Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до батьків [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання на період навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] є її батьками. З 01 вересня 2019 року позивач вступила до Уманського державного педагогічного університету ім.. Павла Тичини на денну форму навчання, першого курсу освітнього ступеня магістр, з терміном навчання по 31 грудня 2020 року. Між нею та Університетом укладений договір № 669 від 19 серпня 2019 року відповідно до якого вартість навчання становить 16380 гривень, зокрема за перший рік навчання - 11700 гривень, за другий рік навчання - 4680 гривень, а тому навчання проходить на платній основі за контрактом. В зв`язку з тим, що у позивача відсутні кошти на навчання посеместрово, а тому за її зверненням до керівництва університету вона сплачує їх за навчання щомісячно. Нею сплачено на користь університету - 1180 гривень за навчання. Крім того, як зазначила позивач вона витрачає кошти на проїзд, харчування, одяг та предмети особистої гігієни. Матеріальну допомогу на навчання позивачу надає її бабуся з своєї пенсії. Батьки добровільно матеріальної допомоги на навчання не допомагають, а тому звернулася до суду з позовом, оскільки має скрутне матеріальне становище та просить стягнути з відповідачів на її користь аліменти на період її навчання в розмірі по 1/4 частини всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд стягнути з відповідачів на її користь аліменти на період її навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 річного віку. Крім того зазначила, що відповідачі є її батьками, які добровільно не надають її матеріальну допомогу. Навчання є платним за контрактом. Посилену допомогу їй надає бабуся із своєї мізерної пенсії. Крім того, вона витрачає кошти на проїзд, харчування та одяг, а тому зазначила, що потребує матеріальної допомоги з боку батьків на період її навчання. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що він є батьком позивача. До вісімнадцятирічного віку він сплачував аліменти на доньку. На даний час він має іншу сім`ю, де також на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина. Крім того, зазначив, що на його утриманні знаходиться мати похилого віку, яка є пенсіонером і отримує невелику пенсію. Відповідач постійно по мірі можливості надавав доньці допомогу та регулярно пересилав кошти по 500 гривень в грудні та січні надіслав 1000 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що сплачувала аліменти на утримання своєї доньки, але їй зроблено операцію і вона не має змоги надавати допомогу позивачу на її навчання. Крім того, зазначила, що в неї кредит, який необхідно погашати щомісячно. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення позивача та відповідачів, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08 вересня 1998 року Носачівською сільською радою Смілянського Черкаської області відповідачі є батьками позивача [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Як вбачається з довідки Уманського державного педагогічного університету ім. П.Тичини ІV рівня акредитації № 368 від 02 вересня 2019 року [PERSON] дійсно є студентом І курсу освітнього ступеня магістр факультету фізики, математики та інформатики денної форми навчання. Основа навчання контракт, термін навчання з 01 вересня 2019 року по 31 грудня 2020 року (а.с. 10). З договору № 669 від 19 серпня 2019 року укладеного між Уманським державним педагогічним університетом ім.. П.Тичини та [PERSON] вбачається, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 16380 гривень (а.с. 13). З квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1458496640.1 від 09 вересня 2019 року вбачається, що [PERSON] сплатила кошти за навчання в розмірі 1180 гривень (а.с. 14). Із наданих проїзних документів вбачається, що [PERSON] витрачає кошти на проїзд в м. Умань (а.с. 14). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, як вбачається з позовної заяви, підставами звернення з відповідним позовом серед інших є підвищення цін на продукти харчування, одяг, лікування, навчання, житлово-комунальні послуги, проїзд у транспорті. Вищевказані позивачем у позовній заяві обставини відповідають дійсності та являються загальновідомими фактами та безпосередньо впливають на життєдіяльність дитини. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної ради України 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вищевказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду відповідні докази, які є підставою для стягнення аліментів на її навчання, при цьому визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Таким чином, з огляду на недопустимість порушення прав дитини на забезпечення батьками її належного утримання, за її вимогою, слід стягнути аліменти на період її навчання за рішенням суду. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який вона б мала, в разі утримування її обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, саме і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батьків. Позивачем доведено в ході розгляду справи, що вона несе витрати зумовлені навчанням в Уманському державному педагогічному університеті ім. П.Тичини, зокрема: на проїзд в громадському та міжміському транспорті. Відтак, суд вважає, що за віком відповідачі є працездатними особами, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану їх здоров`я, або ж суттєвих змін у їх сімейному стані, які б унеможливлювали ними сплату аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суду не подали, за таких обставин, суд приходить до беззаперечного висновку про можливість їх сплати останніми. При розгляді справи суд в повній мірі врахував всі доводи, що заслуговують на увагу. Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, та мати похилого віку, не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, оскільки такі суду відповідач [PERSON] не надав . При винесенні рішення, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про наявність кредитного договору, як на підставу неможливості сплати нею аліментів, оскільки це її право, яким вона скористалася. Доказів наявного захворювання, про яке зазначила [PERSON] в ході розгляду справи, оперативного втручання чи необхідності здійснення витрат на лікування суду також не надано. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням наведеного вище, суд вважає позовні вимоги позивача доведеними, відтак такими, що підлягають до задоволення. Розмір аліментів визначений позивачем у розмірі по 1/4 частині від всіх видів доходів відповідачів, є тим мінімумом, який батьки в силу свого батьківського обов`язку за законом повинні сплачувати дитині та який не призведе до порушення їх прав та інтересів, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Саме визначений позивачем розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати її інтересам, як дитини, враховуючи, що зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Суд, при винесенні рішення, також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». На стягненні витрат за надання правничої допомоги позивач не наполягала. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 768 гривень 40 копійок. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved