Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що вона з відповідачем одружилася 20 червня 2015 року. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис № 164547. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Від постійних суперечок, суперечок і скандалів погіршилося її самопочуття, вона перебуває в стані постійного стресу. У неї порушився сон і погіршилася працездатність. Спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2017 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. Збереження сім'ї неможливе і суперечить їхнім інтересам. Вона бажає створити нову сім'ю. Шлюб розривають вперше. Суперечки про місце проживання дитини і розподіл спільного майна немає. Просить розірвати шлюб. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його присутності, заперечень стосовно позовної заяви не має. 20 червня 2015 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.18). 16 листопада 2015 року у них народилася дочка - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити прізвище після розірвання шлюбу. Згідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с.1).

Outcome: approved