Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно, в якій просила видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та місця праці постраждалої особи ТОВ «НВП» Люмол» за адресою: м. Дніпро, провулок. Коксовий, буд. 2 К та ТОВ «КІО-8» за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська, буд 11 строком на 6 місяців. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває в шлюбі із [PERSON] з 22 листопада 2004 року, 01 жовтня 2021 року суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Новік Л.М. відкрито провадження у цивільній справі №175/3639/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Спільне життя не склалося, з січня 2020 року в них фактично припинилися шлюбні відносини. Основною причиною розпаду сім`ї було нехтування чоловіком сімейними цінностями, зловживання спиртними напоями. Крім того, чоловік постійно вчиняє сварки, ображає заявницю, погрожує. Заявниця зазнає постійного психологічного тиску з боку чоловіка. Свідком таких відносин є їх неповнолітня донька, яка при такій поведінці батька отримує психологічну травму. Неодноразово під час сварок Заявниця зверталася до поліції, чоловіка було притягнуто до адміністративної відповідальносїь 29 січня 2019 року відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за вчинення домашнього насильства (ст. 173-2 ч.І КУпАП), 09.12.2019 року складено адміністративний протокол за вчинення домашнього насильства повторно протягом року (ст. 173-2 ч.2 КУпАП), мірою покарання обрано штраф 340 грн. 29 листопада 2021 року під час чергової сварки чоловік наніс заявниці тілесні ушкодження. З метою припинення протиправних дій чоловіком, вона змушена була викликати працівників поліції. Листом ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 02.12.2021 року № 43.8/29-С-67 Заявницю повідомлено про те, що 29.11.2021 та 30.11.2021 року за вчинення домашнього насильства на [PERSON] складено 2 адміністративні протоколи, зібрані матеріали направлені до Дніпропетровського районного суду для прийняття рішення. Згідно висновку судово-медичного експерта №3069 від 30.11.2021 року вбачається, що події щодо нанесення заявниці тілесних ушкоджень [PERSON] мали місце 29.11.2021 за місцем проживання заявниці. У [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден на верхніх та правій нижній кінцівках, внутрішньо-шкіряного крововиливу на тулубі, що спричинені від дії тупого твердого предмету. [PERSON] вчиняє насильство щодо заявниці протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією. Кожного разу погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] , а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. Заявник до початку судового засідання надала заяву якій вимоги підтримала та просила задовольнити. [PERSON] до початку судового засідання надав заяву в якій просив відмовити у задоволенні заяви. Суд, дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року по справі № 756/2072/18. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що останній зловживає спиртними напоями, із - за цього влаштовує сварки із заявником на очах у доньки, ображає їх нецензурною лайкою, а також застосовує фізичне насильство. У підтвердження фактів викладених у заяві заявник долучила копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 24.11.2021 року, відповідь ВП №8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 02.12.2021 року № 43.8/29-С-67, з якого вбачається, що 29.11.2021 та 30.11.2021 року за вчинення домашнього насильства на [PERSON] складено 2 адміністративні протоколи, зібрані матеріали направлені до Дніпропетровського районного суду для прийняття рішення. Доказів того, що [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності, заявником не надано. Звернення до правоохоронних органів не є доказом домашнього насильства без надання належних і допустимих доказів вчинення дій, психологічного або економічного характеру (Постанова ВС від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed