Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON], і повідомила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син: [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано, а за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.07.2012 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 25% з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 07.07.2012 до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення був виписаний і пред'явлений до виконання виконавчий лист, виготовлений 31.07.2012. Але відповідач не сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, у зв'язку з чим, з його вини, утворилася заборгованість за аліментами, яка, згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, становить 58 249,35 грн. Загальна сума пені за весь час прострочення складає 17 887,41 грн., у зв'язку з чим вона просила стягнути з відповідача на її користь суму пені за сплатою аліментів. У судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] зменшили розмір позовних вимог до 10 434,31 грн. та просили позов, з урахуванням змінених позовних вимог, задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] змінені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, з урахуванням змінених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Верховним Судом України в постанові від 1 червня 2016 року у справі N 6-535цс16 висловлена наступна правова позиція. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON]., [INFO]. Відповідно до рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.07.2012 з відповідача було присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 25% з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 07.07.2012 до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення суду було виписано і пред'явлено до виконання виконавчий лист від 31.07.2012, однак, відповідач [PERSON] аліменти не сплачував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, на яку нараховано пеню в сумі 10 434,31 грн. Частиною 4 статті 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що у відповідності до ст. 206 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що порушене право позивачки підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 434,31 гривню. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Із матеріалів цієї справи видно, що такі витрати підтверджено актом виконаних робіт від 12.02.2018 року до договору про надання правової допомоги № 18/09-1 від 18.09.2017 та додаткової угоди до цього договору від 29.01.2018, а також квитанцією до прибуткового касового ордеру № 29/01-1-18 від 29.01.2018року, і становлять 2 500грн. 00коп. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2 500грн. 00 коп., а також стягнення з відповідача на користь держави 640,00 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 12, 81, 89, 141, 258, 263, 265 ЦПК України,

Outcome: approved