Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 8 тис. гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Крім того просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку в твердій грошовій сумі в розмірі 5 тис. гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03 жовтня 2009 року по 24 травня 2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час спільного життя у них 15 квітня 2014 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. Вказує, що в період спільного проживання з відповідачем, здійснювали спільну підприємницьку діяльність повязану з роздрібною торгівлею будівельних матеріалів та отримували досить високий стабільний дохід. Однак останній часом стосунки між сторонами погіршилися, та відповідач почав обмежувати позивачку в матеріальному забезпечені, суттєво обмежив як її, так і дитину в утриманні, хоча доходи які він отримує від підприємницької діяльності дають йому можливість надавати матеріальну допомогу в значно більшому розмірі. Також посилаючись, на те, що на даний час вона ніде не працює та здійснює догляд за малолітньою дитиною сином [PERSON] та отримує лише державну соціальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку то також потребує матеріального утримання від свого чоловіка відповідно до вимог Сімейного Кодексу України, а відповідач в свою чергу має можливість надавати таку допомогу. В підтвердження своїх доводів додала до позовної заяви копію з книги обліку доходів за період з липня 2015 року по квітень 2016 року. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала заявлені вимоги та просить суд їх задовольнити. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю та пояснив, що сторони з 2010 року спільно займалися підприємницькою діяльністю стосовно продажу будівельних матеріалів . За час спільного проживання від своєї діяльності отримували значні доходи та забезпечували комфортні умови для свого проживання та утримання дитини. Після розірвання шлюбу, відповідач намагається обмежити позивача в доходах, порушуючи її нормальні життєві умови та умови утримання дитини. Просить суд позовні вимоги задовольнити відповідно до заявлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Вказує, що відомості зазначені позивачем у своєму позові не відповідають дійсним обставинам справи. Суду пояснив, що дійсно проживає з позивачем з 2009 року. За час спільного життя у них народився син [PERSON]. Після реєстрації шлюбу сторони проживали за рахунок його батьків, які фактично і займалися підприємницькою діяльністю та надавали їм допомогу на проживання в розмірі 6-8 тис. гривень кожного місяця. В свою чергу як позивач так і він допомагали батькам при здійснені ними підприємницької діяльності. Дійсно 2015 року він зареєструвався як субєкт господарювання, однак надана позивачем копія книги обліку доходів та відповідно зазначені в ній суми доходів не є сумами отриманих ним доходів, оскільки перебуваючи в шлюбі позивач допомагала йому у ведені бухгалтерського обліку та самостійно здійснювала його заповнення. При цьому вказує, що саме після погіршення між сторонами стосунків з березня 2016 року зазначені в книзі розмір доходів різко збільшився, хоча в дійсності такі доходи залишалися на колишньому рівні, що в свою чергу свідчить про те, що позивач заздалегідь мала намір звернутися до суду з відповідним позовом. Також надав до суду копії прибуткових касових ордерів, які свідчать про те, що прибуток отриманий ним в період з лютого 2016 року по квітень 2016 року є значно меншим ніж вказаний позивачем. Крім того надав довідку Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 13.07.2016 року відповідно до якої сума його прибутку за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року становила 14248.50 гривень. У звязку з викладеним вказує, що вимога позивача про стягнення аліментів у такому розмірі є надто завищеною, не реальною та необґрунтованою. Згоден сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини в загальному розмірі 2000 гривень. При визначені розміру аліментів, також просить суд врахувати, що він має хронічне захворювання та також потребує значних коштів на своє лікування. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивачки, доводи відповідача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України, зокрема ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності з ч. 1 ст. 183 СК України, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 84 СК України. Відповідно до вимог ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Судом встановлено, що з 03 жовтня 2009 року по 24 травня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-КГ №177065. Відповідно до вказаного свідоцтва про народження сторони [PERSON] та [PERSON] вказані матірю та батьком дитини відповідно. Як встановлено судом та визнається сторонами навесні 2016 року стосунки між сторонами погіршилися та відповідач проживає окремо від позивача. Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на її утримання. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] посилається на те, що після припинення шлюбних відносин, відповідач перестав надавати їй допомогу у розмірі, що забезпечував би належний рівень проживання їй та їхньому синові. Позивачка на даний час не працює, доглядає за дитиною. Прибутків та заощаджень не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Відповідач будучи працездатним, та особою яка здійснює підприємницьку діяльність має можливість надавити допомогу на утримання дитини та дружини. Разом з тим, суд вважає суперечливими доводи позивачки з приводу доходів [PERSON] від здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки посилання її на записи в книзі обліку доходів повністю спростовано наданими відповідачем документами, зокрема довідкою про зареєстровані доходи за 2015 рік, розмір яких становить 14248 грн. 50 коп., що в перерахунку на помісячний розмір доходів становить менше розміру однієї мінімальної заробітної плати. При цьому суд вважає переконливими доводи відповідача, щодо того, що вказані записи не відображають достовірної інформації про реальні доходи за відповідний період, оскільки дані відомості відображають отримані кошти за реалізований товар з урахуванням вартості будівельних матеріалів придбаних відповідачем для здійснення свої господарської діяльності. Суд вважає, що позивачем доведено наявність обставин, які свідчать про те, що вона потребує матеріальної допомоги на утримання дитини та на своє утримання , оскільки вона на даний час ніде не працює, єдиним джерелом її доходу є державна соціальна допомога на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку. Вказані обставини спільно в системним аналізом ст. 91, 84 СК України, свідчать про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини та дружини. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З'ясовуючи обставини, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивач на даний час здійснює підприємницьку діяльність та має стабільний дохід, має хронічне захворювання та відповідно потребує також коштів на лікування, інших осіб на своєму утриманні не має. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні положення містить п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». При цьому визначаючи розмір аліментів, з урахуванням заперечень відповідача, щодо вимоги про розмір аліментів, що підлягають стягненню суд виходить з того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Проживання батька окремо від дитини не звільняє його від обов'язків щодо утримання та виховання дитини, однак не вимагає позбавлення його засобів до існування, шляхом виплати аліментів в розмірі, що в декілька разів перевищує реальний його дохід. З урахуванням викладеного, враховуючи, що [PERSON] може надавати допомогу на утримання як дитини так і дружини, і добровільно надає кошти на утримання сина та дружини по 1000 гривень, а також враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково та вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в сумі 1500 гривень щомісячно, а також на утримання позивачки у розмірі 1000 гривень, що забезпечить нормальні життєві умови як і дитини так і позивачки. Розмір аліментів запропонований позивачкою не відповідає матеріальному становищу відповідача, та на думку суду є значним. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial