Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що у даній квартирі зареєстрована її онука [PERSON] , [INFO] . У вказаному житловому будинку відповідачка зареєстрована з 28 серпня 2007 року, але фактично жодного дня у будинку вона не проживала, реєстрація була їй необхідна, щоб влаштуватися на роботу. Зазначає, що зараз [PERSON] мешкає у свого батька [PERSON] , який проживає у селі Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області. Вказує, що просила [PERSON] знятися з реєстрації, однак вона відмовилась. Вжиті нею заходи з метою досудового врегулювання спору не дали результату, тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] .Є позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Проти проведення заочного розгляду справи та постановлення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явилася, від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником 7/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно до довідки відділу ведення реєстру територіальної громади міста виконкому Генічеської міської ради відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою також зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] є онукою позивача [PERSON] , що підтверджується матеріали справи. Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 13 серпня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає лише [PERSON] [PERSON] проживає у Дніпропетровській області. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, пояснила, що відповідач [PERSON] ніколи не проживала у бабусі за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] останній рік проживала у матері, та півтора місяці жила у неї. Таким чином, судом встановлено, що відповідач за місцем реєстрації: [ADDRESS] , не проживає більше року. Вказані обставини підтверджуються актом депутата Генічеської міської ради від 05 серпня 2019 року, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не проживала та не проживає в будинку, який належить позивачу без поважних причин більше одного року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні, її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, позовна вимога щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved