Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] . З позовної заяви поданої позивачем вбачається, що 08.06.2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 550. Від вказаного шлюбу у сторін по справі є спільна дитина, син - [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач протягом всього подружнього життя, нажаль, не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. На думку позивача в майбутньому це може суттєво плинути на психіку дитини, погляди на життя, в тому числі на життя у шлюбі та формуванні її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сім`ї. Позивач намагалася говорити з чоловіком про особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінилося, хоча позивач прикладала для цього максимально зусиль. Наразі, відносини переросли в ще більш ворожі. На думку позивача розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю спільної дитини, тим більше, що з відповідачем припинила спільне проживання більше трьох токів тому. Він майже не цікавиться життям позивача та життям спільної дитини, регулярно матеріально не допомагає та не приймає участі у вихованні сина. В той же час позивач вимушена самостійно утримувати та виховувати малолітнього сина. Її коштів недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на тримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 03.06.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. 24.06.2019 року від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що останній позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини, сина - [PERSON] визнає в межах закону. Що ж стосується вимог про розірвання шлюбу, то таку вимогу відповідач не визнає взагалі та просить суд відкласти розгляд справи на шість місяців для надання часу на примирення, з огляду на молодий вік та наявність малолітньої дитини. Ухвалою суду від 04.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.10.2019 року. В судове засідання позивач не з`явилась, однак від неї до суду надійшла заява датована 01.10.2019 року, відповідно до якої остання позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку. Дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про ухвалення заочного рішення по справі. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.06.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний актовий запис за №550, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони по справі мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] . Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За змістом ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та шлюб, відповідач нехтує сімейними цінностями, між сторонами по справі постійно виникають конфлікти та сварки, свідком яких стає дитина, між сторонами виникло почуття неприязні один до одного, втрачено почуття любові та поваги, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачем однією сім`єю, вести з ним спільне господарство, а тому примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами. Окрім того, позивач ставить питання про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґур і [PERSON] », № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 року). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 року VIII). Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, визначаючи розмір аліментів, виходить з того, що відповідач є молодою, працездатною особою і зможе забезпечити виплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 31.05.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів на думку суду має стати стимулом для відшукання можливостей збільшення заробітку та не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. В зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, згідно ст.5 ч.1 п.3, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ. Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведена з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу судом задоволена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі понесені останньою на оплату судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 7, 24, 55, 56, 105, 112, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved