Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй заповітів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за життя [PERSON] склала заповіт від 26 лютого 2002 року за реєстровим № 33 в якому рівних частинах заповіла [PERSON] та [PERSON] належний їй на праві власності жилий будинок в с. Пляківка, Кам'янського району Черкаської області. 26 лютого 2002 року за реєстровим № 32 [PERSON] склала заповіт в якому рівних частинах заповіла [PERSON] та [PERSON] належну їй на праві власності земельну частку (пай) в розмірі 3,43 в умовно кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі. 03 лютого 1995 року [PERSON] склала заповіт за реєстровим № 9 в якому заповіла [PERSON] належний їй на праві власності жилий будинок в с. Пляківка, Кам'янського району Черкаської області. Оскільки в заповіті невірно зазначено ім'я заявника «[PERSON]», вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання представник заявника та заявник не з'явилися, надіслали до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, розгляд заяви просили проводити без їх участі. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні 22 листопада 2018 року заявлені вимоги визнала та не заперечувала проти встановлення факту належності заповітів. Представник заінтересованої особи приватний нотаріус Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. до суду не з'явилася, хоча про день і час розгляду справи повідомлялася вчасно і належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як передбачено п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядається встановлення фактів, що мають юридичне значення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Відповідно до заповіту від 26 лютого 2002 року за реєстровим № 33, посвідченого секретарем Ревівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області [PERSON] в рівних частинах заповіла [PERSON] та [PERSON] належний їй на праві власності жилий будинок в с. Пляківка, Кам'янського району Черкаської області (а.с. 4). Із заповіту від 26 лютого 2002 року за реєстровим № 32 посвідченого секретарем Ревівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області вбачається, що [PERSON] склала заповіт в якому в рівних частинах заповіла [PERSON] та [PERSON] належну їй на праві власності земельну частку (пай) в розмірі 3,43 в умовно кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 5). Із заповіту від 03 лютого 1995 року за реєстровим № 9 посвідченого секретарем Ревівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області вбачається, що [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй на праві власності жилий будинок в с. Пляківка, Кам'янського району Черкаської області (а.с. 6). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого 23 липня 1991 року [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] і їй присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 9). Згідно актового запису про одруження № 320 від 12 серпня 2003 року вбачається, що [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 72). Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого 11 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] і їй присвоєно прізвище «[PERSON] Із роз'яснення приватного нотаріуса Кам'янського районного нотаріального округу Бойко Л.В. від 29 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] необхідно звернутися до суду для подальшого тлумачення заповіту, оскільки неможливо встановити чи є [PERSON] спадкоємцем по заповіту та заявник [PERSON] однією особою, оскільки в заповітах зазначено ім'я «[PERSON]», замість «[PERSON]». (а.с. 7). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особа, яка зазначена у заповітах від 26 лютого 2002 року та 03 лютого 1995 року , а саме - [PERSON] та особа, яка зазначена у паспорті громадянина України серії паспорт серії [NUMBER], виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 25 лютого 2005 року - [PERSON] є однією і тією ж особою. Оскільки іншим способом виправити допущені помилки в заповітах не є можливим, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення та встановлює факт належності - заповітів від 26 лютого 2002 року за реєстровим №32, № 33 та 03 лютого 1995 року за реєстровим № 9, [PERSON]. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки, заінтересована особа [PERSON], не заперечує проти задоволення заяви [PERSON], відтак обставини викладені останньою у ній не підлягають доказуванню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved