Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП у якій вказує, що 05.11.2013 року сталася ДПТ з вини водія [PERSON], вина останнього встановлена постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2013 року. В результаті ДТП керований позивачем автомобіль «TOYOTA LEND CRUIZER PRADO» д.н. АР 3131ВО зазнав технічних ушкоджень. Відповідно до Звіту № 4017 експертного авто товарознавчого дослідження від 20.03.2014 року розмір заподіяної позивачу шкоди визначено у сумі 15487,70 грн. Крім того, позивачем понесено додаткові витрати на оплату автотоварознавчого дослідження - 500 грн. та витрати на оплату судового збору. Також протиправними діями відповідача їй, [PERSON], заподіяно моральної шкоди, яку вовна оцінила у 5000 грн. Позивач просила стягнути з [PERSON] 15487,70 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди і 500 грн. - витрати на оплату автотоварознавчого дослідження, а також судові витрати на оплату судового збору. У судовому засіданні адвокат позивач підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечує з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «Україна» , яка має здійснити страхове відшкодування. Крім того, [PERSON] не був присутній при огляді транспортного засобу, не мав можливості поставити свої питання автотоварознавцю, вважає, Звіту № 4017 експертного авто товарознавчого дослідження від 20.03.2014 року таким , що не відповідає дійсності, Просив відмовити у задоволенні позову. Представник ПрАТ «СК «Україна» у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався,судові повістки направлені на адресу його реєстрації повернуті без вручення з відміткою відділення звязку у формі №20 «за закінченням терміну зберігання», у звязку з чим, відповідно до ст. ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі доказами і матеріалами. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до такого висновку. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну юридичної чи фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Судом установлено, що 05.11.2013 року о 13:30 год. , [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул..Дніпропетровське шосе біля будинку №4/15 у м. Запоріжжі при зміні напрямку руху не впевнився у безпеці , вена слідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA LEND CRUIZER PRADO» д.н. АР 3131ВО під керування [PERSON] В результаті ДТП автомобілі пошкоджено, постраждалих не має. Вина водія [PERSON] встановлена постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2013 року. Згідно постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2013 року встановлено, що [PERSON] припустився порушень п. 10.1 ПДР України і його притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.. 124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн. Відповідно до ч.3 і 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 05.11.2013 року є встановленою. Згідно ст.. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої, настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Таким чином, 05.11.2013 року настала страхова подія, в результаті якої у [PERSON] виникло право на відшкодування заподіяної шкоди, а у особи, яка її завдала [PERSON] виник обовязок цю шкоду відшкодувати. Відповідно до ст.. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду життю, здоровю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля [NUMBER] застрахована в ПрАТ «СК « Україна» на підставі полісу АС №3924071, яка і мала б здійснити страхове відшкодування. Згідно Звіту про оцінку належного позивачу автомобіля № 4017 спеціаліста атотоварознавця від 20.03.2014 року вартість матеріальної шкоди нанесеної володільцю транспортного засобу становить 15487,70 грн. Позивачка неодноразово зверталася до страхової компанії з приводу відшкодування заподіяної шкоди, але її звернення залишені поза увагою в ПрАТ «СК « Україна». За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду Україи у від 20.01.2016 року у справі за № 6-2808цс15 про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, суд вважає, що позивачка правомірно звернулася до суду з даним позовом і обрала передбачений законом спосіб захисту порушеного права. Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача, що відповідати за даним позовом має страхова компанія. Доводи представника відповідача щодо необєктивності Звіту №4017 від 20.03.2014 року та його недостовірності, судом до уваги не приймаються не і спростовують його, оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б спростовували його висновки. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У звязку з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу , остання була позбавлена можливості ним користуватися, змушена була вишукувати дотикові можливості щодо організації свого життя та життя її родини, що завдавало їй моральних страждань та душевних переживань. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими, разом з тим, вирішуючи питання про суму відшкодування, суд вважає, що заявлена позивачем сума у 5000 грн., не відповідає характеру і ступеню перенесених страждань, а тому, виходячи з принципу розумності і справедливості вважає за необхідне зменшити суму відшкодування до 3000 грн. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимими доказами, але підлягають задоволенню частково в частині відшкодування моральної школи. В частині відшкодування витрат на оплату автотоварознавчого дослідження [PERSON] необхідно відмовити, т.я. ці вимоги не підтверджені і не доведені, суду не надано доказів, що такі витрати були по нею понесені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені на оплату судового збору у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial