Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та на Ѕ частину грошових коштів з відповідними відсотками, які знаходяться в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рахунках: депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 2470,00 доларів США, депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 842,42 доларів США. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті її батька [PERSON] [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] та грошових коштів з відповідними відсотками, які знаходяться в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рахунках: депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 2470,00 доларів США, депозитний рахунок № [NUMBER] у сумі 842,42 доларів США, спадкоємицями якої є позивач та її рідна сестра [PERSON] . Згідно позовної заяви, позивач у встановлений законом термін подала заяву про прийняття спадщини та оформила на себе Ѕ частку квартири та Ѕ частку грошових коштів. Крім того, нотаріус повідомила позивачу, що її сестра [PERSON] є спадкоємицею іншої частки майна, проте не звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, хоча після смерті батька пройшло більше 5 років. Також позивач зазначила, що її сестра, хоча і зареєстрована в спільній квартирі, проте з 1998 року вона проживає у Сполучених Штатах Америки, де вона вийшла заміж та у 2008 році стала громадянкою США, повертатися до України не має наміру, останній раз приїжджала в Україну у 2008 році. У вказаній квартирі відповідач не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має і квартирою не цікавиться. [PERSON] у 2013 році хотів зняти з реєстрації відповідача, у зв`язку з чим був складений акт ЖК «Простор-4», проте через стан здоров`я не довів намір до кінця. Відповідач не приймала участі у матеріальному забезпеченні та лікуванні батька, який перед смертю хворів, після його смерті відповідач відмовила позивачу на її прохання допомогти з витратами на поховання та на похорони не приїхала, після чого сторони припинили спілкування. Посилаючись на те, що відповідач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод, не вчинила дій з прийняття спадщини, тобто спадщину не прийняла, просила визнати за нею право власності на вказане майно. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.12.2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача - адвокат Смоленко О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, та просив позов задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що на теперішній час у спірній квартирі проживає позивач, яка сплачує комунальні послуги, підтримує квартиру у належному стані. Також пояснив, що особисто позивач не зверталась з питанням прийняття спадщини до відповідача, оскільки за номером телефону на позивач, вона дзвонила раніше, відповідач не відповідає, а поштова адреса не відома. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надала. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа - ПН ХМНО Харківської області Гаража І.П., в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку із виробничою необхідністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № б/н від 17 грудня 2012 року, виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира в житловому будинку літ. «А-12» за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту [PERSON] не залишив, а тому право на його спадщину одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Сторони по справі - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , є доньками [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00022691906 від 23 квітня 2019 року та № 00022691843 від 23 квітня 2019 року. Судом також встановлено, що на час смерті [PERSON] інших дітей не мав, у зареєстрованому шлюбі не перебував та не проживав однією сім`єю з іншою особою без реєстрації шлюбу (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану № 00022691683 від 23 квітня 2019 року). Статтею 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина третя ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки ЖКО «ЕЛІТ-ПРОСТОР» № 446 від 22 липня 2014 року, [PERSON] з 17 березня 1980 року по день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (зять), [PERSON] (онук). З листа ПН ХМНО Харківської області Гаража І.П. № 25/02-14 від 03 лютого 2020 року вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є дочки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , спадщину вони прийняли так як були зареєстровані разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . 17 вересня 2019 року за реєстр. № 2212 будо видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку вказаної квартири дочці спадкодавця [PERSON] . Також 14 листопада 2019 року за реєстр. № 3134 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку грошових коштів з відповідними відсотками, що знаходяться у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові на рахунках: депозитний рахунок № [NUMBER] у доларах США, станом на 31 жовтня 2019 року залишок коштів складає 2470,00 доларів США, депозитний рахунок № [NUMBER] у доларах США, станом на 31 жовтня 2019 року залишок коштів складає 842,42 доларів США, дочці спадкодавця [PERSON] . Таким чином, з огляду на викладене, відповідач [PERSON] прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] була зареєстрована разом з ним за адресою: [ADDRESS] , та про відмову від спадщини не заявляла. Крім того, факт проживання відповідача у Сполучених Штатах Америки не підтверджений ніякими доказами, за вказаною адресою відповідач зареєстрована і на теперішній час. Лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України згідно якого за результатами проведеної перевірки відомостей про перетинання державного кордону України у період з 28.01.2015 року по 28.01.2020 року громадянкою України [PERSON] , [INFO] , в базі даних не виявлено, на який також посилається представник позивача - адвокат Смоленко О.І., не є підтвердженням того, що відповідач проживає за кордоном та є громадянкою іншої держави. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, не є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить до переконання, що позивачем у порушення статті 81 ЦПК України не доведено заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні останніх слід відмовити. Крім того, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed