Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Залужанської сільської ради Мукачівського району, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок був побудований [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], яку прийняли його дружина [PERSON] та його син, батько позивача, [PERSON] В подальшому померли [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Таким чином вважає, що прийняла спадщину за померлим батьком [PERSON] та є єдиною його спадкоємецею. Звернувшись до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, так як право власності на будинок не зареєстровано. У зв'язку з цим просить визнати за нею право власності порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Залужанської сілької ради Мукачівського району в судове засідання не з'явився за подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та при цьому пояснив, що також має право на спадкове майно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.11.2013 року, [PERSON] помер [INFO]. З довідки, виданої виконкомом Залужанської сілької ради Мукачівського району № 705 від 26.11.2013 року, вбачається, що забудовником будинку [ADDRESS] був [PERSON], який помер 1989 році. Також відповідно до довідки, виданої виконкомом Залужанської сілької ради Мукачівського району № 268 від 12.05.2014 року, на день смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.11.2013 року, [PERSON] померла [INFO]. Крім того [PERSON] згідно з довідкою, виданої виконкомом Залужанської сілької ради Мукачівського району № 270 від 12.05.2014 року, на день смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON], батько позивача. З наведеного слідує, що батько позивача [PERSON] був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] на день смерті своїх батьків. Згідно з ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК України 1963 визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Також як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею ст. 527 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Аналогічні норми також містить і ЦК України. При цьому для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з ст. 549 ЦК України 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Слід заначити, що Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12 відповідно до якої прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Таким чином для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити чи фактично такий вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із врахуванням наведеного вище, оскільки батько позивача [PERSON] був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] на день смерті своїх батьків та після їх смерті, суд приходить до висновку, що як воля так і дії батька позивача [PERSON] свідчили про те, що останній фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком [ADDRESS], в порядку та строк, визначених законом, а тому вважається таким, що спадщину прийняв. Статтею 561 ЦК України 1963 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, ні ст. 561 ЦК України 1963 року, ні ст. 1298 ЦК України, які передбачають право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину, не містять обмежувального строку одержання такого свідоцтва, у той час як свідоцтво є лише документальним підтвердженням права власності на спадкове майно (ст. 560 ЦК України 1963 року). Більше того ч. 3 ст. 1296 ЦК України передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, виходячи з вищезазначених норм законодавства [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину, а тому є власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини. Зазначене також знайшло своє підтвердження і в постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 року (справа № 6-42цс14) де Суд зробив висновок про те, що оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.2014 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з укладенням шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.12.1987 року, позивач змінила прізвище на [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.04.2012 року, батько позивача [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Залужанської сілької ради Мукачівського району № 269 від 12.05.2014 року, на день смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] крім нього ніхто не проживав та не був зареєстрований. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому будинок [ADDRESS]. З дослідженої судом спадкової справи, відкритої за померлим [PERSON] встановлено, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися [PERSON](брат [PERSON]), який за твердженнями сторін помер, [PERSON] (сестра [PERSON]), [PERSON] (племінник [PERSON]) та [PERSON] (дочка [PERSON]). Так 17.12.2015 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори для оформлення документів на спадщину за законом після смерті батька на житловий будинок [ADDRESS]. 18.12.2015 державний нотаріус Мукачівської державної нотаріальної контори, розглянувши подані документи, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього про, що прийняла відповідну постанову. Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] від 09.12.2015 року, до складу останнього входить житловий будинок позначений під літ. «А» (рік побудови - 1922 р.) та господарські будівлі. Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261 ЦК України, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, відповідно до зазначених положень ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом як дочка спадкодавця. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вже було згадано вище 17.12.2015 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Мукачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений рішенням суду додатковий строк, а тому вважається такою, що спадщину за померлим батьком прийняла. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як роз'яснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. До того ж Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ роз'яснив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Також зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Одночасно суд відкидає заперечення відповідача [PERSON] щодо його права на спадкове майно з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином в першу чергу мають право на спадкування особи, зазначені у ст. 1261 ЦК України, до яких [PERSON] не належить. Також суд відкидає твердження з приводу того, що неможливо визнавати право власності на спірний будинок, так як він перебуває у напівзруйнованому стані, оскільки суд в цьому спорі не вирішує питання введення спірного будинку в цивільний оборот. Враховуючи вищевикладене, із врахуванням того, що позивач прийняла спадщину на належне спадкодавцеві майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved