Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом у якому прохала суд встановити на її користь земельний сервітут, який полягає у праві проходу через земельну ділянку, що належить на праві власності [PERSON], визначити межі проходу земельного сервітуту і порядок користування ним. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач є власником 6/25 земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - кожен по 1/16 частині земельної ділянки, а також [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] - відповідно кожен по 6/100 частин земельної ділянки та [PERSON], яка є власником 27/100 частин земельної ділянки. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 13 вересня 2013 року по справі №585/1433/13-ц, позовну заяву [PERSON] було задоволено та виділено їй в натурі 27/100 частин вищевказаної земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], з встановленням земельного сервітуту на користь [PERSON], площею 39 кв. м для обслуговування водопроводу; і на іншій ділянці встановлення земельного сервітуту на користь [PERSON], площею 87 кв. для обслуговування газопроводу та 7 кв. м для проходу по земельній ділянці до загального лазу на горище будинку, згідно варіанту, що був вказаний у висновку судової будівельно-технічної експертизи №727 від 28.08.2013р. та додатків №№ 2, 3 до висновку експертизи. Одразу після набрання рішенням суду від 13.9.2013 року законної сили, [PERSON] було зведено металевий паркан, яким [PERSON] перекрито єдиний вихід до [ADDRESS], мотивуючи тим, що рішенням суду для [PERSON] не встановлено право проходу та проїзду на велосипеді, що підтверджується ухвалою Роменського міськрайонного суду від 29.11.2013 року про роз'яснення рішення суду. На теперішній час, [PERSON] не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном, оскільки [PERSON] не дотримується вимог добросусідства і не дає можливості користуватися проходом через належну їй земельну ділянку, хоча цим проходом [PERSON] користувалася більше п'ятдесяти років. Будь-якої іншої можливості потрапляти до свого домоволодіння з адресної [ADDRESS], окрім як через паркан, побудований [PERSON], в [PERSON] немає, а вирішити спір у добровільному поряду відповідач відмовляється. Під час судового розгляду справи представник [PERSON], за довіреністю [PERSON], уточнила позовні вимоги в останній редакції яких прохала суд встановити на користь [PERSON], власниці 6/25 земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером № [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 25.12.2012р., постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу до її ділянки за рахунок земельної ділянки [PERSON], яка належить останній згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 25.12.2012р., розташована за адресою [ADDRESS], становить 27/100 земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером [NUMBER] та виділена в натурі рішенням Роменського міськрайонного суду від 13.09.2013р. по справі №585/1433/13-ц, в наступному порядку - прохід шириною 1,5 м та довжиною 11,63 м, загальною площею 17,45 кв. м, який співпадає з існуючою доріжкою на вихід до [ADDRESS], або згідно будь-якого з двох варіантів, запропонованих висновком судової земельно-технічної експертизи від 25.02.2015р. №11877 (а.с. 197-198). Позивач [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги і прохала їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], за довіреністю [PERSON], прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивувала тим, що хоча [PERSON] і виділено 27/100 частин вищевказаної земельної, розташованої за адресою [ADDRESS], однак вона не оформила відповідні документи у реєстраційній службі, а тому підстав для встановлення земельного сервітуту немає. Також вважала, що у [PERSON] є можливість користуватися наявним проходом з тильної сторони земельної ділянки по [ADDRESS], яка належить [PERSON], і остання як вбачається з висновку експертизи встановила огорожу, по межам, що не відповідають межам, вказаним у державному акті, внаслідок чого суттєво зменшила ширину проїзду. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Роменському районі Сумської області, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надавши листа з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника управління, з приводу вирішення позову покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, допитавши свідків, експерта, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 13 вересня 2013 року по справі №585/1433/13-ц (яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Сумської обл. від 16.01.2014 року) позовну заяву [PERSON] було задоволено та виділено їй в натурі 27/100 частин земельної ділянки площею 270 кв.м. зі складу земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], з встановленням земельного сервітуту, згідно варіанту, що вказаний у висновку судової будівельно-технічної експертизи №727 від 28.08.2013р. та додатків №№ 2, 3 до висновку експертизи (а.с. 8-9), а саме з встановленням земельного сервітуту на користь [PERSON], площею 39 кв. м для обслуговування водопроводу; і на іншій ділянці встановлення земельного сервітуту на користь [PERSON], площею 87 кв. для обслуговування газопроводу та 7 кв. м для проходу по земельній ділянці до загального лазу на горище будинку (а.с. 14-15). Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.12.2012 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER] [PERSON] є власником 6/25 земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Згідно Додатку до вказаного Державного акту співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є власниками кожен по 1/16 частині земельної ділянки; [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], які є власниками кожен по 6/100 частин земельної ділянки; [PERSON] - є власником 27/100 частин земельної ділянки, що відповідає їх часткам у праві власності на будинок (а.с. 5-7). Після набрання рішенням суду законної сили, [PERSON] було зведено металевий паркан, яким [PERSON] перекрито єдиний вихід до [ADDRESS]. 13 травня 2014 року [PERSON] зверталася до Комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Роменської міської ради з заявою щодо вирішення земельного спору про дотримання [PERSON] правил добросусідства при становленні паркану, яким [PERSON] було позбавлено виходу на [ADDRESS] (а.с. 16). З акту засідання комісії по розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Роменської міської ради від 26.05.2014 року вбачається, що [PERSON] було встановлено паркан незаконно, також було прийнято рішення щодо звернення до Державної інспекції сільського господарства про здійснення перевірки з цього приводу (17). 29 травня 2014 року [PERSON] письмово звернулася до [PERSON] з пропозицією укласти зі нею договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу через належну їй земельну ділянку (а.с. 18), але відповіді на цей лист нею отримано не було. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини в частині встановлення земельного сервітуту на право проходу по земельній ділянці. Частинами 1, 4 статті 98 Земельного кодексу України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками); земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст.39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно- господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно державних будівельних норм до кожного житлового будинку має бути забезпечений під'їзд. Відповідно до ст.99 п «а» Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу та проїзду на велосипеді. Відповідно до ст.100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч.1 ст. 101 Земельного кодексу України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Частина 3 статті 402 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно вимог ч.1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача з приводу наявності існуючого проходу яким, [PERSON] нині користується, з наступних підстав. З висновку судової земельно-технічної експертизи № 11877 від 25.02.2015 року вбачається, що доступ (прохід, проїзд) до частини земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Ромни, яка належить [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 25.12.2012р., з тильного боку цієї земельної ділянки фактично наявний, але не відповідає нормам п.3.11, п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 170). Відповідно до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992р. № 44, проїзд є категорією вулиці, а вулиця згідно визначення термінів, наведених у Законі України «Про автомобільні дороги», це автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання підземних і наземних інженерних мереж у межах населених пунктів. Норми проектування, будівництва, реконструкції та ремонту вулиць і доріг міських і сільських населених пунктів, в тому числі проїздів, викладені у ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці та дороги населених пунктів». Дані норми містять, зокрема, вимоги до параметрів вулиць і доріг, земляного полотна, дорожнього одягу, водовідведення, освітлення і т.ін. Наприклад, земляне полотно та дорожній одяг проїздів проектуються з урахуванням погодно-кліматичних особливостей та грунтово-гідрологічних умов ділянки, а основним матеріалом дорожнього покриття для проїздів є щебеневі та гравійні матеріали, оброблені в'яжучими. Представник позивача стверджувала, що існуючий проїзд з тильної сторони земельної ділянки по [ADDRESS] не має навіть самого необхідного інженерного облаштування - ані освітлення, ані споруд дорожнього водовідведення, що за відсутності твердого покриття унеможливлює його використання за несприятливої погоди та у вечірній час, особливо в осіннє-зимовий період. Відсутня з боку проїзду і будь-яка нумерація будинків, що також ускладнює їх ідентифікацію. Як відомо, житлові будинки мають бути забезпечені адресними вказівниками назва вулиці, номер будинку, встановленими на фасадах будівель або інших видних місцях і освітлюваними у темний час доби. Саме такі вказівники, які ідентифікують будинок [ADDRESS] і відсутні з тильної сторони вулиці. Вказані доводи позивача фактично підтверджуються фототаблицею до висновку судової земельно-технічної експертизи № 11877 від 25.02.2015 року (а.с. 179-183) і жодним чином не спростовані відповідачем. Допитані судом свідки [PERSON], яка є невісткою позивача [PERSON], та [PERSON], яка є племінницею позивача [PERSON] суду пояснили, що близько 50 років [PERSON] користувалася проходом на [ADDRESS], але зараз її сусідка [PERSON] встановила паркан і тепер такого виходу не існує. Свідки [PERSON] (мешканка [ADDRESS]) , [PERSON] (мешканка [ADDRESS]), [PERSON] (мешканка [ADDRESS], [PERSON] (мешканка [ADDRESS]), які мешкають поблизу будинку в якому проживає [PERSON] підтвердили суду, що їм відомо про те, що [PERSON], яка мешкає по [ADDRESS] з 1964 року користувалася тим виходом на [ADDRESS], який нині парканом перегородила [PERSON] Згідно ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Враховуючи викладене, у даному конкретному випадку фактично має місце звичай щодо права проходу на адресну для позивача [ADDRESS], який жодним чином не порушує норм цивільного законодавства. Згідно вимог п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд враховує, що позивач [PERSON] є особою похилого віку (82 роки). В силу свого похилого віку і необізнаності, [PERSON] не змогла належним чином захистити свої права під час розгляду судом попередньої цивільної справи № 585/1433/13 за наслідком якої [PERSON] було виділено частину земельної ділянки, оскільки питання стосовно необхідності встановлення земельного сервітуту на користь [PERSON] на право проходу по земельній ділянці [PERSON] для належного користування та обслуговування будинку і ділянки, перед експертом в справі № 585/1433/13 не ставилось і не досліджувалось (а.с. 12-15). На переконання суду, у даному випадку єдиним способом для захисту її прав є встановлення земельного сервітуту на право проходу, оскільки відстань близько 165 м, яку вона повинна долати, користуючись існуючим проходом з тильної сторони земельної ділянки, який до того ж не відповідає нормам п.3.11, п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» створює для позивача безліч незручностей, оскільки позивач фактично позбавлена можливості під'їзду до належної їй земельної ділянки працівників поштового відділення для вручення поштових відправлень та виплати пенсії, медичних працівників, в тому числі швидкої допомоги, працівникам організацій, обслуговуючих будинок (газо, водо-, тепло-, електропостачання) та будь-яких аварійних служб, виклик яких здійснюється саме за адресою будинку. Висновком судової земельно-технічної експертизи № 11877 від 25.02.2015 року запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту. Допитана судом експерт Харківського НДЕКЦ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Кирилова Л.І. пояснила, що обидва запропоновані варіанти встановлення земельного сервітуту для проходу [PERSON] з [ADDRESS] через земельну ділянку [PERSON] є обтяжливими для власника. Проте, все ж меш обтяжливим є ІІ варіант за яким сервітут довжиною 11,63 м пропонується встановити між існуючими спорудами гаражу та бесідки. Для користування сервітутом [PERSON] необхідно влаштувати дві хвіртки, при цьому демонтувати частину огорож власника [PERSON] (а.с. 168). Згідно вимог ч.4 ст. 98 ЗК України земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Враховуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом встановлення земельного сервітуту за ІІ варіантом, вказаним у висновку судової земельно-технічної експертизи № 11877 від 25.02.2015 року, який графічно наведений в додатку № 3 до висновку (а.с. 168, 177). На думку суду, це єдина можливість захистити позивачці її порушені права. Згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved