Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що 22 серпня 2001 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок № 14 по вул. Лісова (колишня назва 40 річчя Жовтня) в с. Володькова Дівиця (колишня назва [PERSON]) Носівського району Чернігівської області з господарськими будівлями та спорудами. [PERSON] за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів їй (позивачу). Вона (позивач) спадщину прийняла, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, в звязку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 14 по вул. Лісова в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Представник Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення заяви [PERSON], просив справу розглянути без участі їх представника. Суд розглядає справу в відсутності сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. 22 серпня 2001 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 1994 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 10). Заповіт [PERSON] від 12 жовтня 1994 року не змінено, не відмінено та на іншу особу не переписано, що підтверджується відміткою секретаря виконкому від 27 квітня 2015 року. Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за вищезазначеним заповітом. В силу ст. 534 ЦК УРСР [PERSON], як особа, визначена у заповіті, має право на спадкоємство після смерті [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], за нею визнано право власності на земельну ділянку площею 0,2056 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області по вул. 40 річчя Жовтня, 14, що підтверджується копією рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2015 року у справі № 741/809/15 (провадження № 2/741/248/15), яке набрало законної сили 14 липня 2015 року (а.с. 62-63). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у звязку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2051/02-31 від 18 жовтня 2016 року (а.с. 16). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 14 по вул. Лісова в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області був збудований у 1991 році, що підтверджується записом у технічному паспорті на житловий будинок (а.с. 13). Абзацом 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року кожна сільська рада вела погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувались прізвище, ім'я, по-батькові голови сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. Правові норми нового ЦК України 2003 року, які регулюють набуття права власності на нерухоме майно, не поширюються на дані відносини, оскільки закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України). З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. З довідки виконавчого комітету Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області № 2067 від 25 листопада 2016 року (а.с. 65) вбачається, що житловий будинок № 14 по вул. Лісова в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області згідно записів погосподарської книги № 13 роки особовий рахунок № 1297 належав [PERSON]. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок № 14 по вул. Лісова в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області. З матеріалів справи вбачається, що на спадковий житловий будинок виготовлена технічна документація (а.с. 11-13). За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved