Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, посилаючись на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року у справі № 369/718/16-ц, яким встановлено, що договір оренди автомобіля Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, укладений 16.12.2013 року між сторонами без дотримання вимог нотаріального посвідчення, є нікчемним. Крім того судом застосовано наслідки недійсності (нікчемності) правочину й стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені останнім кошти за орендну плату в розмірі 150\~448 грн. Відтак, позивачка, посилаючись на вимоги ст. 216 ЦК України, звернулася до суду з метою стягнення з [PERSON] на її користь відшкодування за користування автомобілем за період з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, отриманим за нікчемним правочином у розмірі 2\~633\~050 грн. 20 коп., відшкодування витрат повязаних з розглядом справи у розмірі 13\~500 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 8\~400\~грн. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погодився та ствердив, що у період часу з 24.05.2016 року по 10.09.2017 року автомобіль фактично знаходився на спеціальному майданчику за адресою: Київська область, м. Гостомель, вул.. Садова, 20, оскільки був вилучений працівниками Вишгородського ВП ГУНП в Київській області. 10.09.2017 року автомобіль передано власнику, тобто [PERSON] Разом з тим, довідка на якій ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів за оренду автомобіля у розмірі 2\~633\~050 грн. 20 коп. носить лише інформаційний характер, не є висновком експерта та складена на підставі загальних характеристик автомобіля, без проведення жодних технічних досліджень автомобіля, для визначення вартості послуг оренди автомобілів зі схожими технічними характеристиками. Представник позивача в суді просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач та представник відповідача в суді проти задоволення позову заперечили та повідомили, що відповідач автомобілем кожен день не користувався, а використовував його час від часу лише в разі необхідності. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 16 грудня 2013 року сторони уклали договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] в оренду автомобіль марки Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, 1998 року випуску, кузов WDB 1401351F423943, з подальшим переходом права власності на вказаний автомобіль до [PERSON], після сплати останнім вартості автомобіля у розмірі 18\~131,10 доларів США, що еквівалентно 425\~174 грн. 29 коп. У січні 2016 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину. 11 листопада 2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/718/16-ц, позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені останнім кошти за орендну автомобіля у розмірі 150\~448 грн., а також судові витрати у розмірі 2\~055 грн. 69 коп. Разом з тим, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 01.02.2017 року. Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2016 року у справі № 369/718/16-ц встановлено, що [PERSON] передала 16.12.2013 року в користування [PERSON] автомобіль марки Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, який зареєстрований та належить [PERSON]. Крім того, встановлено, що на виконання умов договору [PERSON] сплатив на користь [PERSON] кошти в сумі орендованої вартості автомобіля у розмірі 150\~448 грн., що підтверджується копіями квитанцій, поясненнями і змістом зустрічної позовної заяви [PERSON] у справі № 369/718/16-ц. Разом з тим, Києво-Святошинським районним судом Київської області встановлено, що сторонами не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу, а тому договір оренди автомобіля Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, укладений 16.12.2013 року між сторонами визнано нікчемним. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що [PERSON] користувався автомобілем позивача з 16.12.2013 року до моменту, коли автомобіль вилучено працівниками поліції та поміщено на майданчик спеціального утримання, тобто до 24.05.2016 року. Зазначене підтверджується змістом згаданого рішення суду та копією акту приймання-передачі складеного 24 травня 2016 року інспектором Вишгородського ВП ГУНП в Київській області, який надано відповідачем в додатку до відзиву. Згідно вказаного акту приймання передачі, 24 травня 2016 року, автомобіля Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС, в порядку ст. 256-2 КУпАП, затримано працівниками Вишгородського ВП ГУНП в Київській області та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м.\~Гостомель, вул. Садова, 20. Суд відкидає доводи відповідача щодо несистематичного використання автомобіля, оскільки у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, автомобіль фактично перебував у його володінні та останній мав безперешкодне право користуватися ним на власний розсуд. Саме тільки твердження про те, що [PERSON] не використовував автомобіль щодня не спростовує обставин одержаного в користування чужого майна. За таких умов суд вважає доведеним факт використання [PERSON] автомобіля належного [PERSON] марки Мercedes-Bens днз. АІ 0197 ЕС у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином відповідач на виконання нікчемного договору оренди транспортного засобу одержав те, що полягає у користуванні майном позивача (чужим майном) протягом 892 днів, яке не може бути повернуто власнику в натурі, а тому останній має право на відшкодування вартості такого використання згідно ст. 216 ЦПК України. Визначаючи розмір такого відшкодування, суд доходить таких висновків. Позивачкою в обґрунтування стягнення з відповідача на її користь відшкодування за користування автомобілем, отриманим за нікчемним правочином, у розмірі 2\~633\~050 грн. 20 коп. надано довідку № 113/202 від 28.11.2017 року складену начальником відділу досліджень ринків нерухомості, автомобільної промисловості та інших товарних ринків ДП «Держзовнішінформ» Мінекономрозвитку України [PERSON] Довідка видана на запит [PERSON] щодо надання цінової інформації на послуги оренди легкового автомобіля Мercedes-Bens S300D, 1998 року випуску. Згідно змісту довідки вона носить суто інформаційний характер та є дійсною до 31.12.2017 року. У вказаній довідці міститься інформація про те, що ДП «Держзовнішінформ» не володіє ціновою інформацією щодо послуг оренди легкових автомобілів, оскільки це не відносяться до предмету постійного моніторингу, який здійснює вказане підприємство. Разом з тим, вказаним підприємством проведено аналіз інформації з відкритих джерел мережі інтернет та зясовано, що вартість послуг оренди автомобілів зі схожими технічними характеристиками, а також автомобілів аналогічного класу станом на кінець листопада 2017 року становить 110 250 доларів США за добу, що в перерахунку в гривнях за курсом НБУ станом на 28.11.2017 року становить 2.951, 85 6,708, 75 грн. за добу. Отже, вказану довідку суд вважає недостовірним та недопустимим доказом у розумінні ст.\~ст. 78, 79 ЦПК України, оскільки воан ґрунтується на припущеннях, вимогам Закону України «Про ціни і ціноутворення» не відповідає. Відомості по те, що ця довідка складена спеціалістом, в матеріалах справи відсутні. Сам факт її складання не може свідчити про участь спеціаліста в цивільному судочинстві, в розумінні вимог ст. ст. 74, 139 ЦПК України, і підставою для оплати його роботи в розмірі 8\~400 грн. згідно платіжного доручення від 28.11.2017 року, за складання такої довідки бути не може. Крім того такий розмір витрат на оплату за її складання суд вважає неспівмірним зі складністю виконаної роботи, її обсягом та часом витраченим на це, і відкидає як неспроможну (ч. 7 ст. 139 ЦПК України). Розрахунок вартості послуг оренди автомобілів здійснено без урахування індивідуальних технічних характеристик автомобіля. Крім того, розрахунок вартості оренди автомобіля проведено з урахуванням ціни такої оренди за добу, що за звичаєм ділового обороту (ст. 7 ЦК України) значно перевищує вартість оренди майна на довготривалий період часу. Судом встановлено, що автомобіль перебував у користуванні відповідача у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, тобто більше двох років, а тому розрахунок вартості орендної плати за використання автомобіля подобово не може бути врахований при вирішенні цієї справи по суті, оскільки він значно перевищує вартість довготривалої оренди такого майна. Складання такої довідки, з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, як засади цивільного законодавства, визначеної п. 3 ст. 3 ЦК України, на вимогах закону не ґрунтується. Використання відповідачем автомобіля Мercedes-Bens S300D, 1998 року випуску, у період часу з 16.12.2013 року по 24.05.2016 року, за жодних обставин не може дорівнювати сумі предявленого позову у розмірі 2\~633\~050 грн. 20 коп., що в пять разів перевищує вартість такого автомобіля (425\~174 грн. 29 коп.). За таких умов, слід дійти висновку, що висунуте в позові відшкодування у розмірі 2\~633\~050 грн. 20 коп. не є співмірним із виниклими правовідносинами, і стягнення такої суми з урахуванням принципу пропорційності, призведе до надмірного і невиправданого втручання в права та обовязки відповідача, істотного дисбалансу\~його прав\~та інтересів\~і порушення\~його права мирно володіти своїм майном в розумінні вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас матеріалами справи достатньо підтвердилося, що вартість використання одержаного автомобіля за нікчемним правочином становить 150\~448 грн. Відтак, суд вважає за необхідне, згідно вимог ст. 216 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування вартості користування автомобілем, що одержано за нікчемним правочином у розмірі, який доведено матеріалами справи. Разом з тим, у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат у розмірі 8\~400 грн., повязаних з розглядом справи, а саме складанням ДП «Держзовнішінформ» Мінекономрозвитку України довідки № 113/202 від 28.11.2017 року слід відмовити, оскільки така довідка не є достовірним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 78, 79 ЦПК України та з підстав викладених вище. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача суд виходить з суми 13\~500 грн., яка підтверджена квитанцією про оплату послуг адвоката та з урахуванням вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК вбачає за необхідне стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1\~579 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог, а також судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема судового збору в розмірі 1504 грн. 48 коп. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов про це частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial