Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що 22. 02. 2014 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 22 по вул. Левітана у м. Бердянську Запорізької області. При прийнятті спадщини після його смерті у травні 2014 року вона дізналася про те, що 28. 01. 2014 року померлий склав заповіт, у якому заповідав усе належне йому на момент смерті майно [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] Вважає, що під час укладання заповіту [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій у звязку з хворобою на відкриту форму туберкульозу, яка виникла внаслідок вживання ним наркотичних засобів. У січні 2014 року стан його здоров»я погіршився, він не міг самостійно вставати, слабо орієнтувався у просторі та часі, без її допомоги не міг здійснювати ніяких дій. [PERSON] не є родичем померлого, і вона вважає, що на момент складання заповіту на його користь [PERSON] знаходився у стані психічного розладу. За цих обставин просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 28. 01. 2014 року на користь [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] В судовому засіданні позивачка з представником за договором і свідоцтвом адвокатом [PERSON] підтримала позовні вимоги і пояснила, що вона перебувала з померлим у зареєстрованому шлюбі з 29. 06. 2013 році. Вона постійно працює ріелтором у м. Києві, а чоловік мешкав у м. Бердянську, періодично вона приїздила і доглядала за ним. Вона приїхала в м. Бердянськ у кінці грудня 2013 року, вже тоді [PERSON] дуже погано себе почував, був лежачим, самостійно, без сторонньої допомоги пересуватися не міг, не орієнтувався в ситуації, постійно приймав знеболювальні препарати. 28. 01. 2014 року він ніяк не міг бути у нотаріуса, бо в той день була хуртовина і транспорт по місту не ходив. Відповідач [PERSON] до суду не явився, про день слухання справи повідомлявся за місцем своєї реєстрації, а також через оголошення у пресі, вважається повідомленим належним чином, причини неявки до суну не повідомив, і суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних доказів. Третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вона дуже добре запам»ятала [PERSON], бо той прийшов складати заповіт у медичній масці. Вона просила його зняти маску щоб встановити відповідність його фотографії в паспорті, після чого той знову надів маску, пояснював, що хворіє на туберкульоз. [PERSON] був худий, але не слабкий, сказав, що хворіє, тому хоче заповідати своє майно людині, яка допомагає йому. Пояснив, що він одружений, але шлюб фіктивний, спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадковому майні, немає. Він пробув у неї близько 40 хвилин, поки вона готувала проект заповіту, зачитувала йому, печатала оригінал, який він прочитав і особисто підписав. При цьому особа, на яку робився заповіт, знаходилася в коридорі. Вона спілкувалася з [PERSON] наодинці, пересвідчилася у його волі у складанні заповіту саме на цю особу, і це бажання його було вільним. Підпис його був твердим та красивим. Вона добре запамятала, що день був сонячний, оскільки після візиту [PERSON] вона, усвідомлюючи його хворобу, відкривала вікна та провітрювала приміщення. Допитані 19. 12. 2014 року свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], показання яких були прослухані в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] хворів, був лежачим, у січні 2014 року за ним доглядала його дружина [PERSON], оскільки він сам вже не міг пересуватися. Він колов собі знеболювані препарати, часто викликали Швидку допомогу. При цьому свідок [PERSON] пояснив, що хоча [PERSON] і був дуже слабкий, але розум в нього був ясний, він це знає, оскільки часто його навіщав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з копії укладення шлюбу, актового запису про шлюб № 318 від 29. 06. 2013 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 29 червня 2013 року. 22 лютого 2014 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 22 по вул. Левітана у м. Бердянську Запорізької області. Як вбачається з копії спадкової справи, відкритої у Бердянській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися: 02. 06. 2014 року [PERSON], дружина померлого із заявою про прийняття спадщини за законом; 03. 06. 2014 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] Заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Згідно дослідженому у судовому засіданні оригіналу заповіту та реєстру реєстрації нотаріальних дій [PERSON] 28 січня 2014 року склав заповіт, у якому усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі усе те, що йому належало та на що він сам мав би право, заповідав [PERSON], 13. 04. [INFO]. Заповіт складено і посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано у реєстрі під № 257. Все відбувалося у робочому кабінеті нотаріуса. Позивачка просить визнати заповіт недійсним , обґрунтовуючи це станом здоров»я [PERSON], який у момент його укладання був у такому стані, який не дозволяв йому розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок низки тяжких захворювань, зокрема, на відкриту форму туберкульозу, яка виникла внаслідок вживання ним наркотичних засобів. Крім того, у судовому засіданні позивачка наполягала на тому, що її чоловік фізично не міг знаходитися 28. 01. 2014 у нотаріуса, так як був лежачим, та у цей день була завірюха, яка заважала пересуватися по місту, а крім того, нотаріус неправильно його описала, його підпис у паспорті та у заповіті і у реєстрі не співпадають, отже він нічого не підписував. Згідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Стаття 10 ЦПК України у ч.ч. 2, 3 передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте позивачка не довела своїх позовних вимог, оскільки не надала доказів такого стану померлого, за яким він безперечно не міг розуміти значення своїх дій в момент укладання заповіту. Так, згідно до висновку судово психіатричної експертизи № 374 від 12. 06. 2015 року, [PERSON] на період складання заповіту 28. 01. 2014 року виявляв ознаки органічного ураження головного мозку (токсичної енцефалопатії внаслідок туберкульозної інтоксикації, гепатиту та СНІДУ), але визначити ступінь вираженості даних розладів та винести експерте рішення не можливо у звязку з відсутністю опису психічного стану під експертного в медичній документації на період, що цікавить суд. Як вбачається з довідки, посмертного епікризу, виданого КУ «Бердянський протитуберкульозний диспансер» [PERSON] хворів на туберкульоз легенів з 2010 року. Перебував на обліку як такий, що прибув з міст позбавлення волі з травня по грудень 2012 року, і з травня по серпень, у листопаді 2013 року, до лікування не мав бажання, самовільного його переривав. Останній запис направлення [PERSON] у тяжкому стані на стаціонарне лікування - 18. 02. 2014 року, і 22. 02. 2014 року у відділенні легеневого туберкульозу КУ «Бердянський протитуберкульозний диспансер» він помер. Проте у справі взагалі відсутні дані медичного опису психічного стану [PERSON] на протязі з листопада 2013 року по 18. 02. 2014 року. Про той факт, що він був слабкий у грудні 2013 року січні 2014 року підтвердили допитані судом свідки, які вказували на те, що після прийняття знеболювальних препаратів йому ставало краще. Той факт, що [PERSON] був худим та хворим підтвердила і нотаріус, але доказів його неспроможності розуміти значення своїх дій у момент укладання заповіту позивачем суду не надано, проте це є єдиною підставою для визнання угоди недійсною саме за ст. 225 ЦК України. Згідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом було встановлено, що воля [PERSON] у момент складання заповіту була направлена на ту обставину, щоб саме [PERSON] успадкував належне йому майно, і він пояснив нотаріусу це тим, що той надає йому матеріальну допомогу та наглядає за ним. Суд зважає на цю обставину також у світлі пояснень позивачки, яка не заперечувала , що постійно мешкала та працювала у м. Києві, і приїздила в м. Бердянську тільки у разі необхідності, [PERSON] це ріелтор, який на прохання її чоловіка допомагав продати частину житлового будинку, що належав її чоловікові. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що [PERSON] знав [PERSON] і бажав залишити своє майно саме йому, суд не вбачає підстав для визнання заповіту, укладеного 28. 01. 2014 року [PERSON] недійсним.

Outcome: dismissed