Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» та після уточнення позовних вимог просить стягнути на свою користь з відповідача: суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2013 р. по 25.08.2015 р. у сумі 53520,83 грн.; суму втрати частини доходів від інфляції з 01.12.20121 р. по 25.08.2015 р.; три відсотки річних, у звязку з порушеннями строків виплат, а саме суму у розмірі 3417,44 грн. При цьому позивачка посилається на те, що з 1977 року по 12.02.2013 р. вона працювала у ДСК «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах. 12.02.2013 р. позивачку було звільнено наказом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» № 64-Л за скороченням штату працівників, однак в порушення ст. 116 КЗпП, відповідач не провів відповідний розрахунок з позивачем. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.06.2013 р. з відповідача на користь позивачки було вирішено стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 5536,06 грн., передбачену колективним договором додаткову вихідну допомогу в сумі 29682,36 грн., передбачений ст. 117 КЗпП України середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, починаючи з 13.02.2013 р. по 31.05.2013 р. в сумі 8598,67 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.12.2013 р. вищезазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.06.2013 р. в частині стягнення заробітної плати в сумі 5536,06 грн. було скасовано, оскільки 27.06.2013 р. ДСК «ЧМП» виплатило позивачці борг по заробітній платі. В решті рішення суду першої інстанції було залишено без змін і вступило в силу 26.12.2013 р. В добровільному порядку ДСК «ЧМП» рішення не виконала. У звязку з чим, 22.01.2014 р. Перший Приморський відділ ДВС ОМУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №41637409 про примусове виконання виконавчого листа №523/7708/13-ц виданого Суворовським райсудом 20.01.2014 р. по виконанню вищезазначеного рішення суду. 27.02.2015 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області вибуло винесено постанову ВП №41637409 про повернення виконавчого документа стягувачі, за яким виконавчий лист №523/7708/13-ц [PERSON] було повернуто без виконання у звязку з відсутністю коштів на рахунках ДСК «ЧМП». За цей період позивачка отримала частину боргу безпосередньо від ДСК «ЧМП», а саме: 17.02.2015 р. через касу ДСК «ЧМП» - 1500 грн., а 12.03.2015 р. ДСК «ЧМП» через ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувала - 2000,00 грн. 24.03.2015 р. позивачка знов звернулась до виконавчої служби, в результаті чого Другий Приморський відділ ДВС Одеського МУЮ частково виконав виконавчий лист №523/7708/13-ц та перерахував 25.08.2015 р. на картку позивачці суму у розмірі 34781,03 грн. Позивачка зазначає, що оскільки відповідачем проведено розрахунок тільки 25.08.2015 р., відповідач повинен їй також сплатити середній заробіток за решту усього часу затримки по дату остаточного розрахунку, тобто за період з 01.06.2013 р. по 25.08.2015 р., а саме суму яка згідно її розрахунку складає 65844,61 грн. Позивачка також вважає, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21.02.2001 р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» відповідач повинен також виплатити їй суму втрати частини доходів від інфляції, яка згідно її розрахунку складає 30592,38 грн. Крім того, позивачка вважає, що у звязку з порушенням відповідачем обовязку по виконанню грошового зобовязання, на підставі ст. 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягнення 3% річних, що становить суму у розмірі 3417,44 грн. В свою чергу ДСК «ЧМП» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] в якому просить стягнути з останньої суму кошті у розмірі 4413,69 грн. Обґрунтовуючи вимогу зустрічного позову представник ДСК «ЧМП» зазначив, що 30.11.2009 р. в Центрі зайнятості Суворовського району м. Одеси було зареєстровано [PERSON], яка звільнена 16.11.2009 р. з останнього місця роботи ДСК «ЧПМ» за ст. 40 КЗпП України. 07.12.2009 р. [PERSON] було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю строком на 360 календарних днів. На виконання протесту Чорноморської транспортної прокуратури на наказ №261-Л від 16.11.2009 р. «Про звільнення», наказом керуючого санацією [PERSON] №22-Л від 27.01.2010 р. [PERSON] була поновлена на роботі з дати звільнення та за період вимушеного прогулу з 16.11.2009 р. по 26.01.2010 р. їй було виплачено середній заробіток у розмірі 7428,57 грн. При цьому [PERSON] отримала від Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси суму матеріального забезпечення у розмірі 4413,96 грн. Таким чином, [PERSON] отримала і допомогу по безробіттю і середній заробіток за час вимушеного прогулу за один і той же період з дати звільнення (16.11.2009 р.) по дату поновлення на роботі (27.01.2010 р.) Про дану обставину ДСК «ЧМП» дізналося лише після предявлення до нього Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси позову про стягнення коштів. Представник ДСК «ЧМП» зазначає, що у звязку з недобросовісною поведінкою [PERSON] нею було завдано майнову шкоду ДСК «ЧМП». Враховуючи зазначене представник ДСК «ЧМП» просить суд, при вирішенні позовної заяви [PERSON] до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», зарахувати суму у розмірі 4413,69 грн. [PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, вимоги зустрічного позову не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на необхідність застосування до них строків позовної давності. Представник ДСК «ЧМП» під час судового засідання заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно наказу Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 12.02.2013 р. №64-Л [PERSON] була звільнена з посади провідного бухгалтера, 12.02.2013 р. у звязку з скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Суворовським районним судом м. Одеси 26 червня 2013 року по справі №523/7708/13-ц було ухвалено рішення, відповідно до якого вирішено стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 5536,06 грн., вихідну допомогу в розмірі 29682,36 грн., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 8598,67 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2013 року, вищезазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси в частині стягнення з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 5536,06 грн. було скасовано та відмовлено в задоволені позову в цій частині. В решті рішення суду було залишено без змін. З мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2013 року вбачається, що підставою скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2013 року по справі №523/7708/13-ц в частині стягнення з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 5536,06 грн., є та обставина, що після ухвалення рішення, а саме 27.06.2013 р. відповідач платіжним дорученням №1165 у добровільному порядку перерахував КБ ПАТ «ПриватБанк» на платіжну картку позивачки заробітну плату на суму 5536,06 грн., які остання отримала, що нею не заперечується. 20 січня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист по справі №523/7708/13-ц щодо стягнення з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] вихідної допомоги в розмірі 29682,36 грн., середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 8598,67 грн., та моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. 22 січня 2014 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON], було відкрито виконавче провадження №41637409 з примусового виконання виконавчого листа №523/7708/13-ц виданого Суворовським районним судом м. Одеси про примусове стягнення с ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 40281,03 грн. 20 лютого 2014 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №522/7708/13-ц виданого 20.01.2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області. 20 лютого 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеські області [PERSON] виконавче провадження №41637409 з примусового виконання виконавчого листа №522/7708/13-ц виданого 20.01.2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси, було зупинено, оскільки ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року порушено провадження у справі №32/136/03/5080 про визнання банкрутом ДСК «Чорноморське морське пароплавство». 27 лютого 2015 року, у звязку з відсутністю коштів на рахунку боржника ДСК «ЧМП», виконавчий лист №522/7708/13-ц виданий 20.01.2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси був повернутий стягувачу [PERSON], як частково виконаний. При цьому, 17 лютого 2015 року [PERSON] через касу ДСК «ЧМП» отримала 1500 грн, а 12 березня 2015 року ДСК «ЧМП» через ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувала позивачці - 2000,00 грн. 24 березня 2015 року державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON], за заявою [PERSON] від 24 березня 2015 року, було відкрито виконавче провадження №47121865 з примусового виконання виконавчого листа №523/7708/13-ц виданого 20.01.2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси про примусове стягнення с ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 36781,03 грн. Згідно з виписки з рахунку [PERSON] вбачається, що 25.08.2015 р. на її рахунок з ДСК «ЧМП» було зараховано суму у розмірі 34607,12 грн. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначеної норми дає підстави зробити висновок, що визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. На підставі викладеного, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що\~ статтею 117 КЗпП України\~не передбачено відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. Таким чином, мова йде не про відповідальність відповідача за невиконання рішення суду про стягнення присудженого середнього заробітку, а про виконання відповідачем початкового зобовязання щодо виплати середнього заробітку за весь період затримки по день фактичного розрахунку. Днем такого фактичного розрахунку слід вважати день початку виплати відповідачем присуджених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Згідно п. 13.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС. З доданих представником ДСК «ЧМП» до письмових заперечень доказів вбачається, що списання коштів з рахунку ДСК «ЧМП» здійснювалось на підставі розпорядження №В/17 4749258 та платіжного доручення №F0811SE9R47 від 11.08.2015 р. Відповідно до Розяснень президії Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994 р. №02-5/293 вбачається, що моментом виконання грошового зобовязання є дата списання коштів з рахунку платника. Тобто з зазначеного вбачається, що фактичною датою розрахунку ДСК «ЧМП» з [PERSON] є 11.08.2015 р. Отже, весь період затримки становить з 13.02.2013 р. по 11.08.2015 р. При цьому, суд враховує, що питання виплати середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати за період з 13.02.2013 р. по 01.06.2013 р. вже було предметом судового розгляду, за результатами розгляду якого Суворовським районним судом м. Одеси 26.06.2013 р. було постановлено рішення (справа №523/1108/13-ц), яке в цій частині рішенням Апеляційного суду м. Одеси від 26.12.2013 р. було залишено без змін. З огляду на вищезазначене, суд констатує наявність заборгованості ДСК «ЧМП» перед [PERSON] з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2013 р. по 11.08.2015 р.. Такого самого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 травня 2012 року (№ 6-47110св11) та від 18 липня 2012 року (№ 6-14417св12). Рішенням Конституційного Суду України №-8-рп/2013 від 15.10.2013 р. у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіціального тлумачення положень частини другої\~ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України\~«Про оплату праці»\~від 24.03.1995 р. №108/95-ВР зі змінами, Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем\~ КЗпП України, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про порядок застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що ДСК «Чорноморське морське пароплавство» повинно сплатити на корить [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.06.2013 р. по 11.08.2015 р. При цьому суд також повинен врахувати, що здійснення розрахунків щодо затримки сплати заборгованості по заробітній платі визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Так, абзацом третім п. 3 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Абзацом третім п. 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна дата. Абзацом третім п. 3 Порядку встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно довідки ДСК «ЧМП» № 71 від 17.06.2013 р. середньоденна заробітна плата для нарахування складає 117,79 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.06.2013 р. по 11.08.2015 р. при звільненні [PERSON] становить - 64784,50 грн. (117,79 грн. х 550 р.д. = 64784,50 грн.). Згідно ст.\~ст. 162, 163, 164 Податкового кодексу України\~та норм підрозділу 10 розділу ХХ\~Податкового кодексу України\~зазначена сума компенсації підлягає оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб та військовим збором. Сума оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб становить 12347,90 грн. (з розрахунку: (64784,50 12180) х 20% = (12180х15%) +1827,00 = 12347,90 грн.); сума військового збору становить 1827,00 грн. (з розрахунку: 64784,50 грн. х 1,5% = 971,76 грн.). Таким чином, сума компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні з урахуванням податків, яку необхідно стягнути з ДСК «ЧМП» на користь позивачки, за період з 01.06.2013 р. по 11.08.2015 р. на думку суду становить 51464,83 грн. (з розрахунку: 64784,50 грн. 12347,90грн. 971,76 грн. = 51464,83 грн.). Крім того, враховуючи також вимоги позивачки за первісним позовом щодо стягнення на її користь з ДСК «ЧМП» суми втрати частини доходів від інфляції та 3% річних, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. В своєму [PERSON] від 01.07.2014 р. про аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Верховний Суд України зазначив, що «дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Судам потрiбно враховувати, що передбачена\~ст. 625 ЦК \~вiдповiдальнiсть не застосовується до правовiдносин, якi регулюються спецiальним законодавством. Зокрема, дiяст. 625 ЦК \~ не поширюється на трудовi правовiдносини (з приводу заборгованостi iз заробiтної плати, вiдшкодування шкоди працiвниковi внаслiдок трудового калiцтва тощо) та сiмейнi правовiдносини». Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення з ДСК «ЧМП» суми втрати частини доходів від інфляції за весь час прострочення розрахунку та трьох відсотків річних від прострочення, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Щодо зустрічних позовних вимог ДСК «ЧМП» до [PERSON] суд повинен зазначити про таке. Стаття 227 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. (ч.1 ст. 228 ЦК України) Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Про отримання [PERSON] матеріальної допомоги по безробіттю, як зазначає представник позивача за зустрічним позовом, ДСК «ЧМП» дізналося після отримання від центра зайнятості Суворовського районного суду м. Одеси відповідної претензії про стягнення коштів. З урахуванням наведеного суд вважає, що до позовних вимог Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» до [PERSON] про стягнення надміру сплачених коштів, слід застосуванням строки позовної давності та у звязку з чим відмовити в задоволенні зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial