Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення, посилаючись на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 518 від 28.08.1996 року. Разом з нею в цій квартирі проживають члени сім'ї - її донька [PERSON] та її син [PERSON], що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб №10269 від 26.11.2014 року. Протягом багатьох років (після смерті чоловіка в 1995 році) відповідач постійно вчиняє з нею та її донькою сварки, однак вона завжди йому пробачала в надії на його виправлення. Однак протягом останніх 2 років проживання разом з відповідачем в одній квартирі стало зовсім нестерпним. Так, відповідач часто влаштовує сварки та погрожує розправою, ображає та принижує її та її доньку, якій 23 роки, словесно та діями. Не дозволяє користуватися кухнею, холодильником, плитою в його присутності. Її доньку виганяє з квартири, вчиняє психологічний тиск на дочку та неї. Їй неодноразово доводилось викликати міліцію аби захистити себе і доньку від його нападів. Вона є інвалідом 3 групи, пенсіонеркою, кожен такий випадок негативно впливає на фізичний та психологічний стан її та доньки, вона була змушена навіть зняти квартиру для окремого проживання. Ці обставини підтверджуються, зокрема: довідкою-характеристикою ДІМ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС [PERSON] від 04.07.2013 року, із якої углядається, що відповідач вчиняє різні непорозуміння зі своїми рідними, мав привода до ДПМ № 5 Соснівського РВ в м. Черкаси з приводу вчинення непорозуміння із матір'ю за місцем мешкання в січні 2013 року; висновком ДІМ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] від 26.06.2014 р. за матеріалами ЄО № 9812 від 19.06.2014 року, з якого углядається, що 14.06.2014 року о 16.30 год. між відповідачем та нею виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої він висловлював образи в її сторону. З даного приводу на відповідача було складено адміністративний протокол №000022 за ст. 173-2 КУпАП, з яким останній ознайомився та підписав, після чого протокол було направлено до суду для прийняття рішення; постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.07.2014 року (справа №712/9665/14-п), якою [PERSON] за здійснення психологічного тиску та нецензурні висловлювання відносно неї визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП і застосовано стягнення у вигляді штрафу в сумі 51 грн.; висновком ДІМ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] від 10.12.2014 року за матеріалами ЄО №19959 від 02.12.2014 року, ЄО № 20081 від 04.12.2014 року, ЄО №20082 від 04.12.2014 року, ЄО №20083 від 04.12.2014 року, з якого углядається, що 02.12.2014 року о 18.45 год. за місцем проживання відповідач вчинив сварку, підчас якої здійснював психологічний тиск відносно неї та своєї сестри [PERSON], з даного приводу на відповідача було складено адміністративний протокол №018852 за ст. 173-2 КУпАП та направлено до суду для прийняття рішення. В утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг відповідач участі не приймає, всі витрати несе вона зі своєї невеликої пенсії, що завдає їй значних матеріальних збитків. Відповідач є повнолітнім, дієздатним, працездатним, однак ніде не працює, хоча може сам себе забезпечувати, аби проживати окремо. Вважає, що відповідач систематично порушує правила співжиття, і заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, в зв'язку з чим просить суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. На попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 518 від 28.08.1996 року. Разом з [PERSON] в даній квартирі проживають члени сім'ї - її донька [PERSON], її син [PERSON], що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб №10269 від 26.11.2014 року. Позивачка в позовній заяві вказує, що протягом останніх 2 років проживання разом з [PERSON] в одній квартирі стало зовсім нестерпним, оскільки відповідач часто влаштовує сварки та погрожує розправою, ображає та принижує її та її доньку, якій 23 роки, словесно та діями. Не дозволяє користуватися кухнею, холодильником, плитою в його присутності. Її доньку виганяє з квартири, вчиняє психологічний тиск на дочку та неї. Їй неодноразово доводилось викликати міліцію аби захистити себе і доньку від його нападів. Частиною 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як визначено ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КпАП України і застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51 грн. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч. 2 КпАП України і застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85 грн. У висновку від 15.02.2015 року ДІМ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенантом міліції [PERSON] під час перевірки з гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду та винесено йому офіційне застереження про недопустимість вчинення протиправних дій. У висновку від 26.03.2015 року ДІМ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенантом міліції [PERSON] гр. [PERSON] було винесено офіційне попередження про недопустимість протиправних дій. Відповідно до офіційного застереження про недопустимість учинення протиправних дій від 10.04.2015 року [PERSON] отримав офіційне застереження про неприпустимість учинення протиправних дій відносно його матері [PERSON]. Йому роз'яснено, що у разі вчинення протиправних дій він буде притягнутий до кримінальної, адміністративної чи цивільної відповідальності згідно чинного законодавства. Відповідно до наданої позивачем виписки по картці/рахунку вбачається, що позивачем [PERSON] постійно сплачуються комунальні послуги. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони працюють дільничними в Соснівському РВ УМВС України в Черкаській області, і неодноразово на звернення [PERSON] з приводу непорозуміння з сином, вони виходили за адресою: [ADDRESS]. Між [PERSON] та її сином [PERSON] постійно виникають непорозуміння, словесні конфлікти, сімейні сварки. Таким чином, [PERSON] систематично порушує правила співжиття та до нього у зв'язку з цим застосовані заходи запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, які виявилися безрезультатними. В той час, як систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність, виходячи з наведених вище норм закону, є обов'язковою умовою виселення особи в порядку ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виходячи з наведеного, позовні вимоги, на думку суду, підлягають задоволенню, оскільки наданими стороною позивача та дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач своїми неодноразовими насильницькими діями психологічного характеру стосовно позивачки, тобто систематичним порушенням правил співжиття, та вкрай недостатньою участю в матеріальному забезпеченні сім'ї, робить неможливим їх спільне нормальне проживання в помешканні, наймачем якого є позивач. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved