Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Великобийганської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивований наступним. 06 травня 2015 року помер чоловік позивачки, з яким вони офіційно одружені не були - [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований на території Великобийганеької сільської ради. У листопаді 2015 року позивачка звернулася до Берегівської державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини. Але у прийняті даної заяви їй було відмовлено на тій підставі, що вона не є спадкоємцем за законом, заповіту спадкодавець не складав. Факт проживання однією сім'єю більше пяти років можна було встановити лише за рішенням суду. 25 травня 2016 року Берегівським районним судом було встановлено факт спільного проживання позивачки з її чоловіком [PERSON]. Відповідно до статті 1264, позивачка є спадкоємцем померлого чоловіка у четвертій черзі. Оскільки інших спадкоємців, окрім неї, немає, вона отримує право на спадкування за померлим чоловіком в цілому. Коли позивачка звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, їй було роз'яснено про необхідність надання правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності чоловіка на будинок по вул. Головній, 172 «а» в с. Велика Бийгань, але як їй стало відомо, такий документ відсутній, оскільки її чоловік у свій час не зареєстрував будинок, який сам отримав у спадок від своєї матері [PERSON]. Тому нотаріусом [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтві про право на спадщину. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач представник виконкому Великобийганської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов. Позовні вимоги підтверджуються також матеріалами цивільної справи.

Outcome: approved