Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 01 травня 2015р. вона позичила грошові кошти, [PERSON] в розмірі 13000 доларів США, еквівалентних сумі 302467,85 грн., про що відповідачем власноруч було складено розписку. Згідно із розпискою відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти в строк до 15 липня 2015 року. У строк вказаний у розписці відповідач повернув лише частину боргу у сумі 200 доларів США. З 15 липня 2015 року залишок боргу у сумі 12800 доларів США, еквівалент 297814,50 грн. відповідач не повернув. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 297814,50 грн., три відсотки річних в розмірі 5211,78 грн., витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу та витрати на послуги ТВБВ «Ощадбанк» за виготовлення довідки по курсу долару США. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та участі її представника адвоката Вовк В.В., позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення по даній справі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Головко Є.В. у судові засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено у судовому засіданні між сторонами склалися правовідносини за договором позики. Судом встановлено, що 01.05.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 13000 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути у строк до 15 липня 2015 року. На підтвердження договору позики та отримання грошових коштів відповідач 01.05.2015р. надав розписку, в якій підтвердив, що грошові кошти дійсно ним одержані (а.с.5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно довідки ТВБВ «Ощадбанк» №73/04-42/08-67 від 13.01.2016 року офіційний курс НБУ доларів США по відношенню до гривень станом на 13.01.2016 року складає 2326,6758 гривень за 100 доларів США. Таким чином, строк простроченого зобов'язання починає перебіг з 15.07.2015 року по 15.01.2016 року включно, а тому виходячи із суми заборгованості у розмірі 297814,50 грн. та три відсотка річних обрахованих позивачем складає 5211,78 грн. Боржник ігнорує вимоги позивача щодо повернення боргу, та ухиляється від виконання своїх договірних обов'язків. Ці обставини дають підстави вважати, що відповідач відмовляється сплачувати борг. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 297814,50 грн., еквівалентних 12800 доларів США, та трьох відсотків річних у розмірі 5211,78 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2978,15 грн. Відповідно до ст.79 ЦПК України, банківські та інформаційно-технічні витрати не відносяться до витрат пов'язаних з розглядом справи, тому стягненню з відповідача не підлягають. Відповідно до ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 250 грн.

Outcome: approved