Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON], [INFO], померлого [INFO]. Також просила встановити, що грошові кошти, що знаходяться на банківському вкладному рахунку [NUMBER] у Публічному Акціонерному Товаристві «Акціонерний банк «Південний» за договором банківського вкладу [NUMBER] від 28 березня 2013 року, а також грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку [NUMBER] у АТ «Ощадбанк» за договором № 5700/162-РR є їх спільною сумісною власністю, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину банківського вкладу на рахунку [NUMBER], відкритому у Публічному Акціонерному Товаристві «Акціонерний банк «Південний» за договором банківського вкладу [NUMBER] від 28 березня 2013 року і визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку [NUMBER] у АТ «Ощадбанк» за договором № 5700/162-РR. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначає, що вона та [PERSON] проживали у незареєстрованому шлюбі у період з 19 червня 1995 року до 31 березня 2013 року, підтримували фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом та проживанням, мали спільний бюджет, між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 02 квітня 2013 року. За період перебування у незареєстрованому шлюбі з 1995 року по 2013 рік вона та [PERSON] набули спільні заощадження, які перебувають у банківських установах на рахунках за договорами банківського вкладу , укладеними на ім'я [PERSON], а саме банківський вклад у розмірі 70 000 доларів США на рахунку [NUMBER] у Публічному Акціонерному Товаристві «Акціонерний банк «Південний» за договором банківського вкладу [NUMBER] від 28 березня 2013 року, та банківський вклад у розмірі 20 000 гривень на рахунку [NUMBER] у АТ «Ощадбанк» за договором № 5700/162-РR. За цих підстав, так як іншим шляхом факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] встановити не може, вона звернулася до суду. Представник позивачки в судове засідання з'явився, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] проживала з [PERSON] лише по жовтень 2012 року, після чого вони стали проживати окремо один від одного та припинили шлюбні відносини. Після смерті [PERSON] саме відповідачі понесли всі витрати на поховання та на поминальний обід. Крім того , грошові кошти у розмірі 70000 доларів США, що були розміщені на банківському рахунку у Публічному Акціонерному Товаристві «Акціонерний банк «Південний» за договором банківського вкладу [NUMBER] від 28 березня 2013 року, не є спільними заощадженнями [PERSON] та [PERSON], а належать відповідачці [PERSON], яка постійно проживаючи у Сполучених Штатах Америки, привезла вказані грошові кошти на Україну та попросила свого батька [PERSON] розмістити вказані кошти на вкладному рахунку з метою отримання прибутку за рахунок великої процентної ставки за депозитом. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована, доведена та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1995 року позивачка та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS]. В подальшому [PERSON] та [PERSON] переїхали до будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, селище Іллічівка, вулиця Івана Франко, де проживали до кінця 2012 року. Станом на 05.12.2012 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні 01.04.2014 року представник відповідачів визнала, що [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу по жовтень 2012 року. Таким чином, вказана обставина звільняється від доказування відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.07.2000 року займав посаду водія Одеської виробничої дільниці Одеської дистанції захисних лісонасаджень по 21.03.2013 року, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 15.01.2014 року. Також судом встановлено, що [PERSON] у порядку переведення з ВАТ «Одесапродконтракт» працює продавцем на ПП «Фаворіт» з 23.02.2006 року по теперішній час, що підтверджується довідкою від 30.01.2014 року. 28.12.2012 року [PERSON] уклав з ПАТ «Акціонерний банк Південний» договір банківського строкового вкладу, відповідно якого [PERSON] передав ПАТ «Акціонерний банк Південний» 70000 доларів США з строком повернення 28.03.2013 року , натомість банком було відкрито [PERSON] вкладний рахунок [NUMBER] . Після спливу строку дії даного договору 28.03.2013 року [PERSON] уклав з ПАТ «Акціонерний банк Південний» ще один договір банківського строкового вкладу [NUMBER], відповідно якого [PERSON] передав ПАТ «Акціонерний банк Південний» 70000 доларів США зі строком повернення 28.06.2013 року, натомість банком було відкрито [PERSON] вкладний рахунок [NUMBER]. Судом також встановлено, що [PERSON] мав банківський вклад у розмірі 20 000 гривень на рахунку [NUMBER] у АТ «Ощадбанк» за договором № 5700/162-РR. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 02 квітня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.3, 4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Ретельно дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] підтримували фактичні шлюбні відносини у період з 19 червня 1995 року до 31 березня 2013 року, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом та проживанням, мали спільний бюджет, між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю, що підтверджується показаннями свідків та іншими матеріалами справи. Зокрема, у судовому засіданні 15.10.2013 року за клопотанням позивача були допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У судовому засіданні за клопотанням відповідачів були допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, [PERSON] пояснила, що вона була знайомою [PERSON], та познайомила його з позивачкою в середині дев'яностих років. Підтвердила, що [PERSON] та позивачка фактично проживали у шлюбі, [PERSON] відвозив позивачку на лікування до міста Львів наприкінці 2012 року. Після того як донька позивачки втратила дитину, позивачка для моральної підтримки тимчасово переїхала до доньки, а [PERSON] переїхав до квартири своєї доньки [PERSON] Але не зважаючи на дані обставини, [PERSON] та [PERSON] продовжували підтримувати шлюбні відносини. Останній раз вона бачила [PERSON] разом з позивачкою восьмого березня 2013 року, коли вони разом приїхали привітати її зі святом. [PERSON] повідомила, що була знайома з [PERSON] та [PERSON] з 1996 року, товаришували сім'ями. Підтвердила, що [PERSON] та позивачка проживали разом, спільно вели господарство. Весілля доньки [PERSON] [PERSON] позивачка організовувала та проводила також з [PERSON]. [PERSON] відвозив позивачку на операцію до міста Львів у листопаді 2012 року. Не задовго до смерті [PERSON], вона бачилась з ним та позивачкою, та вказала, що вони були разом. [PERSON], друг [PERSON], зазначив, що [PERSON] та [PERSON] з моменту знайомства спільно проживали років десять. Шість, сім років тому між ними виникла сварка через небажання [PERSON] одружуватись на [PERSON], після якої їх стосунки набули періодичного характеру. Суд скептично відноситься до вказаних показань, оскільки вони суперечать обставинам, що були визнані сторонами по справі, та іншим показанням свідків. Крім того, [PERSON] повідомив, що йому відомо про участь у організації та проведенні [PERSON] у весіллі у доньки [PERSON] у жовтні 2012 року. Суд також не приймає до уваги показання [PERSON], оскільки він зазначив, що взагалі не цікавився приватним життям [PERSON], та не обізнаний щодо відносин, що існували між [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], друг [PERSON] з 1982 року, пояснив, що [PERSON] проживав з [PERSON] по жовтень-листопад 2012 року. В листопаді 2012 року [PERSON] відвозив позивачку на операцію до м. Львів, останній раз бачив [PERSON] та [PERSON] разом, коли вони приїжджали до нього за продуктами на передодні зустрічі Нового 2013 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, проте наприкінці 2012 року [PERSON] переїхав жити до квартири [ADDRESS], підстави переїзду та які були стосунки [PERSON] з позивачкою після переїзду їм не відомі, оскільки вони не питали [PERSON] про його приватне життя. Судом також встановлено, що з 19.11.2012 року по 26.11.2012 року [PERSON] знаходилась на лікуванні в урологічному відділенні міської клінічної лікарні №10, що підтверджується випискою з історії хвороби [PERSON] №11088. 04.12.2012 року [PERSON] поступила до Обласної клінічної лікарні міста Львова, де 05.12.2012 року була прооперована та виписана 10.12.2012 року, що підтверджується випискою медичної картки стаціонарного хворого від 10.12.2012 року за №28374/2614. Крім того, судом було встановлено, що донька [PERSON] [PERSON] перебувала у стаціонарі Одеської обласної лікарні з 04.12.2012 року по 09.12.2012 року з діагнозом переривання вагітності по медичним показникам, що підтверджується випискою з медичної картки [PERSON] за №29662. Відповідно п.2 ч.2 ст.3 СК України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Таким чином, суд приходить до висновку, що тимчасовий від'їзд позивачки, що мав місце наприкінці 2012 року та був пов'язаний з лікуванням позивачки та доглядом позивачки за [PERSON] після переривання вагітності по медичним показникам не спростовують факт перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та позивачки. Крім того, судом встановлено, що під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, [PERSON] та [PERSON] працювали та заробляли кошти, робили спільні заощадження, натомість відповідачами не надано доказів на підтвердження обставин щодо належності грошових коштів у розмірі 70000 доларів США [PERSON]. Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу України. Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім'єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи одержані одним із подружжя. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вклади незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що ознаками фактичних шлюбних відносин є: факт спільного співжиття жінки та чоловіка; взаємна матеріальна допомога та підтримка; взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; наявність спільного побуту, та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 19 липня 1995 року по [INFO] - моменту смерті [PERSON] і в цей період ними було нажито спільну сумісну власність - грошові кошти, які у розмірі 70000 доларів США були розміщені 28.12.2012 року на вкладному рахунку [NUMBER] за договором банківського вкладу від 28.12.2012 року, а потім розміщені на вкладному рахунку [NUMBER] у Публічному Акціонерному Товаристві «Акціонерний банк «Південний», за договором банківського вкладу [NUMBER] від 28 березня 2013 року, та у розмірі 20000 гривень були розміщені на банківському рахунку [NUMBER] у АТ «Ощадбанк» за договором № 5700/162-РR Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Таким чином, Сімейний кодекс України розповсюджується на спірні правовідносини лише з 1 січня 2004 року, а до цієї дати ці правовідносини були врегульовані Кодексом про шлюб та сім'ю України. За змістом п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу лише у разі, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Кодекс про шлюб та сім'ю України не пов'язував виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав у зв'язку із проживанням однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Таким чином, вимога заявниці про встановлення факту проживання нею та [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню лише у частині періоду з 1 січня 2004 року по 31 березня 2013 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial