Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~суду із\~позовом,\~в якому\~просить розірвати\~шлюб з\~відповідачем,\~зареєстрований 24\~червня 2008\~року Відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Вишгородського районного\~управління юстиції\~Київської області,\~актовий запис\~№ 101. Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітнього сина\~ [PERSON],\~[INFO].\~Позивач зазначила,\~що на\~протязі останніх\~восьми років\~сімейне життя\~між ними\~поступово погіршувалося,\~кожен має\~діаметрально протилежні\~погляди на\~шлюб та\~сімю.\~Спільне життя\~з відповідачем\~не склалося\~через відсутність\~взаєморозуміння між\~ними,\~розходження поглядів\~на сімейні\~відносини й\~цінності,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного припинення\~між ними\~шлюбних відносин.\~Майже сім\~років сторони\~не проживають\~однією сімєю, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття поваги і любові один до одного. Вважає збереження сімї та примирення з відповідачем неможливим, а подальше перебування в шлюбі із відповідачем суперечить їх інтересам. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач до суду не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду, направлянням судової повістки Голові Дарницької в м. Києві Державної адміністрації для вручення відповідачу судової повістки, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило, тому суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 24 червня 2008 року зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 101, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 066158 (а.с. 20). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 7). Останніх сім років сторони не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття поваги і любові один до одного. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Подружні відносини сторони припинили, спільне господарство не ведеться, разом не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить їх інтересам. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Шлюб сторони розривають вперше. Разом з тим, позивач після розірвання шлюбу просила суд відновити їй дівоче прізвище - «Сворінь». Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що дошлюбне прізвище позивача «Скульбеда». Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог цій частині, оскільки позивач просить відновити їй дівоче прізвище «Сворінь», а не дошлюбне, «Скульбеда», як визначено ст. 113 Сімейного кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: partial