Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою № 2 по вул. Набережна, 51 в смт. Нова Прага Олександрійського району Кіровоградської області шляхом виселення з неї відповідачки без надання їй іншого жилого приміщення. В позові зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Олександрійською районною державною нотаріальною конторою 15 лютого 2012 року, їй належить двокімнатна квартира з надвірними будівлями [ADDRESS]. Право власності зареєстроване Олександрійським комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 15 лютого 2012 року. Враховуючи, що позивачка являється інвалідом першої групи і має обмежені можливості щодо вільного пересування, оформленням її спадкових прав від її імені на підставі виданої довіреності займалася її дочка [PERSON] Після отримання правовстановлюючих документів [PERSON] навідалася до спадкової квартири, щоб перевірити її стан. В ході візиту зясувалося, що в квартирі позивачки незаконно проживає відповідач [PERSON], яка самовільно, не маючи будь-яких правових підстав, без згоди власника житла зайняла квартиру [ADDRESS] та проживає в ній. [PERSON] ознайомила з [PERSON] з правовстановлюючими документами на квартиру про належність її позивачці [PERSON] та запропонувала звільнити квартиру, на що [PERSON] відмовилась, мотивуючи тим, що вона в 2011 році придбала квартиру у [PERSON] на підставі усного договору. Будь-яких документальних доказів придбання квартири [PERSON] не надала. 15 лютого 2012 року [PERSON] від імені позивачки подала відповідну заяву до Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області. Постановою від 16.02.2012 року в порушенні кримінальної справи було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду для вирішення цивільно-правового спору. В ході перевірки, проведеної працівниками Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області, було опитано [PERSON], який пояснив, що нібито придбав належну позивачці квартиру за 500 гривень у неї та її чоловіка на підставі розписки, а пізніше продав її відповідачці [PERSON] Позивачка ніколи не продавала зазначену квартиру та не отримувала грошей за її продаж. В той же час вона допускає, що такі дії могли бути здійснені її покійним чоловіком без її відома та поза її волею. Її покійний чоловік за життя зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя. Позивачка, будучи інвалідом першої групи, не мала фізичної можливості впливати на нього чи якимось чином контролювати його дії. Враховуючи, що квартира належить позивачці як спадщина після смерті її матері [PERSON], яка померла 28 квітня 2004 року, то ні її чоловік, ні будь-які інші особи не вправі проти її волі користуватися чи розпоряджатися належним їй майном. Чинним законодавством України визначено обовязкову нотаріальну форму для угод купівлі-продажу нерухомого майна, тож угоди, укладені в іншій формі, є нікчемними. Бажаючи врегулювати спір, позивачка пропонувала відповідачці повернути їй 500 гривень, які, можливо, чоловік позивачки без її відома та проти її волі міг отримати за квартиру, але відповідачка відмовилася і до даного часу проживає в квартирі позивачки. [PERSON], будучи власником квартири, яка є зареєстрованим місцем її проживання, не має можливості ні користуватися, ні розпоряджатися нею. Проживання відповідачки в належній позивачці квартирі створює перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні майном для позивачки, тому вона, посилаючись на ст. 391 ЦК України, ч. 3 ст. 116 ЖК України, просить виселити відповідачку з належної їй квартири без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні визнала позовні вимоги. Суд, вислухавши представника позивача та відповідачку, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2004 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Згідно наданих в судовому засіданні пояснень відповідачки [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON] та оглянутої в судовому засіданні розписки від 07 лютого 2005 року встановлено, що [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] в кінці 2004 року домовилися про продаж квартири [ADDRESS] за 500 грн., але, в звязку з тим, що [PERSON] не оформила на себе право власності на спадкову квартиру після смерті матері [PERSON], укласти письмово договір купівлі-продажу квартири та завірити його нотаріально не було можливості. [PERSON] і [PERSON] повністю розрахувались з [PERSON] і вона надала їм письмову розписку та передала домову книгу на квартиру в присутності [PERSON] Після цього [PERSON] та [PERSON] намагались оформити право власності на квартиру, але, в звязку з тим, що [PERSON] виїхала на проживання в [INFO] до дочки [PERSON], оформити право власності на квартиру не змогли. Вважаючи квартиру своєю власністю, [PERSON] і [PERSON] продали в 2011 році квартиру [ADDRESS] [PERSON], однак письмово договір не укладали і нотаріально його не завіряли. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним ( ч. 3 ст. 334 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 15 лютого 2012 року [PERSON] оформила право власності на спадкову квартиру [ADDRESS], отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК України). На підставі наведеного суд вважає, що відповідачка [PERSON] без достатніх правових підстав користується квартирою № 2 по вул. Набережній, 51 в смт. Нова Прага Олександрійського району, чим порушує право власності позивачки [PERSON] на зазначену квартиру, тому необхідно усунути перешкоди для позивачки [PERSON] в користуванні її майном шляхом виселення відповідачки [PERSON] з квартири [ADDRESS].

Outcome: approved