Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 20.03.2009 року, від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2017 шлюб між сторонами було розірвано, проте питання визначення місця проживання дитини на той час не було вирішено. Під час розірвання шлюбу і по цей час син проживає разом з позивачкою на її утриманні. Позивачка повністю опікується інтересами та потребами дитини, не має проблем зі здоров`ям та не перебуває на обліку у лікаря психіатра, не має шкідливих звичок. Весною 2019 року [PERSON] вирішила переїхати на постійне місце проживання до Турецької Республіки разом з сином. Для такого переїзду з дитиною їй необхіно виготовити ряд документів, які потребують визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 18.11.2020 року прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу в справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. У судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника - адвоката Пузирка О.О. надійшла заява у якій він вказав, що його довірителька підтримує позовні вимоги та просить задоволити їх. Відповідач у судове засідання не з`явився. У заяві від 16.12.2020 вказав, що він визнає повністю позовні вимоги та просить суд винести рішення у даній справі без його участі. Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 12.07.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1692. У ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином позивач просила визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , місцем проживання матері дитини. Відповідач визнав позов, що підтверджується поданою до суду заявою. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Отже, сторони спору самостійно визначили місце проживання їхньої дитини місцем проживання позивачки. Судом при вирішенні справи також враховано інші обставини, передбачені ст.161 СК України, як то вік дитини, стан її здоров`я, тощо. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з матір`ю, що не позбавляє батька права та можливості особистого спілкування з сином, обов`язку брати участь в його утриманні та вихованні.

Outcome: approved