Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка настала на тимчасово окупованій території Українив м. Севастополі [INFO] р. В обґрунтування заяви посилалась на такі обставини. [INFO] в м. Севастополі у віці 37 років помер її брат по мамі [PERSON] , по що окупаційними органами влади було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Оскільки державна реєстрація смерті [PERSON] в порядку, що встановлений законодавством України, не була проведена, тому необхідно встановити факт його смерті. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали повністю. Представник заінтересованої особи Прокопенко В.В. у судовому засіданні висловила думку, що заява підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши письмові докази: копії повторного свідоцтва про смерть [PERSON] від 05.09.2019 р., виданого окупаційними органами влади, відмови Христинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] від 29.03.2020 р. за №200/22.19-05-05.04, інші письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер в м. Севастополі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. 05.09.2019 р. окупаційними органами влади видано повторне свідоцтво про смерть [PERSON] . Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Тому провести державну реєстрацію смерті [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану неможливо. Оскільки державна реєстрація смерті [PERSON] в порядку, що встановлений законодавством України, не була проведена з причин, що викладені вище, тому необхідно встановити факт його смерті. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Без реєстрації у встановленому порядку факту смерті [PERSON] заявник [PERSON] не може реалізувати право на спадкування. Метою встановлення факту є надання можливості заявнику [PERSON] отримати свідоцтво про смерть [PERSON] та оформити спадщину. Факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території Українипідтверджується письмовими доказами, наявними у справі. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне встановити факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Севастополі.

Outcome: approved