Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини на неконтрольовану територію в межах Донецької області без згоди батька. В позовній заяві позивачка зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 16 січня 2010 року. Шлюб зареєстровано відділом РАГС Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області. Актовий запис № 1. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2018 року шлюб між подружжям розірвано. Від спільного життя подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір'ю, яка матеріально утримує та належним чином піклується про їх стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Раніше подружжя проживали у м. Докучаєвськ, Донецької області, але у 2014 року [PERSON], разом з дітьми приїхала в м. Запоріжжя, де в статусі внутрішньо переміщених осіб зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] що підтверджується штампом про реєстрацію міста проживання в довідці про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 07.11.2014 р. №2303000624). Але на тимчасово окупованій території в м. Докучаєвськ залишився батько [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Стан його здоров'я є таким, що викликає занепокоєння, крім цього він дуже хоче бачити своїх онуків та і діти сумують за дідусем. З часу виїзду з тимчасово окупованої території позивач з її дітьми жодного разу не відвідували її батька, інших родичів та друзів, які мешкають у м. Докучаєвськ. З метою спілкування з родичами у літній період позивач з дітьми збирається виїхати у м. Докучаєвськ Донецької області, а саме з 01.07.2019 року по 01.10.2019 року. Батько дітей - [PERSON], на час виїзду [PERSON] та дітей до м. Запоріжжя залишався проживати у Донецькій області, але зараз вона не має можливості зв'язатися з ним, щоб вирішити питання про надання згоди для виїзду дітей до м. Докучаєвськ, його номер телефону позивачу не відомий, його місце знаходження нікому з її близьких невідомо. Таким чином, оскільки отримати згоду відповідача на виїзд до тимчасово окупованої території Донецької області - неможливо, позивач вимушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася проте, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Відзиву на позов у встановлені судом строки не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд рішення прийняти з урахуванням інтересів дітей. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст.151СК України, вправі обирати самі. Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 154 СК України, надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 16 січня 2010 року, який було зареєстровано відділом РАГС Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області. Актовий запис № 1. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2018 року шлюб між подружжям розірвано. Від спільного життя подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Діти проживають разом з матір'ю, яка матеріально утримує та належним чином піклується про їх стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Раніше подружжя проживали у м. Докучаєвськ, Донецької області, але у 2014 року [PERSON], разом з дітьми приїхала в м. Запоріжжя, де в статусі внутрішньо переміщених осіб зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 07.11.2014 р. №2303000624). Але на тимчасово окупованій території в м. Докучаєвськ залишився батько позивачки - [PERSON], [INFO]. Стан його здоров'я є таким, що викликає занепокоєння, крім цього він дуже хоче бачити своїх онуків та і діти сумують за дідусем. З часу виїзду з тимчасово окупованої території позивачка з її дітьми жодного разу не відвідували її батька, інших родичів та друзів, які мешкають у м. Докучаєвськ. З метою спілкування з родичами у літній період позивач з дітьми має намір виїхати у м. Докучаєвськ Донецької області, а саме з 01.07.2019 року по 01.10.2019 року. Батько дітей - [PERSON], на час виїзду позивачки та дітей до м. Запоріжжя залишався проживати у Донецькій області, але зараз вона не має можливості зв'язатися з ним, щоб вирішити питання про надання згоди для виїзду дітей до м. Докучаєвськ, його номер телефону позивачу не відомий, його місце знаходження нікому з її близьких невідомо. Судом встановлено, що отримати від відповідача дозвіл на виїзд дітей не можливо у зв'язку з відсутністю даних про його місце перебування на теперішній час. Відповідно до п.п. 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької, Луганської областей - в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених вищезазначеною постановою, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою іншого з батьків. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В статті 313 ЦК України зазначено - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість оформлення відповідних документів на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію без згоди одного з батьків за рішенням суду. Суд вважає, що оформлення документів на ім'я дитини на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію, не порушує права батька стосовно дитини. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітньої дитини, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, з огляду на викладене, оскільки позивач визначила часовий проміжок надання тимчасового дозволу, зазначила мету перебування дітей на тимчасово неконтрольованій українською владою території України, що повністю відповідає вищевказаним нормам матеріального та процесуального права, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітніх дітей для тимчасового перебування та відвідування родичів, суд приходить до висновку про можливість та доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на в'їзд/виїзд її неповнолітніх дітей, в її супроводі, без дозволу (згоди) батька дітей, відповідача по справі, та оформлення відповідних документів для тимчасового в'їзду/виїзду.

Outcome: approved