Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 01.09.2012 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 656, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, на сьогодні відсутній. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Позивач додатково пояснила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені чотири роки тому. З січня 2017 року вона проживає разом із іншим чоловіком, з яким бажає створити сім`ю. Після розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище «Леонова». Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надав письмові заперечення, відповідно до яких проти розірвання шлюбу з позивачем заперечував, зазначивши, що хоче та намагається зберегти сім`ю, оскільки вважає, що дітям потрібна повноцінна родина. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та її представника, взявши до уваги письмові заперечення відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 01.09.2012 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖС № 117719 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 656 (а.с. 7). Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем (а.с. 5, 6). Шлюбні відносини між сторонами припинені у 2013 році, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (4 роки) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved