Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання однієї неповнолітньої дитини. Посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 4 вересня 2013 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO] який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Вказала, що вона власного житла не має, проживає у будинку матері, ніде не працює так як веде догляд за малолітнім сином, і самій їй важко утримувати дитину та створити для неї нормальні умови для духовного та фізичного розвитку. Зазначила, що [PERSON] є власником технічної станції де і працює, та отримує не офіційні заробітки, які становлять близько 2000-2500 доларів США за місяць. Його стан здоров`я задовільний, він молодий за віком, непрацездатних осіб на утриманні не має, тому вона вважає, що відповідач спроможний і зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень на утримання сина [PERSON] . Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просила його задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні під час розгляду справи по суті, викладені позивачкою в позові обставини та позовні вимоги визнав частково. Вказав, що його заробіток є мінливим та в середньому на місяць складає близько 20000-30000 гривень, інвалідностей не має, являється працездатним, утриманців не має, має змогу та готовий сплачувати аліменти на утримання спільного з позивачкою сина у розмірі 3000 гривень. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено шлюб 04 вересня 2013 року та зареєстровано виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №25 (а.с. 2). Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якого значиться відповідач, а мати позивачка (а.с. 3). Відповідно до довідки Дубівської селищної ради Закарпатської області від 11.10.2021 року та акту обстеження матеріально-побутових умов від 8.10.2021 року, дитина перебуває на утриманні і вихованні у позивачки (а.с. 6-7). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з неповнолітньою дитиною та ця обставина ним не оспорюється. Належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження дитини зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь позивачки, з якою проживає дитина. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривня, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, працездатний вік відповідача, отримуваний ним розмір заробітньої плати, визнаної в судовому засіданні, яка носить нерегулярний (мінливий) характер, а також часткове визнання ним позову. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, до процесуальних прав відповідача належить право часткового визнання ним позову на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 1, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину, батьками якої згідно свідоцтва про народження, є саме сторони; відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, хоча має обов`язок по його утриманню. Сторони є подружжям та позивачка проживає спільно із дитиною. Доказів того, що відповідач має дохід, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідач в судовому засіданні позовні вимоги частково визнав у розмірі 3000 гривень, є працездатного віку, не має інвалідності, не має інших утриманців, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище малолітньої дитини. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, яку за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. Враховуючи наведене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги слід\~задовольнити частково\~та стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача,\~щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 листопада 2021 року і до його повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial