Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; у будинку, крім неї, зареєстрований також [PERSON] , який був товаришем її сина, з яким вони разом навчалися. Однак відповідач вже багато років не проживає у вищезазначеному будинку. У житловому приміщенні відсутні його речі. Про теперішнє місце проживання відповідача позивачу достовірно не відомо. Позивач не чинила відповідачу перешкод у користуванні жилим приміщенням. Реєстрація відповідача в будинку позивача створює позивачу ряд перешкод, а саме: вона вимушена нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб та не може отримати житлових соціальних пільг, оскільки для їх нарахування визначається сукупний дохід та кількість зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомлені. З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Позовна заява надійшла до суду 15 червня 2021 року. 24 червня 2021 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судове засідання призначено на 16 липня 2021 року та було відкладено на 28 вересня 2021 року. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За сукупності наведених обставин судом прийнято ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 1996 року, яке зареєстровано в Чернігівському МБТІ (а.с. 7). З копії довідки виконкому Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 914 від 11.06.2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Комісією в складі заступника Куликівського селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Богданом В. В., завідувачем сектору соціального захисту населення Куликівської селищної ради Парандич О. І., в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] проведено перевірку по факту проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] . В результаті перевірки виявлено, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою останні 25 років (а.с.11). У письмових поясненнях [PERSON] та [PERSON] зазначено, що вони проживають по сусідству з позивачкою та підтверджують, що [PERSON] проживає одна, інших мешканців в будинку вони ніколи не бачили (а.с.12-13). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою позивачки, часто з нею спілкується та неодноразово заходила до її будинку. Зазначила, що [PERSON] проживає в будинку одна. [PERSON] вона не знає та за останні двадцять років ніколи не бачила. Син позивачки розповідав їй, що прописав у будинку матері відповідача, з яким вони колись разом вчилися та товаришували. Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, не є членом сім`ї власника житлового будинку, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved