Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Вимоги позову мотивують тим, їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстрован ий відповідач, з яким її донька в 2010 року розірвала шлюб. З 2008 року відповідач в спірній квартирі не проживає, після розірвання шлюбу ані позивач ані її донька його не бачили та місце проживання його не відоме. Між позивачем та відповідачем було укладено договір житлового найму зазначеної квартири, згідно якого відповідач зобов'язується сплачувати комунальні послуги, але протягом 7 років він порушує умови та не сплачує дані послуги. Факт не проживання підтверджується довідкою депутата Васильківської міської ради [PERSON] від 12 травня 2015 року про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з 2008 року за даною адресою не проживає. А тому посилаючись на вимоги ст.ст.317,319,386,391, 405 ЦК України та ст. 168 ЖК України просила визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини, просила задовольнити вимоги позову. Крім того на підтвердження викладені в позові обставин, додала довідку депутата Васильківської міської ради [PERSON] від 22 вересня 2015 року, в якій зазначено, що за свідченнями сусідів [PERSON] а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] іі колишній зять [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на даний час не проживає Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд, з урахуванням думки позивачів, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Кизим Л.В. приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області 20 липня 2004 року та зареєстрованого в реєстрі за № 619, квартира за номером [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки форми № 3 виданої КП «ККП м. Василькова» від 07.05.2015 року № 273 в квартирі [ADDRESS] с 29.09.2004 року зареєстрован колишній зять [PERSON] (а.с.8) Правовими підставами для задоволення заявлених позовних вимог позивачем зазначено ст. ст. 168, 169 ЖК Української РСР, які регулюють питання житлових прав, та ст. 391, 405 ЦК України, що захищає права власника на користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. По справі встановлено, що [PERSON] є колишнім зятем [PERSON] а відтак він не відноситься до членів її сім`ї відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України. Виходячи з характеру спірних правовідносин, питання щодо визнання осіб, такими що втратили право користування, відповідного кола суб'єктів регулюється нормами житлового законодавства, тому застосування до даних правовідносин положень цивільного законодавства є неправомірним. Крім того, відповідно до договору житлового найму [PERSON] передає в найм належну їй на праві власності квартиру в військовому містечку 11 а [PERSON] зобов'язується в період найму житла сплувати житлово-комунальні послугі, строк дії договору безстроково. (а.с.10) Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці, за його ст. 169 у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З 01 січня 2004 року на правовідносини сторін поширюють свою дію окремі норми ЦК України, за ч. 3 ст. 825 договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї, при цьому наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці, відповідно до ст. 826 у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Зі змісту договору найму (а.с.10) вбачається, що він є безстроковим, його не визнано недійсним в судовому порядку, питання про розірвання цього договору позивачем не ставилось а тому відповідач не може бути визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою з підстав, зазначених у позові. З огляду на зазначені обставини [PERSON] не може бути визнана таким, що втратив право користування спірною квартироюа отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed