Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач доводиться її (позивачу) колишньою невісткою, зареєстрована у належному їй житловому будинку, але починаючи з липня 2017 року за місцем реєстрації не проживає, переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків, а саме в [ADDRESS] . Реєстрація відповідача в належному їй (позивачу) будинку унеможливлює оформлення субсидії, створює моральні переживання та дискомфорт. Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації місця проживання. [PERSON] просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання відповідач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, просила розгляд справи проводити без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 січня 2005 року (а.с. 11). З копії довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 1282/1 від 5 жовтня 2018 року (а.с. 7) вбачається, що у зазначеному житловому будинку зареєстроване місце проживання, зокрема, [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] доводиться позивачу колишньою невісткою, починаючи з липня 2017 року не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] , що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, а тому втратила право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved