Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який згодом неодноразово уточнила та остаточно просила визнати житловий будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначити порядок користування житловим будинком, визнати право власності на будівельні матеріали та обладнання, усунути їй перешкоди в користуванні власністю та земельною ділянкою, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та стягнути судові витрати. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона в період з 01.11.1995 року по 01.05. 2003 року проживала з відповідачем [PERSON] однією сім'єю та вела з ним спільне господарство, вони мали спільний побут та сімейний бюджет, вели спільне домашнє господарство, разом виховували її неповнолітнього сина [PERSON] Пояснила також, що вони разом з відповідачем працювали та придбали за спільні кошти спірний житловий будинок, який оформили на ім'я [PERSON], оскільки в день посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса у неї не було при собі паспорту. Оскільки придбаний будинок був у занедбаному стані, то вони з відповідачем здійснили капітальний ремонт житлового будинку, прибудови до нього та побудували нові господарські будівлі. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та доказами, поданими до суду. Відповідач та його представник позов не визнали, просили в позовних вимогах відмовити повністю на підставах, які вони виклали у письмових запереченнях та виступах в судовому засіданні. Представник третьої особи - Вигодянської сільської ради, Біляївського району Одеської області в судове засідання не з'явився, проте, в адресованому до суду листі, вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 04.02.2003 року державним нотаріусом Кифоренко Р.Б. був посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку під [ADDRESS] за реєстровим № 283 між продавцем - [PERSON] та покупцем - [PERSON]. Згідно пункту 1.1 договору купівлі-продажу цей будинок складався з одного житлового кам'яного будинку житловою площею 29,00 кв.м та розташований на земельній ділянці Вигодянської сільської Ради Біляївського району Одеської області розміром 800 кв. метрів. З експлікації відділу архітектури та будівництва Біляївської районної адміністрації Одеської області від 1998 року за №56 придбаний будинок складався з 2-х жилих кімнат - 14,83 кв.м. та 14,19 кв.м.; кухні - 8,8 кв.м., тамбура - 3,8 кв.м., котельної - 4,6. З довідки Вигодянської Сільської Ради Біляївського району Одеської області №31-11-219 від 09.04.2012р. та Акту комісії Вигодянської Сільської Ради слідує, що станом на 2003 рік, в спірному будинку не було вікон, дверей, опалення, електропостачання , водопостачання, через дах будинку протікав, стеля прогнила, дерев'яна підлога згнила, стіни будинку були в тріщинах та сильно покрилися грибком, будинок був непридатним для проживання. 01.05.2003 року, за актовим записом №5 Каніболотською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області був зареєстрований шлюб [PERSON] та [PERSON] Із довідки Вигодянської сільської ради №1556 від 10.10.2011 року вбачається, що в будинку з 31.07.2003 року були зареєстровані позивачка, відповідач та син позивачки [PERSON] Рішенням Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області від 11.09.2011 року спірному житловому будинку був присвоєний новий номер - 1 «а». В технічному паспорті від 09.09.2011 року зафіксовано стан садибного будинку, з якого вбачається, що до житлового будинку добудовані дві кімнати - прихожа площею 16,00 кв.м та житлова площею 16,9 кв.м., побудовані нові господарські споруди, а саме: літня кухня під літ. «Б», гараж під літ. «В», сарай під літ. « Г», огорожа, ворота. З довідки Вигодянської сільської ради від 17.09.2013 року та листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області вбачається, що з приводу прийняття спірного об'єкту до експлуатації [PERSON] не зверталася. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №148/2012 від 23.11.2012 року (том 1, а.с. 109-150) вартість спірного будинку на момент його придбання, тобто станом на 04.02.2003 року складала 10 647 грн. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №060/2014 від 17.06.2014 року (том 2, а.с. 52-67) вартість приміщень житлового будинку під літ. «А» без врахування самочинних прибудованих до нього приміщень №1-1 та №1-7 склала 52 309 грн. Допитані в судовому засіданні свідки давали суперечливі пояснення. Свідки позивача, давали пояснення на його користь, свідки відповідача навпаки, тому суд критично ставиться до їх показань та обґрунтовує рішення сукупністю інших доказів. У відповідності до положень ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка, під час шлюбу суттєво збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових витрат чи витрат другого з подружжя, але у випадку спору може бути визнано по рішенню суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на подані позивачем до суду докази, а також положення ст.ст. 69,70 СК України, суд дійшов висновку, що вартість будинку істотно збільшилася за рахунок спільних трудових та матеріальних витрат позивачки та відповідача, тому житловий будинок під [ADDRESS] має бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності цих сторін. Частиною 1 ст.369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Висновком додаткової будівельно-технічної експертизи №060/2014 від 17.06.2014 року (том 2, а.с. 52-67) визначений перший варіант порядку користування житловим будинком без врахування самочинних прибудов, який суд вважає можливим застосувати до спірних відносин сторін. У відповідності до ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В пункті 1 договору купівлі-продажу від 04.02.2003 року (том1, а.с.15) зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 800 кв.м, тому позивачка має право користування цією земельною ділянкою як співвласник житлового будинку. Частиною 3 ст.331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Зважаючи на цю норму права, роз'яснення, викладені у п. 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», на підставі ст.ст.62,69,70 СК України у позивачки та відповідача виникло право спільної сумісної власності на матеріали та обладнання, які використані в процесі прибудов до житлового будинку та нового будівництва господарських будівель. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №015/2015 від 16.02.2015 р. (т.3. а.с.100-105) експертом був визначений відсоток готовності самочинних будівель станом на 12.11.2012 року, а саме: прибудови до житлового будинку - 100%; літня кухня літ. «Б» - 100%; гараж літ. «В» - 100%;сарай літ. «Г» - 93%. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не допустив експерта до проведення візуально-інструментального огляду спірного житлового будинку, визначити (поіменувати) будівельні матеріали та обладнання, які використані під час самочинного будівництва не виявилося можливим. Тому суд, застосовує положення ч.1ст.146 ЦПК України про ухилення [PERSON] від участі в експертизі та вирішує спір на підставі зазначеного висновку експерта про відсоток готовності самочинних прибудов та будівель. Статтею 319 ЦК України врегульовано - власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам і гідності громадян. У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Оскільки [PERSON] чинить позивачці перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком під [ADDRESS], прибудовами та господарськими будівлями, земельною ділянкою, то захист права власності та користування майном позивачки можливий шляхом заборони [PERSON] вчиняти останній перешкоди в цьому, відповідно до положень ст. 16 ЦК України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду у разі порушення або невизнання її майнового права та інтересу. Способами захисту, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, можуть бути: визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved