Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], мотивуючи тим, що при зверненні до нотаріальної контори з питання оформлення на своє ім'я спадкового майна у вигляді квартири [ADDRESS], що залишилася після смерті її тітки [PERSON], померлої [INFO], отримала відмову, оскільки в правоустанавлюючому документі на квартиру є розбіжності в написані номеру будинку. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, остаточно просила суд встановити факт, що при викладенні та посвідченні тексту договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], державним нотаріусом 3-ї Миколаївської державної нотаріальної контори від 30.10.1991р. за №2-4581 в дублікаті договору, виданого державним нотаріусом 1-ї Миколаївської державної нотаріальної контори від 25.07.2008р. за № 4-724, була допущена описка, замість адреси: [ADDRESS] помилково вказана адреса: [ADDRESS] та визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Також просила розгляди справу у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Представник Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив розглянути справу відповідно до норм чинного законодавства та на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що [INFO] померла рідна тітка позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.07.2010 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ще за життя, 27.08.2008 року [PERSON] склала заповіт на ім'я позивачки, який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за № 836. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею після смерті тітки за заповітом від 27.08.2008р. Згідно умов заповіту [PERSON] заповідала позивачці усе належне їй майно на день смерті, у тому числі належну на праві власності квартиру [ADDRESS]. Спадкоємців, що мають право на обов'язкову частку у спадщині за заповітом, згідно ст.1241ЦК України, не має. Судом також встановлено, що на момент смерті тітки позивачка постійно проживала разом з нею та вела спільне господарство, тобто фактично прийняла спадщину, відповідно до ст.1268 ч. 3 ЦК України, що підтверджується також довідкою ЖКП «Шалгіс» №4560 від 02.08.2010 року. Позивачка у встановлений законом шести місячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але їй було відмовлено оскільки, що є розбіжності у відомостях про належність спадкодавцю [PERSON] на праві власності майна. В правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу квартири № 52, посвідченого Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою 30.10.1991р. за № 2-4581, дублікат якого виданий державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори 25.07.2008р. за № 4-724, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. А реєстрація права власності за даною особою згідно цього ж договору здійснена ММБТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS]. Згідно архівного витягу, наданого Державним архівом Миколаївської області від 30.09.2013р. за № К-703/01.1-21, рішення виконкому Миколаївської міської ради № 313 від 28.09.1990р. та додатка № 3 до цього рішення, адреса належного ПО «Екватор» жилого будинку є [ADDRESS], тобто на час укладання між ПО «Екватор» та [PERSON] договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності непорушне. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує право власності. Статтею1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст.1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 Цивільного кодексу України, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 п.23 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved