Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] , третя особа:\~Комунальне підприємство\~«Житлово-експлуатаційне\~об`єднання», про встановлення порядку користування жилим приміщенням (квартирою). \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.09.1999 року його мати [PERSON] та брат [PERSON] придбали в рівних частках на підставі договору міни квартиру [ADDRESS] . Дане житло має загальну площу 61,8 кв.м, житлову площу 36,0 кв.м, складається з трьох житлових кімнат площею 16,8 кв.м, 11,2 кв.м та 8,0 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, ванної кімнати площею 2,8 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, коридору площею 9,6 кв.м, лоджії площею 2,9 кв.м та інших приміщень (вбудованих шаф). Після смерті матері та батька позивач отримав у спадок 2/6 частини вказаної квартири. В квартирі проживає відповідач [PERSON] , який не сплачує комунальні послуги, в результаті чого має значний борг перед комунальними підприємствами міста. Домовитися з відповідачем про порядок користування належною їм квартирою він не зміг, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду. Просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши йому житлову кімнату площею 16,8 кв.м, а в користування відповідача - житлові кімнати площею 11,2 кв.м та 8,0 кв.м, в спільному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, інші приміщення. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надав до суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому\~ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч.2\~\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~\~ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у клопотанні. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення, за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного. Під час розгляду справи по суті встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/6 частини квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. № 19, 20, 22), а його брату [PERSON] 1/2 частина квартири, що підтверджується копією договору обміну квартири (а.с. № 16). Дане помешкання має загальну площу 61,8 кв.м, житлову площу 36,0 кв.м, складається з трьох житлових кімнат площею 16,8 кв.м, 11,2 кв.м та 8,0 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, ванної кімнати площею 2,8 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, коридору площею 9,6 кв.м, лоджії площею 2,9 кв.м та інших приміщень(вбудованих шаф) (а.с. № 5-7). У спірній квартирі зареєстрований та проживає відповідач, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію (а.с. № 17). Як стверджує позивач, домовитися з відповідачем про порядок користування належною їм квартирою не вдається. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 639/2184/16-ц. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] , позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/6 частини квартири, а відповідачу [PERSON] 1/2 частина квартири. Позивач просить суд виділити йому в користування житлову кімнату площею 16,8 кв.м, а відповідачу житлові кімнати площею 11,2 кв.м та 8,0 кв.м, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, інші приміщення залишити в спільному користуванні співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом ипадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування позивачу житлову кімнату площею 16,8 кв.м з лоджією площею 2,9 кв.м, яка є примикаючою до даної кімнати, а відповідачу - в користування житлові кімнати площею 11,2 кв.м та 8,0 кв.м, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, інші приміщення залишити в спільному користуванні співвласників. В даному випадку, хоч і є незначне відхилення від ідеальних часток, однак вказаний варіант найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників. \~ \~ \~ \~Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернені до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень (а.с. № 1). За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved