Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , що діє особисто та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В позові посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . На даний час у вказаному житлі зареєстровані: [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON] та повнолітня дочка [PERSON] , однак вони не проживають за даною адресою понад 1 рік без поважних причин, їх особистих речей в будинку немає. Вважає, що відповідачі втратили право на користування вищезазначеним житлом, у зв`язку з чим просить суд винести рішення яким задовольнити її позов, а саме визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим будинком за адресою: [ADDRESS] та скасувати їх реєстрацію проживання за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У підготовчому засіданні не заперечував той факт, що він,його неповнолітній син [PERSON] та повнолітня донька [PERSON] не проживають протягом останнього року за місцем реєстрації у спірному будинку. Оскільки добровільно залишили його. Наразі він із сином проживають у смт. Скороходове Чутівського району Полтавської області, а донька [PERSON] вийшла заміж та проживає в Тячівському районі Закарпатської області. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, продату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не надходило. Представник третьої особи органу опіки та піклування Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області, Штепка Т.І. в засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі. Проти задоволення позову не заперечувала, з урахуванням наданого висновку від 27.08.2019 щодо доцільності визнання дитини [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом. 12.06.2019 відкрито провадження у справі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією технічного паспорта на садибний житловий будинок (а.с.11, 13-16). Земельна ділянка площею, 0,0955 га надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.10). У будинку за вказаною адресою зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , його неповнолітній син [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними записами в погосподарській книзі (а.с.16) та довідкою Войнівської сільської ради від 03.04.2019 №149 (а.с.17). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , його неповнолітній син [PERSON] та донька [PERSON] зареєстровані за вищевказаною адресою, однак тривалий час там не проживають, що підтверджується актом обстеження будинку від 03.04.2019, що проведений депутатами Войнівської сільської ради (а.с.18). Як вбачається з довідки Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області від 24.05.2019 №367, відповідачі [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] з березня 2018 не проживають в помешканні, що належить позивачу [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Згідно листа начальника служби у справах дітей Штепки Т.І. від 09.12.2018 №Я01-37/31 вбачається, що в ході проведення обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] в родині батька [PERSON] , фахівцями із соціальної роботи районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді при Скороходівській селищній раді порушень прав дитини не виявлено. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Чутівської РДА від 27.08.2019, вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини при РДА ухвалила рішення про доцільність визнання дитини [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житло, З метою захисту прав та інтересів неповнолітнього, рекомендувала органу опіки та піклування - Виконкому Скороходівської селищної ради надати [PERSON] допомогу у оформленні правовстановлюючих документів на будинок, що розташований по [ADDRESS] та забезпечити контроль за виконанням батьком [PERSON] обов`язку з реєстрації місця проживання дитини [PERSON] відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (а.с.127-131). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд встановив, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному будинку без поважних причин з березня 2018. Приймаючи до уваги викладені вище обставини в їх сукупності, які свідчать про те, що відповідачі в будинку позивача не проживають більше року, добровільно залишили місце своєї реєстрації та вибули в інше місце проживання, суд прийшов до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування будинком, так як з часу їх добровільного вибуття з вказаного житла без будь - яких поважних причин пройшов час, що становить більше одного року, що передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 18 Закон України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Зважаючи на встановлені судом обставини справи, а саме, наявність житла у батька неповнолітнього [PERSON] , забезпеченого всіма необхідними умовами для проживання дитини, які повністю забезпечують інтереси дитини, та не становитимуть для відповідачів, у тому числі неповнолітньої дитини, надмірний тягар визнання їх такими, що втратили право користування спірним будинком, позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Вимога позивача в частині скасування реєстрації місця проживання відповідачів задоволенню не підлягає, оскільки така вимога не передбачена Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та не спрямована на відновлення прав позивача, а тому не є ефективним способом їх захисту, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для її задоволення. Сам по собі факт визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття їх з реєстрації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Враховуючи заяву представника позивача про залишення за стороною позивача витрат по оплаті судового збору, ці витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: partial