Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з 1985 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який у 2009 році рішенням Сокирянського районного суду було розірвано. 14.09.2016 року їй було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після укладення шлюбу вони з відповідачем почали спільно будувати житловий будинок та інші господарські будівлі і споруди, розташовані за адресою: вул. Н. Яремчука, 25-а в с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, які в 1991 році були зареєстровані на імя [PERSON] Оскільки даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовані ними з відповідачем під час шлюбу, спільною участю коштами та працею, вважає їх спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували спільно проживати в будинку по вул. Н. Яремчука, 25-а в с. Романківці, спору щодо розподілу майна не виникало. В подальшому, між ними почали виникати конфлікти щодо поділу спільного майна, які в добровільному порядку вони вирішити не можуть. Вважає, що про порушення своїх майнових прав, як співвласник майна, вона дізналася тільки в 2016 році, тому не пропустила строк, передбачений ч.2 ст.72 СК України. До цього часу вона вільно користувалася спільним майном, проживаючи в даному будинку. Висновком про проведення будівельно-оціночного дослідження житлового будинку від 16.09.2016 року підтверджується можливість його поділу на дві ізольовані квартири, без порушення прав жодної із сторін (варіант розподілу №1). Із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила суд: Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Н. Яремчука, 25-а с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Н. Яремчука, 25-а с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, між його спільними сумісними власниками [PERSON] та [PERSON], виділивши в натурі: [PERSON]: 1) у житловому будинку по технічному паспорту наступні приміщення: - коридор №1-1, площею 9,10 кв.м. вартістю 19853,00 грн.; - кімната №1-2, площею 18,30 кв.м. вартістю 39925,00 грн.; - кімната №1-6, площею 18,30 кв.м вартістю 39925,00 грн. Разом площею 45,70 кв.м., вартістю 99703,00 грн. 2) у господарських будівлях та спорудах: - літню кухню літ. «Б», площею 36,9 кв.м., вартістю 62148,00 грн.; - сарай літ. «Д», площею 9,0 кв.м., вартістю 6215,00 грн. Разом площею 61,6 кв.м., вартістю 68363,00 грн. Всього нерухомого майна вартістю 168066,00 грн., що становить 48,7/100 реальної частки, що на 4568,00 грн. менше за ідеальну частку. [PERSON]: 1) у житловому будинку по технічному паспорту наступні приміщення: - веранда №1-1, площею 12,9 кв.м. вартістю 28144,00 грн.; - кладова №І-2, площею 10,3 кв.м. вартістю 22471,00 грн.; - кімната №1-3, площею 11,8 кв.м. вартістю 25743,00 грн.; - кухня №1-4, площею 12,9 кв. м. вартістю 28144,00 грн.; - кімната №1-5, площею 11,80 кв.м. вартістю 25743,00 грн.. Разом площею 59,7 кв.м., вартістю 130245,00 грн. 2) у господарських будівлях та спорудах: - гараж літ. «В», площею 18,90 кв.м., вартістю 29348,00 грн.; - сарай літ. «Г», площею 24,7 кв.м., вартістю 17609,00 грн. Разом площею 43,6 кв.м., вартістю 46957,00 грн. Всього нерухомого майна, вартістю 177202 грн., що становить 51,3/100 реальної частки, що на 4568,00 грн. більше за ідеальну частку. Огорожу залишити у спільному користуванні. Стягнути з відповідача на її користь компенсацію за різницю в частках у розмірі 4568 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. При цьому, позивач також зазначила, що після укладення з відповідачем шлюбу в 1985 році вона проживала разом із ним у його батьків в с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області. В тому ж році вони почали спільно будувати житловий будинок на земельній ділянці за адресою вул. Московська ([PERSON]), 25а. Працюючи на посаді головного бухгалтера хлібоприймального підприємства з 1982 по 1996 рік, під час будівництва будинку вона замовляла та придбавала зі складу підприємства будівельні матеріали, зокрема дошки, блок для будівництва стін, цемент. Відповідач в той час працював обліковцем рільничої бригади. Будівельні матеріали і кошти на оплату працівникам вони вносили спільно. Будівництво будинку закінчили в 2012 році. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, при цьому відповідач зазначив, що спірний будинок він почав будувати самостійно, до одруження, в 1983 році на городі своїх батьків. До осені 1985 року будинок вже був побудований, накритий, поштукатурений, були встановлені вікна та двері. В 1987 році він виготовив технічну документацію на будинок. Під час спільного проживання з позивачем, був побудований лише гараж і сарай. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідач отримав у спадщину будинок від свого покійного діда, розташований по вул. Базарній с. Романківці. В 1980 році він продав даний будинок і за ці кошти почав будівництво спірного будинку, що підтверджує факт будівництва будинку до укладення шлюбу. Окрім цього, представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено визначений законом строк позовної давності із зверненням до суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він перебуває в дружніх відносинах з відповідачем [PERSON] В травні 1983 року до нього звернувся батько позивача з проханням визначити межі земельної ділянки для будівництва. На його прохання він визначив межі та розпочав будувати будинок. Разом із своїм братом [PERSON] та [PERSON] він виконував всі роботи, зводив фундамент, будував стіни. З чого будували будинок точно не памятає, здається з цегли, яку на його думку привозили з м. Чернівці. Будинок був побудований, накритий, поштукатурений, було вмонтовано вікна та двері. Всі роботи вони виконали за одне літо, тобто на протязі 3-х місяців. Всі витрати по будівництву будинку здійснював батько відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що з 1982 року він працював на одному підприємстві разом із позивачем [PERSON] В 1985 році він працював на посаді завідуючого складом. З 1985 року по 1987 рік на складі підприємства були будівельні матеріали, зокрема паркет в кількості 40 кв.м., цемент, камінь, дошки. В той час всі ці будівельні матеріали через підприємство придбавала позивач [PERSON], яка працювала на посаді головного бухгалтера. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в період з 1979 року по 1995 рік він працював в колгоспі водієм вантажного автомобіля. Періодично він виконував роботи по доставці будівельних матеріалів. [PERSON] він також возив цеглу, однак в якому це було році не памятає. Заслухавши доводи всіх учасників судового процесу, допитаних в судовому засіданні свідків, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд дійшов висновків про задоволення позову з огляду таке. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.1985 року. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.12.2009 року шлюб між ними було розірвано. Довідкою, виданою виконкомом Романковецької сільської ради від 24.01.2017 року за №332 підтверджується, що [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 29.06.1987 року по 04.02.2000 року і з 14.05.2003 року по даний час (Т.І а.с.80). Копією будівельного паспорта №86 від 27.07.1987 року підтверджується, що його видано забудовнику [PERSON] на забудову земельної ділянки в с. Романківці, вул. Московська (Т.І а.с.83). Довідкою, виданою виконкомом Романковецької сільської ради від 24.01.2017 року за №37/02-18 підтверджується, що вулиця Московська перейменована у вулицю [PERSON] (Т.І а.с.81). Рішенням виконкому Сокирянської районної ради №18 від серпня 1987 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу паспорта на забудову в с. Романківці, по вул. Московській на виділеній земельній ділянці площею 0,12 га (Т.І а.с.84). Згідно копії паспорта на забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР , зареєстрованого у виконкомі Сокирянської районної ради №86 від 07.07.1987 року, значиться забудовник [PERSON], місце забудови вул. Московська в с. Романківці, земельна ділянка площею 0,12 га радгоспу ім. ХХ партзїзду. Забудова ділянки дозволена виконкомом районної ради від 12.08.1987 року. На наданій земельній ділянці дозволено будівництво житлового будинку (Т.І а.с.85). Копією проекту забудови №86 від 27.07.1987 року підтверджується, що забудовником по вул. Московській в с. Романківці є [PERSON] (Т.І а.с.86). Копією акту виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника, затвердженого районним архітектором, підтверджується, що на підставі рішення виконкому районної ради від 12.08.1987 року встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Московській в с. Романківці і земельна ділянка межує з домоволодіннями [PERSON] та [PERSON] (Т.І а.с.87-89). Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10.10.1991 року і зареєстрованого в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 10.10.1991 року в реєстровій книзі №4, сторінка №200, за реєстровим №1080 право власності на даний будинок зареєстровано за [PERSON] (Т.І а.с.44). Згідно копії інвентарної справи житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Московська ([PERSON]), 25-А, с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, належний [PERSON], наданий на запит суду КП «Сокирянське РБТІ», роком забудови житлового будинку літ. «А», площею 106,0 кв.м. є 1986 рік, літньої кухні літ. «Б», гаража літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д» - 1990 рік. (Т.ІІ а.с.8-13). Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові №6-2333-цс15 від 25.11.2115 року. Відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу. Ст.22 КпШС України, дійсного на момент набуття права власності на майно, ст.60 СК України, що діє з 01.01.2004 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, в результаті досліджених в судовому засіданні доказів, показань свідків, письмових доказів, зокрема інвентаризаційної справи, судом з достовірністю встановлено, що спірний житловий будинок був побудований в 1986 році, тобто під час шлюбу сторін, а отже належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, з посиланнями на показання свідка [PERSON] щодо забудови спірного будинку до 1985 року, тобто до моменту укладення шлюбу з позивачем, оскільки його доводи повністю спростовуються дослідженою в судовому засіданні сукупністю доказів. Доводи представника відповідача [PERSON] щодо наявності у відповідача власних коштів для будівництва, внаслідок продажу будинку, належного його дідові також не можуть достовірно свідчити про рік забудови спірного будинку та не спростовують інших встановлених судом обставин справи. З наданого сертифікованим субєктом оціночної діяльності [PERSON] Висновку про проведення будівельно-оціночного дослідження від 16.09.2016 року встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Н.Яремчука (Московській), 25-а в с. Романківці станом на 16.09.2016 року становить 345368,00 грн. Ідеальна частка кожного із сторін становить 172634,00 грн. (а.с.18-43). Вищенаведеним висновком підтверджується, що житловий будинок є подільним та є технічна можливість поділити його на 2 ізольованих квартири, при цьому позивач просила суд поділити його по варіанту розподілу №1 та виділити їй меншу реальну частку, ніж відповідачу, що не суперечить вимогам законодавства та інтересам сторін. Враховуючи вказане суд вважає за доцільне при задоволенні позову поділити спірний житловий будинок в натурі, згідно варіанту розподілу №1, компенсувавши позивачу за рахунок стягнення з відповідача різницю розміру вартості ідеальних часток. Згідно ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто, вирішуючи питання про початок перебігу строку позовної давності, слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, бо саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення його права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі і до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення ним права на нажите в період шлюбу майно, яке зареєстроване за відповідачем, не може свідчити про порушення права позивача і вказувати на початок перебігу строку позовної давності. При цьому, суд виходить із твердження позивача про те, що спір щодо нерухомого майна виник між сторонами в 2016 році, що і стало підставою її звернення до суду з даним позовом. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України у своїй постанові по справі №6-258цс15 від 23.09.2015 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цих норм. Копією акту, складеного депутатом Романковецької сільської ради від 26.01.2017 року, підтверджується, що сторони: [PERSON] та [PERSON] спільно проживають та ведуть спільне господарство і обставини, зазначені в акті, підтверджені обома сторонами шляхом вчинення особистих підписів (а.с.82). Довідкою, виданою виконкомом Романковецької сільської ради від 04.11.2016 року за №4374 підтверджується, що сімя [PERSON], яка проживає в будинку, розташованому в с. Романківці, вул. Яремчука, 25-а, складається із: її колишнього чоловіка [PERSON], повнолітніх доньок сторін та онуків (а.с.17). В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували звертання сторін до суду з приводу оспорювання права власності [PERSON] на нерухоме майно, розташоване по вул. Н. Яремчука, 25-а до моменту подання позивачем даного позову. Тобто, вищенаведеними доказами підтверджується, що до дня подачі до суду позову позивач проживала в вищенаведеному будинку і її права на здійснення права власності на дане нерухоме майно, відповідачем не порушувалися та визнавалися. Тобто, суд вважає, що [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. На підставі ст.11,22, 29 ч.3 КпШС України, ст.ст. 60, 61, 63, 68-71 СК України, ст.ст. 355, 368, 370, 372 ЦК України та

Outcome: approved