Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості по аліментах на утримання доньки [PERSON] в сумі 2 476,80 грн., стягнення неустойки за несплату аліментів за період з 07.08.2014 року по 02.04.2015 року в сумі 5 919,55 грн, нарахування аліментів у твердій фіксованій сумі у розмірі 550 грн щомісячно. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 року по 2010 рік. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.10.2010 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку та видано виконавчий лист. Зазначає, що аліменти отримує не регулярно. Заборгованість по аліментам за 8 місяців становить 2 476,80 грн. Вказує, що у зв'язку з несплатою аліментів відповідач за період з 07.08.2014 року по 02.04.2015 року повинен сплатити неустойку в розмірі 5 919,55 грн. У зв'язку з тим, що відповідач має неофіційну заробітну плату, тому просить змінити розмір аліментів з 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) до 550 грн щомісячно. Ухвалою Новозаводського районного суду .Чернігова від 21 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по аліментах залишено без розгляду у відповідності до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с.52). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов в частині зміни розміру аліментів визнав, не заперечував проти стягнення з нього 550 грн щомісячно на утримання дитини, але проти стягнення неустойки - заперечував, оскільки не вбачає своєї вини у тому, що виникла заборгованість по сплаті аліментів. Пояснив, що заборгованість виникла в силу об'єктивних причин, у зв'язку з тим, що він перебував під вартою. Однак після звільнення з-під варти та виходу на роботу безпосередньо з'ясовував причини затримки сплати аліментів на утримання дитини. Представник Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, залучений до участі у справі в якості третьої особи ухвалою суду від 27.05.2015 року, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, про поважні причини неявки суду не відомо. Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі наявних в матеріалах справи даних та доказах. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2008 року. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.5). На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист №2-6575 (а.с.37-38), який в подальшому знаходився на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції. Як вбачається з копії листа ТОВ «Чернігівторг» від 15.08.2014 року № 179 (а.с.36), ТОВ «Чернігівторг» повернув постанову від 10.12.2013 року по виконавчому листу № 2-6575/10 про стягнення аліментів з [PERSON], у зв'язку зі звільненням боржника з 07.08.2014 року. Вказаний лист та постанову було отримано Центральним відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції 01.09.2014 року, про що свідчить відповідний запис. Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 22.12.2014 року, на підставі акту державного виконавця від 22.12.2014 року (а.с.35) та листа ТОВ «Чернігівторг» від 15.08.2014 року (а.с.36), виконавчий лист №2-6575 направлено по територіальності до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с.34). Проте, зазначений виконавчий лист надійшов на виконання до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції лише 04.03.2015 року, про що свідчить відповідна відмітка на супровідному листі (а.с.64). Постановою державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 11 березня 2015 року відкрито виконавче провадження (а.с.33). Постановою державного виконавця від 27 березня 2015 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.33). Як вбачається із листа ТОВ «Чернігівторг» №29 від 06 квітня 2015 року аліменти з [PERSON] утримуються з 01.04.2015 року (а.с.32). Також, листом ТОВ «Чернігівторг» №78 від 17 червня 2015 року повідомлено про утримання аліментів з [PERSON] з 01.04.2015 року в сумі 1 559,04 грн, зокрема: в рахунок сплати боргу 734,52 грн та в рахунок поточних аліментів - 824,52 грн (а.с.31). Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 27 березня 2015 року [PERSON] має борг в сумі 4 257,50 грн (а.с.42). У відповідності до ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як встановлено в судовому засіданні відповідач з 26 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року перебував в Чернігівському слідчому ізоляторі (а.с.60-62). Як вбачається з матеріалів справи на момент затримання відповідача, останній працював з 08.09.2014 року в ТОВ «Чернігівторг» (а.с.53-54) та отримував заробітну плату (а.с.58). Наказом ТОВ «Чернігівторг» №84/4-К від 29.09.2014 року (а.с.59) [PERSON] увільнили із збереженням робочого місця, посади, без нарахування заробітної плати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.01.2015 року [PERSON] звільнили від кримінальної відповідальності у зв'язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Чернігівторг» (а.с.61-62). Отже, наказом №7-К від 08.01.2015 року [PERSON] з 07.01.2015 року поновлено на роботі (а.с.63). Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасним направленням виконавчого листа до державної виконавчої служби по територіальності та подальшим направленням до бухгалтерії за місцем роботи відповідача. За таких обставин, відповідно до вимог пункту 1 статті 196 СК України, відсутні законні підстави для стягнення з [PERSON] неустойки за прострочення сплати аліментів, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо позовних вимог про зміну розміру аліментів, суд виходить з наступного. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині зміни розміру алміентів з частки від доходу на тверду грошову суму. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Отже, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, її права на достатній рівень життя, враховуючи вік дитини, встановлений для неї законом розмір прожиткового мінімуму, матеріальний стан сторін у справі, у тому числі й стан здоров'я відповідача та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову в частині зміни розміру аліментів не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає обґрунтованим та цілком справедливим необхідність встановлення розміру стягнення з [PERSON] аліментів на утримання його доньки [PERSON] в розмірі 550 грн щомісячно. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial