Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чутівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Чутівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просила: - визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , яка народилася у смт. Чутове, Полтавської області, Чутівського району (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Чутівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 13 від 22.02.2010 року); - зобов`язати Чутівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Суми) внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , яка народилася у смт. Чутове, Полтавської області, Чутівського району (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Чутівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 13 від 22.02.2010 року), зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та видати нове свідоцтво про народження, залишивши [PERSON] прізвище [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , та з 2010 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . [INFO] у останніх народилась донька [PERSON] . Позивач зазначає, що при реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений з її слів, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Разом з тим, як вказує позивач, [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] та визнає цей факт. Після народження спільної дитини вони продовжували проживати однією сім`єю аж до кінця 2019р., вели спільне господарство, піклувалися про спільну доньку, однаково приймали участь у її вихованні та забезпеченні. Позивач зазначає, що відповідач ставиться до [PERSON] як до дочки, вони спілкуються, проводять час разом, він купує деякі речі; донька та відповідач зараз називають один одного як батько та дочка відповідно, але в супереч цього [PERSON] не бажає самостійно з`явитися до органів ДРАЦС із заявою про реєстрацію батьківства. Позивач вказує, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання спільної дитини, згоди щодо порядку надання відповідачем матеріальної допомоги на малолітню доньку позивач та відповідач не дійшли. Позивач зазначає, що вона одна об`єктивно не може матеріально забезпечувати утримання малолітньої дитини, а тому вважає , що батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює водієм ТОВ «Нео-Транс» та має постійний дохід. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, через канцелярію суду подав заяву, в якій позов визнав повністю, та просив дану справу розглянути без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що залишає на розсуд суду вирішення даної справи. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.02.2010 року, виданого відділом РАЦС Чутівського РУЮ Полтавської області, [PERSON] народилася [INFO] ; батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 5 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя\~статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року\~\~у справі «Jevremovic v. Serbia» зазначив, що у відповідності до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. Відповідно до частини першої\~статті 126 СК України\~походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частин першої - третьої\~статті 128 СК України\~за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше [INFO] , суд має вирішувати відповідно до норм\~СК України, зокрема ч. 2 ст. 128 СК України, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9\~\~цієї ж\~постанови\~\~роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212\~ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судом встановлено, що на момент народження [PERSON] , її батьки [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, але спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому відомості про батька зазначені у відповідності до\~статті 135 СК України\~за вказівкою матері, що не спростовується позивачем та відповідачем та підтверджується матеріалами цивільної справи. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт, що [PERSON] є батьком [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання батьківства є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. На підставі статті 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~\~\~\~принципу № 4 Декларації прав дитини,\~\~ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р.,\~\~ст.\~180,\~181,\~191 Сімейного кодексу України, як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини, отже, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. ст.\~141,155 Сімейного Кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Пунктом 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~визначено, що вирішуючи питання щодо розміру\~\~аліментів,\~\~суд\~\~повинен ураховувати:\~\~стан\~\~здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів даної цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, зокрема стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. При цьому судом встановлено, що позивачу будо відстрочено сплату судового збору за позовну вимогу нематеріального характеру до ухвалення рішення по справі, у зв`язку з чим, сума несплаченого судового збору підлягає стягненню з позивача на користь держави. На підставі зазначеного та

Outcome: approved