням голови Бородянської районної державної адміністрації №423 від 3.10.2018 року затверджено висновок, згідно якого батько дитини [PERSON], [INFO], [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, не спілкується з дитиною, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, що негативно позначається на самоствердженні дитини як молодої особистості та спричиняє їй душевні переживання. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених у п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У режимі відеоконференції неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що батько до неї ніколи не навідувався, вони не спілкуються, вона його ніколи не бачила і не знає. Допитаний як свідок [PERSON] суду пояснив, що є хрещеним батьком дитини і повністю підтверджує факт самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків. Батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, умовами проживання. Враховуючи вищенаведені обставини, визнання позову відповідачем, думку дитини при вирішенні питання, що стосується її життя, суд приходить до переконання про підставність позову. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач не цікавиться життям та здоров'ям дитини, її розвитком і вихованням, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що є наслідком його винної поведінки та є підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 4.2 договору про надання правової допомоги від 10.12.2018 року, предметом якого є надання адвокатом Башинською О.П. правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором [PERSON], замовник за підготовку позову сплачує 500 грн., за необхідності інші послуги оплачуються на підставі виданих адвокатом квитанцій. Як убачається з квитанції до прибуткового касового ордера серії 12АААЛ 866504 від 10.12.2018 року, [PERSON] сплатила 500 грн. за надання правничої допомоги. Відповідач згідно з поданою ним письмовою заявою, про визнання позову, розміру витрат на правничу допомогу не оспорював. З цих підстав до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 500 грн., понесених нею зазначених судових витрат. Також, у силу ч. 1 п. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 704, 80 грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом.

Outcome: approved