Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], в якому зазначено, що 03 жовтня 2017 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб в Олешківському районному відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що було зроблено актовий запис № 184. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини припинені через втрати почуття кохання та поваги один до одного, різні погляди на життя. Майновий спір відсутній, спільне господарство не ведеться. На розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. Питання про відновлення дошлюбного прізвища та питання щодо розподілу судових витрат не ставить. 21.09.2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. 17.10.2018 року відповідачем до суду подано заяву, в якій він позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, на примирення не згоден, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований в Олешківському районному відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що було зроблено актовий запис № 184, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені, що свідчить про тривалість його формального існування, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхньої дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила про те, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», суд приходить висновку про необхідність залишення позивачеві її чинного прізвища. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved