Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала директором товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» з 30 липня 2011 року. Наказом №7 від 25 квітня 2013 року її звільнено із займаної посади на підставі підпункту 6.3.4. п.6.3 контракту, згідно п.8 ст.36 КЗпП України. Підставою для видачі вказаного наказу був протоколом загальних зборів учасників №1 від 25 квітня 2013 року. Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає трудовому законодавству з наступних підстав: протокол загальних зборів учасників №1 від 25 квітня 2013 року, який згідно наказу про звільнення є підставою для його прийняття, позивачу для ознайомлення наданий не був, а тому підстави для звільнення останній залишаються не відомими; ніяких загальних зборів учасників №1 від 25 квітня 2013 року не було, на їх вирішення не виносилось питання про усунення позивача від виконання обов'язків, вмотивоване рішення не приймалося; трудова книжка позивачу в день звільнення вручена не була, повідомлення про необхідність з'явитися в офіс за трудовою книжкою вона отримала поштою. 25 квітня 2013 року, юридичною адресою відповідача являлась домашня адреса позивача - [ADDRESS], однак, у вказаний день їй ніхто трудової книжки не вручав, її вона отримала поштою 07 серпня 2013 року. За вказаних обставин [PERSON] вважає, що була звільнена без законних на те підстав, а тому підлягає поновленню на роботі на посаді директора ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» зі стягненням в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Такі незаконні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, яка полягає в суттєвих моральних стражданнях та втраті нормальних життєвих зв'язків, так як вона втратила єдине джерело доходу для себе та своєї непрацездатної матері. Внаслідок такого безпідставного звільнення в неї погіршились самопочуття, сон, вона стала тривожною та втратила відчуття спокою. На підставі викладеного [PERSON] просить стягнути з ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» в її користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. Також до позовної заяви [PERSON] долучила клопотання про поновлення строку звернення до суду з посиланням на ст.234 ЦК України, оскільки вважає, що, звернувшись 22 травня 2013 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» про зобов'язання відповідача змінити дату звільнення, видачу належним чином оформленої трудової книжки та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, вона перервала строк позовної давності, який, відповідно до положень ст.264 ЦК України, починається заново. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити, поновивши строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України. Представники відповідача ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. 14 липня 2008 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради проведено державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА», про що видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №440753. Згідно наказу №3 від 30 липня 2011 року, виданого товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА», у зв'язку з виробничою необхідністю з 30 липня 2011 року [PERSON] приступила до виконання обов'язків директора ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» з правом першого підпису на усіх банківських, фінансових, господарських та інших документах згідно чинного законодавства. Підстава даного наказу - рішення №3 засновника ТОВ «Агро Логістика» від 30 липня 2011 року. 02 січня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» в особі засновника товариства [PERSON] (Роботодавець), з одного боку, та [PERSON] (Керівник), з іншого боку, укладено контракт, згідно якого остання призначається на посаду директора ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» терміном на 3 роки з « 01» січня 2013 року по « 01» січня 2016 року. Згідно п.2.2. цього контракту Керівник зобов'язаний здійснювати поточне (оперативне) управління (керівництво) Товариством, організовувати його виробничо-господарську, соціальну та іншу діяльність, забезпечувати виконання завдань Товариства, передбачених Статутом. Табелем обліку використання робочого часу за квітень 2013 року підтверджується, що на протязі квітня 2013 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» [PERSON] була відсутня на робочому місці. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами у справі, що в період з 01 квітня по 24 квітня 2013 року позивач перебувала у відпустці. Оскільки вказані обставини визнані сторонами у справі, то у відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. 25 квітня 2013 року зафіксовано факт відсутності директора [PERSON] на своєму робочому місці - в офісі ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА», розташованому за адресою: м.Луцьк, вул.Лесі Українки, 21/7, протягом усього робочого дня - з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., що вбачається із акта №1 про відсутність працівника на робочому місці, складеного 25 квітня 2013 року засновником товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» [PERSON] у присутності економіста з фінансової роботи Боярчука Олександра Валерійовича. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності директора [PERSON] не надходило. Відповідно до протоколу загальних зборів учасників №1 від 25 квітня 2013 року, за результатами проведення загальних зборів учасників вирішено: змінити місцезнаходження товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА», місто [ADDRESS] на місто Тернопіль, вулиця Вояків дивізії Галичина, будинок 11, квартира,4, поштовий індекс 46002 та затвердити статут Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» в новій редакції; усунути від виконання обов'язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» [PERSON]; обрати директором Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» Боярчука Олександра Валерійовича, надати останньому право першого підпису та укласти контракт з даним керівником. Наказом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» №7 від 25 квітня 2013 року розірвано контракт з директором товариства [PERSON] на підставі підпункту 6.3.4 п.6.3 контракту та звільнено її з роботи з підстав, передбачених контрактом (п.8 ст.36 КЗпП). Підстава: протокол загальних зборів учасників №1 від 25 квітня 2013 року. З копії трудової книжки позивача вбачається, що під №14 зроблено запис від 25 квітня 2013 року, яким підтверджено звільнення [PERSON] з посади директора товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Логістика» з підстав, передбачених контрактом (п.8 ст.36 КЗпП), згідно наказу №7 від 25 квітня 2013 року. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням вимог КЗпП України у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, у якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст.9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору. Згідно з п.8 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Підпунктом 6.3.4 п.6.3 укладеного між сторонами контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Вищого органу Товариства до закінчення терміну його дії у випадку усунення від виконання своїх обов'язків відповідно до статті 99 Цивільного кодексу України. Усунення відповідно до ч.3 ст.99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Згідно п.7.16. Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» (надалі Статут), в редакції чинній на день звільнення позивача, управління поточною діяльністю Товариства здійснюється виконавчим органом - колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює директор. Директор призначається зборами учасників на 3 (три) роки з правом продовження повноважень на новий період за рішенням зборів (п.7.17 Статуту), які згідно підпункту 4 п.7.7. Статуту мають компетенцію щодо обрання та відкликання виконавчого органу Товариства (дирекції). Таким чином, застосування товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТКА» ст.99 ЦК України у відношенні [PERSON] було правомірною дією, яка зумовлена особливим правовим статусом позивача як виконавчого органу товариства, та являла собою правомірне, гарантоване ст.99 ЦК України застосування товариством специфічної форми захисту у корпоративних правовідносинах, шляхом позбавлення позивача відповідних управлінських та представницьких повноважень. Правомірність застосування ст.99 ЦК України відносно [PERSON] підтверджується Рішенням №1-рп/2010 від 12 січня 2012 року Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України (справа № 102/2011) Так, відповідно до вказаного Рішення, усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов'язків (частина третя статті 99 Цивільного кодексу) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац перший частини другої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 Кодексу законів про працю. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов'язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю, а у статті 99 Цивільного кодексу, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права. За вказаних обставин, відсутність у [PERSON] корпоративного права на управління товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» та здійснення відповідних представницьких повноважень щодо товариства, означає, що відповідні повноваження позивача були правомірно зупинені і у відношенні її трудової функції на підприємстві, шляхом звільнення останньої за п.8 ст.36 КЗпП. При цьому судом також враховуються положення ст.233 КЗпП , а саме, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №607/8997/13-ц вбачається, що [PERSON] 22 травня 2005 року звернулася до ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» з позовом про зміну дати звільнення з роботи, витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 24 травня 2013 року відкрито провадження в даній справі. 10 січня 2014 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого позивача. Тобто, [PERSON] була повідомлена про звільнення з посади директора ТОВ «АГРО ЛОГІСТИКА» завчасно, однак з часу отримання нею трудової книжки поштовим відправленням, що мало місце 07 серпня 2013 року, остання до 14 травня 2014 року не зверталася до суду із позовом про поновлення на роботі, а тому пропустила тримісячний строк звернення без поважних причин. Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з посиланням на ст.264 ЦК України, суд до уваги не бере, вважає його таким, що суперечить нормам ст.233 КЗпП України, яка має пріоритет в правовідносинах, які склалися між сторонами. З урахуванням вищенаведеного, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЛОГІСТИКА» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд відмовляє, у зв'язку з їх безпідставністю. Також, не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., оскільки судом не встановлено порушення законних прав працівника, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як це передбачено ст.237-1 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed