Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 13 лютого 2017 року нею в магазині « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] , у фізичної особи-підприємця [PERSON] було здійснено замовлення послуги з виготовлення та установки ритуального гранітного пам`ятника на могилі її матері - [PERSON] на Північному цвинтарі міста Слов`янська вартістю 38900,00 грн., термін виконання замовлення - до свята Пасхи, з безкоштовним встановленням та гарантією на 10 років. Однак, вже навесні 2018 року позивачем при візуальному огляді пам`ятника виявлено на ньому наскрізну тріщину на гранітній плиті габро. Після цього вона звернулася до виконавця - ФОП [PERSON] , який пообіцяв їй здійснити гарантійну заміну пам`ятника. Після чого ФОП [PERSON] перестав відповідати на її телефонні дзвінки, за місцем розташування магазину, де відбувалося замовлення - «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS], позивач його знайти не змогла. Позивачем було направлено відповідачу письмову претензію з питання заміни пам`ятника, проте відповідач її не отримав. Після цього позивач звернулась до експерта для проведення будівельно-технічної експертизи. Згідно з експертним будівельно-технічним дослідженням № 278/8 від 25.12.2018 року зазначений пам`ятник на могилі [PERSON] встановлений на Північному цвинтарі ПП [PERSON] , вартістю 38 900,00 грн., відноситься до категорії елітних, ексклюзивних ритуальних пам`ятників. Ритуальний пам`ятник, встановлений на могилі [PERSON] має наскрізну тріщину горизонтальної плити габро 2 - 15 мм, довжиною 8 см на відстані 23 см від загального торця плит, яка має продовження в цементному з`єднувальному шарі між плитою з габро та сірого гранодіориту висотою 0,8 см, розкриттям 15 см. Причина виникнення пошкодження в тому, що при виконанні ритуального пам`ятника не були дотримані нормативно-технологічні вимоги до виробів з природного каменю. Наявність тріщини на могильній плиті з габро є суттєвим порушенням ритуального пам`ятника, так як пам`ятник відносить до елітних, а наявність та розростання цієї тріщини може привести до його руйнування. Вартість матеріальної шкоди внаслідок порушення пам`ятника становить 40 143 грн. Також, діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, оскільки мати була для неї найдорожчою людиною, свою любов до якої позивач хотіла виказати саме через встановлення такого пам`ятника. Тому коли побачила тріщину, одразу звернулась до відповідача з вимогою про його заміну, проте він почав її ігнорувати, заміну пам`ятника не провів, через що вона була змушена звертатись до адвоката, експерта, а потім до суду. Саме по собі пошкодження майна є психологічним насильством, що спричинило їй моральні страждання. Крім того, неповага до пам`яті її матері та непорядне ставлення відповідача завдали їй душевних страждань та моральних переживань, через що вона втратила сон, життєві сили та енергію. Численні обіцянки відповідача не давали результатів, і лише після ухвалення заочного рішення та арешту майна відповідача, він нарешті з`явився і подав заяву про скасування заочного рішення. Свої моральні страждання позивач оцінює в 40 000 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування спричинених збитків, завданих неналежним виконанням робіт в розмірі 40 143,00 грн., моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. та понесені по справі судові витрати на проведення експертизи в розмірі 5005 грн. та правничу допомогу в розмірі 20 500 грн. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Допитана як свідок [PERSON] в судовому засіданні розповіла, що 13.02.2017 року разом з сестрою прийшла до ФОП [PERSON] по [ADDRESS] , саме там їм сподобались гранітні пам`ятники. Мати була для неї найдорожчою людиною, тому вона хотіла придбати незвичайний та недешевий пам`ятник. Вони обрали пам`ятник за ціною 38900 грн. та домовились, що одразу внесуть суму, яку зможуть. Також їй запропонували гарантійний талон. Залишок суми домовились сплатити на цвинтарі. Позивач через декілька днів сплатила відповідачу 17000 грн. Вони разом поїхали на цвинтар, обдивились місце, вона порадилась з ним як і коли правильно ставити могильні споруди. Відповідач сказав, що можна і весною, залишок суми за домовленістю вона мала віддати, коли пам`ятник встановлять. За день до установки відповідач їй зателефонував і повідомив, що пам`ятник можна встановлювати та суму, яку вона має доплатити. Це було приблизно за тиждень до Пасхи у 2018 році. Вони приїхали на цвинтар, встановили пам`ятник, її все влаштувало. Залишок суми за пам`ятник в розмірі 20800 грн. вона віддала хлопцям, які допомагали з установкою, на її прохання надати квитанцію, вони сказали, що це не їхня компетенція. Вимагати квитанцію вона не стала через душевний стан. Взимку 2019 року, після того як зійшов сніг, вона побачила тріщину у плиті пам`ятника, зателефонувала відповідачу, відповів його представник та повідомив, що з нею пізніше зв`яжуться. Протягом тижні їй зателефонували і домовились про зустріч. Вона та ще троє хлопців поїхали на цвинтар, двоє з них були присутні при установці пам`ятника. Вони нервували і розмовляли про технічні характеристики пам`ятника. На її питання, як це вирішити, вони сказали, що це вирішить [PERSON] . Більше їй ніхто не дзвонив, через два тижні вона сама зателефонувала, і їй повідомили, що [PERSON] все знає і їй пізніше повідомлять, але [PERSON] не дзвонив, і зустрітись з ним в неї не вийшло. Через ці події вона відчуває сильні душевні страждання та біль, бо до теперішнього часу на цвинтарі на могилі її матері стоїть пошкоджений пам`ятник. Представник позивача, [PERSON] , в судовому засіданні підтримала позов та наполягала на його задоволенні, зазначила, що при гарантійному зобов`язанні, наданому відповідачем, не має значення повна сплата вартості продукції. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на свою користь стягнуті з нього за виконавчим провадженням на виконання заочного рішення 10000 грн. та 5000 грн. за понесені витрати на правничу допомогу, просив провести судове засідання 21.09.2021 року без участі свого представника. Представник відповідача, [PERSON] , в судове засідання 21.09.2021 року не з`явилась, в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що позивачем не доведено суму завданої їй шкоди, оскільки не надано доказів розрахунку з відповідачем за замовлення на виготовлення пам`ятнику на суму 38900 грн. Звернула увагу, що експерт при визначенні спричиненої позивачеві шкоди керувалась ГОСТ №23342-91, який втратив чинність. Також, зазначила, що представник позивача не може одночасно займатися індивідуальною адвокатською діяльністю та бути членом АО «Юридична консультація м. Слов`янська». Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про відшкодування відповідачеві судових витрат, понесених ним на правничу допомогу, в сумі 5000 грн. та зазначено, що позивачем не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] повідомила, що позивач звернулась до неї за отриманням експертного висновку, у неї в офісі вони уклали договір та узгодили ціну, яка склала 5005 грн. Ціну визначила виходячи з обсягу робіт та свого досвіду, розуміючи, скільки часу їй знадобиться для експертизи. Під час дослідження встановила, що пам`ятник був ексклюзивний. ГОСТ №23342-91 у висновку був зазначений для ознайомлення, при дослідженні вона на нього не посилалась. Зазначила, що експертиза була проведена на замовлення позивача, висновок був складений з дотриманням вимог ст.ст.102,106 ЦПК України. У своєму висновку вона у використаній літературі зазначила ДСТУ 23342-91 «Вироби архітектурно-будівельні з природного каменю». Цей стандарт був вказаний лише для ознайомлення, посилання на цей стандарт в тексті експертизи не було. При дослідженні дійшла висновку, що вказаний пам`ятник відноситься до ексклюзивних, так як архітектура пам`ятника більш вразлива та складна, крім того він має більші розміри, ніж передбачено чинними нормативами. Вказала, що пам`ятник виготовлений з габро - каменю вулканічних порід, гарантійний строк виробника на який становить 10 років. Намогильна плита з габро отримала механічне пошкодження, яке ремонту та відновленню не підлягає. Була порушена технологія встановлення ритуального пам`ятника внаслідок того, що встановлення плити з габро, а також стели з хрестом було виконано за один раз, що було причиною того, що плита з габро, яка має кристалічну структуру через занадто велике навантаження на один бік, призвело до виникнення тріщини, яка розрослась з мікротріщини. Ремонтопридатність намогильних споруд полягає у відновленні їх встановлення у початкове вертикальне положення та вирівнювання фундаментів і опорних плит, що застосовується до намогильних споруд, виконаних не з єдиного монолітного каменю, як в даному випадку. Намогильна плита на могилі [PERSON] не підлягає відновлювальному ремонту, так як виконана з габро - каменю магматичних порід. Так як досліджуваний пам`ятник відноситься до категорії елітних, то зниження його естетичної цінності внаслідок наявної тріщини є його суттєвим пошкодженням. Факт оплати або неоплати [PERSON] повної вартості пам`ятника не впливає на розмір спричиненої матеріальної шкоди, яка встановлюється експертом з урахуванням наявності пошкоджень, можливості або неможливості ремонту, а в разі неможливості ремонту з урахуванням вартості встановлення ритуальної споруди з урахуванням демонтажних робіт. При визначенні матеріальної шкоди враховувались вартість демонтажних робіт та вартість пам`ятника, яка вказана в замовленні №21 від 13.02.2017 року. Під час виконання експертизи використовувала ліцензійну програму, яка була оформлена 20.10.2017 року. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. 13.02.2017 року [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] з приводу виготовлення та установки ритуального гранітного пам`ятника на могилі її матері [PERSON] на Північному цвинтарі м. Слов`янська. Вартість робіт становила 38900 грн., термін виконання замовлення - до свята Пасхи, гарантія на виріб та установку становить 10 років. На підтвердження укладення угоди між сторонами було оформлено замовлення за №21 від 13.02.2017 року. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості про [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] ; види діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 23.70 Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у., 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, що підтверджується відповідним витягом. Навесні 2018 року [PERSON] при візуальному огляді пам`ятника було встановлено наскрізну тріщину на гранітній плиті габро. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №278/8 від 25.12.2018 року ритуальний пам`ятник, встановлений на могилі [PERSON] має ушкодження - наскрізну тріщину горизонтальної плити габро, розкриттям 2 - 1,5 мм, довжиною 8 см на відстані 23 см від заднього торця плити, яка має продовження в цементному з`єднувальному шарі між плитою з габро та сірим гранодіоритом висотою 0,8 см розкриттям 1,5 мм. Причиною виникнення пошкодження є недотримання при виконанні пам`ятника нормативно-технологічних вимог до виробів з природного каменю. Наявність тріщини на намогильній плиті є суттєвим порушенням ритуального пам`ятника, оскільки наявність та розростання цієї тріщини може привести до руйнування цього пам`ятника та сусідніх ритуальних пам`ятників. Вартість матеріальної шкоди внаслідок порушеного пам`ятника становить 40143 грн. До теперішнього часу шкода, спричинена позивачеві, не відшкодована. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Як зазначено у ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем було надано замовлення №21 від 13.02.2017 року, на виготовлення та установку ФОП [PERSON] ритуального гранітного пам`ятника на могилі [PERSON] на Північному цвинтарі м. Слов`янська. Вартість робіт становила 38900 грн., термін виконання замовлення - до свята Пасхи, гарантія на виріб та установку становить 10 років. В даному замовленні зазначено про сплату позивачем 17000 грн. Залишок склав 20800 грн. Жодних доказів на підтвердження сплати позивачем на користь відповідача 20800 грн. суду надано не було. Покази [PERSON] , допитаної як свідка, про сплату 20800 грн. суд сприймає критично, оскільки вона є позивачем по справі та вирішення позову цілком стосується її інтересів. Крім того, суд не погоджується з визначенням суми спричиненої шкоди позивачу, зазначеної у висновку експерта, оскільки при розрахунку шкоди експертом взята вартість виробу, зазначена у замовленні №21 від 13.02.2017 року. Проте, сам факт спричинення шкоди суд вважає доведеним та в цій частині приймає до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №278/8 від 25.12.2018 року та відкидає заперечення представника відповідача щодо використання при проведенні експертизи ГОСТ №23342-91, який втратив чинність, оскільки в дослідницькій частині висновку експертизи відсутні посилання саме на п.3 використаної при дослідженні нормативної літератури, в якому було зазначено вказаний ГОСТ №23342-91. Відповідно до Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3505/5 (далі - Інструкція), за наданий висновок судовий експерт відповідає згідно з чинним законодавством України (п.5 розділ ІІ Інструкції). Обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз (п.1 розділ ІІІ Інструкції). Судовий експерт при виконанні процесуальних дій повинен мати при собі і пред`являти на вимогу відповідних посадових осіб свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта (п.2 розділ ІІІ Інструкції). У письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов`язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта (п.3 розділ ІІІ Інструкції). Залежно від експертної(их) спеціальності(ей), за якою (якими) судовий експерт здійснює судово-експертну діяльність, у приміщенні судового експерта повинні бути в наявності комплекс технічних засобів для виготовлення документів (персональний комп`ютер, пристрій для друку тощо), доступ до інформаційно-правових систем, нормативні джерела, методики проведення судових експертиз, науково-технічна та довідкова література, ліцензійні програмні продукти (комплекси), засоби вимірювальної техніки, спеціальне обладнання (п.9 розділ ІІІ Інструкції). Засоби вимірювальної техніки, які визначені Переліком категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 374, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Інші засоби вимірювальної техніки підлягають повірці або калібруванню у добровільному порядку (п.9 розділ ІІІ Інструкції). Орієнтовний перелік необхідного інструментального оснащення та спеціального обладнання визначений у додатку 1 до цієї Інструкції (п.9 розділ ІІІ Інструкції). Використання для проведення експертиз спеціального обладнання також може здійснюватись на договірних умовах згідно з вимогами законодавства (п.9 розділ ІІІ Інструкції). Відповідність робочого місця вимогам, передбаченим цією Інструкцією, підтверджується актом відповідності робочого місця або актом планової перевірки діяльності судового експерта, в якому відображена інформація про відповідність робочого місця (п.9 розділ ІІІ Інструкції). Контроль за організацією діяльності судових експертів здійснюється шляхом перевірки дотримання ними вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методик проведення судових експертиз (далі - перевірка) (п.1 розділ ІV Інструкції). Міністерство юстиції України здійснює перевірку діяльності судового експерта за обґрунтованими зверненнями юридичних і фізичних осіб, в яких викладено обставини, що свідчать про конкретні порушення судовим експертом вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та/або методик проведення судових експертиз. Така перевірка здійснюється відповідно до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 249/26694 (п.3 розділ ІV Інструкції). Відповідачем не надано доказів звернення до відповідних органів щодо проведення перевірки діяльності судового експерта Пальченко О.Ю. Відповідно до п.1.4 розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта. Згідно з ч.6 ст.102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Твердження відповідача про невідповідність висновку експерта вимогам закону через незазначення експертом ліцензії на використовувану при дослідженні програму не заслуговують на увагу, оскільки такі вимоги до висновку експерта не передбачені чинним законодавством. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неналежності як доказу висновку експерта та порушення експертом вимог Закону України «Про судову експертизу», оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження своїх заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу матеріальної шкоди на суму 17 000 грн., що сплачено за квитанцією. Згідно з повідомленням приватного виконавця Горелика Є.Б. від 02.07.2020 року за №2615, в нього на виконанні перебувало виконавче провадження №61211695 на підставі виконавчого листа №243/3069/19 у справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] спричинених збитків завданих неналежним виконанням робіт в сумі 40143 грн., витрат на правову допомогу в сумі 8500 грн. та витрат на проведення експертизи в сумі 5005 грн. Заочне рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів було скасовано та вищевказане виконавче провадження було завершено за постановою приватного виконавця ВП№61211695 від 18.06.2020 року на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.162 т.1). Проте, під час перебування на виконання вищевказаного виконавчого провадження з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто та перераховано на її користь в рахунок виконання судового рішення 9057,04 грн. Таким чином, на теперішній час невідшкодованою залишається сума 7 942,96 грн., які слід стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] . Щодо вимоги позивача про відшкодування їй моральної шкоди суд зазначає наступне. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачем прав позивача, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Суд приходить до висновку про доведення факту заподіяння діями відповідача шкоди позивачу, що виявилася у душевних стражданнях та переживаннях, яких вона зазнала у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем, що вимагало від неї вжиття додаткових заходів для захисту своїх прав. Беручи до уваги викладене, враховуючи необхідність зміни нормального життєвого стану позивача, зокрема у зв`язку з необхідністю витрачання часу на участь у судових засіданнях, залучення до участі у справі захисника, а також з урахуванням рівня її душевних страждань, зумовлених неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку, що адекватним способом захисту прав позивача буде стягнення на її користь 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 7 942,96 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд приходить до наступного. Суд враховує, що позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Також, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про несплату позивачем судового збору за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено відшкодування споживачу як матеріальної так і моральної шкоди і за даним законом споживачі загалом звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Позивачем заявлено дві позовні вимоги матеріального характеру, з яких 40 143,00 гривень - відшкодування матеріальної шкоди, 40 000 гривень - відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд звертає увагу, що позовна заява надійшла до суду в 2019 році, далі, в 2021 році позов було уточнено та заявлено позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, тому суд визначає суму судового збору про стягнення матеріальної шкоди, виходячи зі ставок судового збору за 2019 рік, а про стягнення моральної шкоди, виходячи зі ставок судового збору за 2021 рік. Таким чином, загальна сума судового збору при зверненні до суду повинна була становити у відповідності до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» 768,40 гривень за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди та 908,00 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди, разом 1 676,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог в розмірі 9 942,96 грн., що становить 12,4% від загальної суми позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 207,87 грн. судового збору, що складає 12,4% від 1 676,40 грн. на користь держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК). Частина 3 ст. 137 ЦПК передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В такому описі слід зазначати перелік конкретних послуг та вартість кожної послуги, або, в разі погодинної тарифікації послуг адвоката - кількість годин, витрачених на надання кожної послуги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2018 року, укладений між адвокатом Виноградською О.В. та позивачем [PERSON] (а.с.45 т.1), ордер від 08.10.2018 року (а.с.43 т.1), квитанцію від 27.03.2019 року на суму 1500 грн. за складання позовної заяви (а.с.53 т.1), квитанцію від 17.07.2019 року на суму 7000 грн. за участь у справі, договір про надання правової допомоги від 11.01.2021 року, укладений між адвокатом Виноградською О.В. та позивачем [PERSON] (а.с.233 т.1), попередній розрахунок судових витрат позивача (уточнений) від 15.01.2021 року, квитанцію від 11.01.2021 року на суму 12000 грн. (а.с.235 т.1). З приводу заперечень представника відповідача щодо можливості представником позивача надавати правову допомогу позивачу через те, що вона одночасно займається індивідуальною адвокатською діяльністю та є членом АО «Юридична консультація м. Слов`янська», суд відхиляє ці заперечення, оскільки адвокатська діяльність може здійснюватися адвокатом одночасно у кількох визначених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» організаційно-правових формах, як така, що не суперечить одна одній. У разі здійснення адвокатом своєї адвокатської діяльності одночасно у кількох організаційно-правових формах, на нього покладається обов`язок уникнення самої можливості виникнення конфлікту інтересів між його особистими інтересами та професійними правами і обов`язками, наявність яких може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання ним професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій, що роз`яснено у рішенні Ради адвокатів України від 4-5.07.2014 року за №71 «Про надання роз`яснень практичних питань реалізації Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо організаційних форм адвокатської діяльності». На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 20.02.2020 року, укладений між адвокатом Деменковою Є.С. та відповідачем ФОП [PERSON] (а.с.130-131 т.1), ордер серія ДН №110808 від 20.02.2020 року (а.с.133 т.1), квитанцію від 03.12.2020 року на суму 5000 грн. (а.с.208 т.1). Отже, витрати на правничу допомогу позивача загалом становлять 20500 грн., витрати відповідача становлять 5000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2542,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу, що складає 12,4% від 20500 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача 4380,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу, що складає 87,6% від 5000 грн. та є пропорційним до задоволених вимог позивача (100% загальний обсяг позовних вимог - 12,4% обсяг задоволених вимог). Щодо витрат позивача за висновок експертизи суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.6,8 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Суду надано квитанцію на суму 5005,00 грн. від 25.12.2018 року за судову будівельно-технічну експертизу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 620,62 грн. понесених витрат на експертний висновок, що складає 12,4% від 5005,00 грн. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним зобов`язати [PERSON] сплатити [PERSON] різницю судових витрат у розмірі 1217,37 грн. (4380 грн. - 2542 грн. - 620,62 грн.), звільнивши [PERSON] від обов`язку сплачувати [PERSON] судові витрати у розмірі 3162,62 грн. /2542 +620,62/. Витрати на проведення експертизи по справі взяв на себе позивач і судом вирішено питання про стягнення витрат за проведення експертизи з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в судовому засіданні 26.04.2021 року за клопотанням представника відповідача допитана експерт Пальченко О.Ю. та у судовому засіданні 13.09.2021 року за клопотанням представника позивача також допитана експерт [PERSON] , яка заявила клопотання про відшкодування їй витрат на підготовку до допиту та допит в розмірі 980,64 грн. та витрат на дорогу до суду в розмірі 100 грн., загалом в сумі 1080,64 грн. за кожне засідання. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 29.01.2021 № 343/5 «Про встановлення вартості однієї експертогодини у 2021 році» встановлено, що вартість однієї експертогодини становить 171,61 грн. Виходячи з положень ст. 139, 141 ЦПК України, та вартості експертогодини, зважаючи, що експерт перебувала в судовому засіданні 26.04.2021 року 1 годину, суд вважає, що експерт має отримати винагороду за виконану роботу по роз`ясненню висновку експертизи в розмірі 171,61 грн., які підлягають стягненню з відповідача, оскільки експерт був викликаний в судове засідання саме за клопотанням представника відповідача. В судовому засіданні 13.09.2021 року судовий експерт перебувала 1 годину 16 хвилин, тому суд вважає, що експерт має отримати винагороду за виконану роботу по роз`ясненню висновку експертизи в розмірі 217,37 грн. (76 хв. Х 171,61 грн./60 хв.), які підлягають стягненню з позивача, оскільки експерт був викликаний в судове засідання саме за клопотанням представника позивача. При цьому немає підстав для стягнення суми, зазначеної експертом в повному розмірі, оскільки експертом не доведено, які витрати він поніс на проїзд до суду, не доведено період часу, затраченого на дорогу, не надано квитків на проїзд або, у випадку використання власного транспорту, не зазначено його марки, кількість пального, яке витрачає автомобіль на 100 км, відстань від місця проживання або роботи до суду, кількість поїздок та інші дані, які підтверджують кількість понесених витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial