Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади сіл Степанки та [PERSON] в особі Степанківської сільської ради про тлумачення змісту заповіту. Позов мотивувала тим, що 18 жовтня 2013 року померла [PERSON], [INFO], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [INFO]. Померла залишила заповіт згідно якого заповіла належне їй право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії ВН № 0383991, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Шевченка с.Степанки. На час складання заповіту заповідачу [PERSON] ще не була виділена в натурі (на місцевості) земельна ділянка. Право [PERSON] на земельну частку (пай), ще за її життя, було реалізоване шляхом отримання у власність відведеної конкретної земельної ділянки площею 2,5620 га, на підставі державного акту серії ВН № 185280, кадастровий номер земельної ділянки 0522887800:04:002:0004. Оскільки [PERSON] за життя, як спадкодавець змін до заповіту не вносила та його не скасовувала, вважає, що здійснюючи своє волевиявлення, заповідаючи право на земельну частку (пай), яка перейшла у право власності на конкретну земельну ділянку заповіла і її. Коли [PERSON] звернулася у встановлений законодавством строк до приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки в заповіті зазначене майно, зокрема право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП ім. Шевченка с.Степанки не співпадає з наявними правовстановлюючими документами, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 185280, виданим Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією 12 жовтня 2004 року. Тому просить суд здійснити тлумачення змісту заповіту, складеного [PERSON] щодо заповітного розпорядження. Представник відповідача - Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району в судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим, відповідно до вимог ст.158 ч.2 ЦПК України, розглянути справу без представника Степанківської сільської ради враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами подавши суду відповідну заяву. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, за обставин викладених у позовній заяві, просила здійснити тлумачення змісту заповіту, а саме визнати, що належне померлій [PERSON] право на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка с.Степанки Мурованокуриловецького району Вінницької області (сертифікат серія ВН № 0383991), відповідає майну, на яке видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №185280, кадастровий номер земельної ділянки 0522887800:04:002:0004, площа 2,5920 га. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, до яких належить і заповіт. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 213 ЦК України передбачає, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч.4 ст. 1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому можуть належати у майбутньому. Приписами частини 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. В судовому засіданні встановлено, що правочином, зміст якого просить розтлумачити позивач є заповіт [PERSON], який укладено в письмовій формі 27 травня 2002 року, посвідчено секретарем Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, зареєстровано в реєстрі за №91 (а.с.9) особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. За даними сільської ради даний заповіт не змінено і не скасовано. На час розгляду справи заповіт не визнано недійсним. Підстав для встановлення нікчемності або визнання заповіту недійсним не встановлено, спору між сторонами не встановлено. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається із заповіту, [PERSON] заповіла належне їй право на земельну частку (пай), згідно сертифіката серії ВН № 0383991, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Шевченка с.Степанки [PERSON] (а.с. 9), яка 11.08.2007 року одружилась та прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 7). Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0502749352015 від 26.03.2015 року стверджується, що [PERSON] належить право власності на земельну ділянку площею 2.5620 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522887800:04:002:0004 на підставі Державного акту від 12.10.2004 року ВН 185280, яка розташована на території Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району (а.с. 12-14) . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 185280 (а.с.11) ніким не оспорений та не скасований. [PERSON] померла 18 жовтня 2013 року в м.Запоріжжя (а.с. 8). Позивачу приватним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [PERSON] в зв'язку з тим, що в поданому заповіті зазначено право на земельну частку (пай) яка перебуває в колективній власності КСП ім. Шевченка с. Степанки, не співпадає з наявним правовстановлюючим документом, а саме: предявлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 185280 виданий Мурованокуриловецькою державною адміністрацією 12 жовтня 2004 року, що підтверджує право власності на земельну ділянку, що знаходяться на території Степанківської сільської ради (а.с. 16). З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи щодо майна померлої [PERSON], яка зареєстрована у спадковому реєстрі, заповіт [PERSON] від 27.05.2002 року є чинним. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] звернулась [PERSON] Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що заповідач призначив своїм спадкоємцем [PERSON] заповівши належну їй земельну частку (пай) , що перебувала у колективній власності КПС ім. Шевченко с. Степанки, що не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Правочин вчинено у передбаченій законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На час відкриття спадщини на це ж саме майно спадкодавець отримав правовстановлюючий документ, а саме державнй акт на право власності на земельну ділянку серія ВН № 185280, кадастровий номер земельної ділянки 0522887800:04:002:0004, площа 2,5920 га, але змін до заповіту не внесла, а тому беручи до уваги встановлені обставини, загальний зміст правочину, намір спадкодавця, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 202, 203, 213, 1216, 1218, 1220, 1223, ч.1 ст. 1225, 1236 ЦК України,

Outcome: approved