Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись, що відповідно до рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2011 року відповідач зобов'язаний сплачувати їй аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 ч. його доходів щомісячно починаючи з 10 лютого 2011 року до повноліття дитини. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, постійно допускає прострочення платежів. Розмір несплачених аліментів за період з травня місяця 2012 року по березень 2014 року згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції становить 10 808,31 грн. На підставі ч.1 ст.196 СК України вона має право на отримання від відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, сума якої становить 75 658 грн. З урахуванням майнового стану відповідача просила суд стягнути з нього 24 360 грн. пені за прострочення сплати ним аліментів, а також понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, погодилися з розміром заборгованості по аліментам за період з 17 травня 2012 року по 01 жовтня 2014 року, вказаним в довідці розрахунку Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції за № 18983 від 03 жовтня 2014 року та просили стягнути з відповідача неустойку за прострочення аліментів в розмірі 24 360 грн., яку вони зменшили з урахуванням його майнового стану. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити і [PERSON] пояснив, що з травня 2012 року аліменти не сплачував, бо не мав стабільної роботи, але спілкувався з дитиною, опікувався нею, возив до школи, на танці, купляв одяг, взуття, іграшки, придбав ноутбук та мобільний телефон, оплачував поїздки та море та на лікування, про що доказів він немає, тому погодився з розрахунком заборгованості по аліментам в сумі 6 860,45 грн. вказаним в довідці Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції. З зазначених обставин вважає, що не повинен сплачувати пені за прострочення сплати аліментів, зобов'язався погасити заборгованість та в подальшому сплачувати аліменти своєчасно. Також просив застосувати до нарахованої пені строк позовної давності в один рік. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх уповноважених представників, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 квітня 2011 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти позивачу [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 ч. його доходів щомісячно починаючи з 10 лютого 2011 року до повноліття дитини. Відповідач аліменти не сплачує з травня 2012 року, в зв'язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 01 жовтня 2014 року згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області від 03 жовтня 2014 року за № 18983 становить 6 860,45 грн., що визнано сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс13 про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Outcome: partial