Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

[PERSON]звернулася до Токмацької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначено, що позивач 02.02.1994 отримала у власність ? частку квартири [ADDRESS]. 25.09.2002 позивач набула право власності ще на ? частку квартири [ADDRESS], в зв'язку з чим являється власником ? частки зазначеної квартири. Іншими співвласниками квартири є [PERSON], яка померла [INFO], та донька позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці, майно в порядку ст.555 ЦК Української РСР до держави не перейшло. Позивач безперервно, відкрито володіє часткою квартири понад 10 років. Позивач отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, в зв'язку з чим звернулася з позовом до суду. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте представник подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Розгляд справи просила провести без її участі. Представник Токмацької міської ради будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, проте надіслав листа про розгляд справи без участі представника відповідача, спір вирішити на розсуд суду. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши представлені докази приходить до висновку, що позовні вимоги доведені повністю та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1994, квартира № [ADDRESS], належала на праві приватної, спільної власності позивачу [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 22.03.1980. 25.09.2002 позивач набула право власності ще на ? частку квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування, що підтверджується договором дарування ВАА №587892 від 25.09.2002. На даний час позивач являється власником ? зазначеної квартири. Іншими співвласниками квартири є [PERSON], яка померла [INFO], та донька позивача [PERSON]. Спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не відкривалася, що підтверджується листом Токмацької державної нотаріальної контори від 26.07.2018 №997/01-16. Родинні відносини позивача з [PERSON] підтверджуються копіями свідоцтва про народження [NUMBER] від 01.10.1980 та свідоцтва про одруження [NUMBER] від 19.09.1998. Судом з'ясовано, що з 30.04.1980 та по теперішній час позивач зареєстрована у [ADDRESS], безперервно проживає в ній, що підтверджується копіями паспорту позивача та довідки від 30.10.2017, виданої ПП «Токмак-Центр». Встановлено, що позивач з [INFO] добросовісно заволоділа нерухомим майном -1/4 частиною квартири [ADDRESS], і на теперішній час продовжує відкрито, безперервно володіти цією частиною квартири. Встановлено, що за період проживання позивача за вищевказаною адресою, вона сплачує комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій. Всі ці факти підтверджені дослідженими доказами, ставити під сумнів які, у суду немає підстав. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності, при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст.344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо). По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до п.13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 за № 5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України , а також ч. 4 ст.344 ЦК України згідно з яким захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в них є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст.344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON] Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених до них правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач добросовісно володіє спірним майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти ним, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/4 частку квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1994. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved