Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 січня 1995 р. Інша ? частини вищезазначеної квартири належить на праві приватної власності - [PERSON] Також, в квартирі зареєстрована відповідачка - онука, яка не проживає в квартирі з 2012 р. та яка в добровільному порядку не припинила реєстрацію місця проживання в належній позивачу квартирі. Реєстрація місця проживання відповідача створює додаткові перешкоди [PERSON] в здійсненні права власності, окрім того, вона вимушена нести додаткові витрати при сплаті комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих осіб, а саме оплата газопостачання, вивіз сміття. Посилаючись на ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 47 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, позивач просила усунути їй перешкоди в користуванні власністю - ? частиною квартири [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Воронова О.В. позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені в позові, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала суду заяву в якій зазначила, що проти позову не заперечує, просить суд розглядати справу у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки суду невідомі. З урахуванням думки позивача та її представника, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, доводи її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, допитавши свідка, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13 січня 1995 р. Інша ? частини квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕЕ 530112. Як випливає з акту обстеження квартири від 18 серпня 2017 р., сусіди позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] засвідчили про те, що [PERSON], [INFO] у квартирі [ADDRESS] не проживає, її речей в квартирі немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2012 р.. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області, за вищезазначеною адресою з 2010 р. зареєстрована також відповідач [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Судом встановлено, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Згідно ч. 1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Також відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим іпідлягає задоволенню, так як відповідач більше року не проживає в квартирі за адресою:[ADDRESS], не несе витрат по утриманню квартири, не цікавиться цим житлом. Наявність у відповідача реєстрації в квартирі порушує право власності позивача на цю квартиру. А також у зв'язку із тим, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь держави судовій збір

Outcome: approved