Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому, уточнивши предмет позову, просить визнати дії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо витребування у неї правовстановлюючих документів на прибудову розміром 1,65Х4 м, площею 5 кв.м, до житлового приміщення №4а в гуртожитку на вул.Вигоди, 36 у м.Львові для укладення договору житлового найму жилого приміщення протиправними, а також просить визнати, що вказана прибудова не є самочинним будівництвом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1990 року фактично проживає у вказаному житловому приміщенні гуртожитку на вул.Вигоди, 36 у м.Львові. У 2013-2014 рр. даний гуртожиток передано відокремленим підрозділом «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1» Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» у власність територіальної громади м.Львова, прийтяно на баланс та обслуговування ЛКП «Сяйво». 08.06.2016 року вона звернулася до громадської комісії з житлових питань при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради із заявою про укладення договору найму на приміщення, яке вона займає у гуртожитку, до якого долучила відповідні документи. Проте, згідно листа відповідача від 10.06.2016 року № 32-2283 її повідомлено, що для позитивного рішення по суті комісією рекомендовано долучити до поданих документів дозвільний документ на влаштування веранди площею 5 кв.м до житлового приміщення № 4а. Вважає, що такі дії відповідача є протиправними і порушують її права, оскільки даної прибудови вона не здійснювала, а будинок № 36 на вул.Вигоди у м.Львові в статусі гуртожитку за наявності вказаної прибудови беззастережно в цілому прийнятий у власність територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради та переданий на баланс ЛКП «Сяйво». В судовому засіданні позивач і її представник позов за уточненими позовними вимогами підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, посилаючись на його безпідставність, зокрема на те, що Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради жодним чином не порушені права позивача. Третя особа Львівське комунальне підприємство «Сяйво», будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, не забезпечило явку в судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за його відсутності не подало, про причини неявки суд не повідомило. Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 926 від 20.12.2013 року погоджено пропозицію Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо передачі-приймання гуртожитку на вул.Вигоди, 36 у м.Львові від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1» Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» у власність територіальної громади м.Львова (а.с. 11). Ухвалою Львівської міської ради № 3192 від 20.03.2014 року (а.с. 12), враховуючи вказане рішення виконкому, гуртожиток на вул.Вигоди, 6 прийнято у власність територіальної громади м.Львова, а наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від № 225 27.06.2014 року (а.с. 13) затверджено акт приймання-передачі гуртожитку на вул.Вигоди, 36 у м.Львові від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1» Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» у власність територіальної громади м.Львова (а.с. 14-17). Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 571 від 01.09.2014 року (а.с. 18) на виконання ухвали Львівської міської ради № 3192 від 20.03.104 року та наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 225 від 27.06.2014 року гуртожиток на вул.Вигоди, 36 прийтято на баланс та обслуговування ЛКП «Сяйво». Ухвалою Львівської міської ради № 4121 від 20.11.2014 року (а.с. 19) цілісний майновий комплекс на вул.Вигоди, 36 залишено в статусі «гуртожиток» та надано дозвіл на приватизацію житлових та нежитлових (допоміжних) приміщень. Також встановлено та визнається сторонами, що позивач [PERSON] з 1990 року по даний час проживає у житловому приміщенні № 4а гуртожитку на вул.Вигоди, 36 у м.Львові, а тому в силу ч.1 ст.60 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. 08.06.2016 року [PERSON] звернулася до громадської комісії з житлових питань при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради із заявою про укладення договору найму на приміщення, яке вона займає у гуртожитку, проте, згідно листа відповідача від 10.06.2016 року № 32-2283 її повідомлено, що для позитивного рішення по суті комісією рекомендовано долучити до поданих документів дозвільний документ на влаштування веранди площею 5 кв.м до жилого приміщення № 4а (а.с. 6, 10). З матеріалів справи вбачається, що спірне житлове приміщення №4а знаходиться на першому поверсі гуртожитку, складається з кімнати, коридору, обєднаного санвузла. На площі існуючого ганку влаштовано веранду під літ.4а-4 площею 5 кв.м. (а.с. 8-9). Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Частинами 1 та 2 ст. 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до п.2.11 розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №777 від 08.07.2010 року, п.4.2.11 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, в редакції Положень, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень районної адміністрації в галузі житлово-комунального господарства належить зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень. Таким чином, позивач звернулася до відповідача, реалізуючи своє право на житло, щоб укласти договір найму житлового приміщення, яке постійно займає, у звязку із зміною статусу будівлі гуртожитку, зокрема передачею його в комунальну власність. Разом з тим, згідно позиції відповідача, вирішенню по суті питання про укладення договору найму перешкоджає відсутність дозвільного документу на влаштування веранди площею 5 кв.м до жилого приміщення № 4а в гуртожитку на вул.Вигоди, 36, який позивачу рекомендовано подати, а до цього її заява залишається без вирішення. Поряд з цим, не спростовано відповідачем доводи позивача, що прибудова площею 5 кв.м до житлового приміщення №4а на час її вселення в це приміщення вже існувала, також, як встановлено судом, вона існувала на час прийняття гуртожитку у власність територіальної громади. При цьому, як видно із наведених рішень органу місцевого самоврядування і його виконавчих органів, будинок № 36 на вул.Вигоди в цілому прийнято у власність територіальної громади м.Львова за наявною на час передачі-прийому технічною документацією, в тому числі за наявності спірної прибудови, однак без будь-яких застережень про наявність самочинного будівництва, в тому числі у вигляді цієї прибудови. Крім цього, в ухвалі Львівської міської ради № 4121 від 20.11.2014 року визначено, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради укладає з мешканцями гуртожитку на вул.Вигоди, 6 договори житлового найму на підставі інвентаризаційних актів та поточної технічної документації. З огляду на наведене, прибудову, площею 5 кв.м, до житлового приміщення № 4а на час звернення позивача із заявою про укладення договору найму житлового приміщення 08.06.2016 року не можна вважати самочинним будівництвом, а відтак законних підстав вимагати у [PERSON] дозвільний чи правовстановлюючий документ на цю прибудову у відповідача не було. Отже, суд вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують законні інтереси позивача щодо реалізації її права на житло. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити для захисту порушених прав та законних інтересів позивача. Прохання позивача визнати, що прибудова до житлового приміщення №4а в гуртожитку на вул.Вигоди, 36 у м.Львові, площею 5 кв.м, не є самочинним будівництвом, не є позовною вимогою та способом захисту порушеного права, а є обставиною, яка підлягає встановленню та перевірці судом із урахуванням підстав позову [PERSON]

Outcome: approved