Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0722 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5910700000:01:045:0216, розташованих в [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного майна. Позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2008 року, який рішенням Роменського міськрайонного суду від 04.03.2014 року був між ними розірваний. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти 27.05.2011 року придбали у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0722 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS]. На початку 2014 року у зв'язку з погіршенням взаємовідносин з відповідачем, останній повідомив її, що будинок і земельна ділянка є його особистою власністю, оскільки зареєстровані за ним на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу. Вона з цим не погоджується, тому звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти задоволення позову в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна за позивачкою. Заперечував проти стягнення з нього витрат на оплату послуг адвоката. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 лютого 2008 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2014 року шлюб між ними розірваний. Рішення суду набуло законної сили 24.03.2014 року (а.с.6). Згідно договору купівлі-продажу будинку, укладеного 27 травня 2011 року відповідач [PERSON] придбав у продавця [PERSON] нерухомість - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS] (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 27 травня 2011 року відповідач [PERSON] придбав у продавця [PERSON] також земельну ділянку загальною площею 0,0722 га, розміщену на землях, що знаходяться у віданні Роменської міської ради і розташовану в [ADDRESS] (а.с.8). Отже, вказане нерухоме майно було придбано сторонами період шлюбу за їхні спільні кошти, про що не заперечував в судовому засіданні і відповідач. Право власності на житловий будинок зареєстроване за відповідачем, що стверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 32138563 від 22.11.2011 року (а.с. 9). Загальна вартість нерухомого майна становить 95270 грн., в тому числі - 76570 грн. - вартість житлового будинку, 18700 грн. - вартість земельної ділянки (а.с.15). Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Незважаючи на той факт, що вищевказане нерухоме майно було зареєстровано лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, будинок та земельна ділянка належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0722 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, а за позивачем визнати право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Судом враховано ту обставину, що відповідач визнав вимоги позивача і фактичні обставини ніким не оспорюються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, а представник позивача відмовився від укладення мирової угоди, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина сплаченого судового збору - 238,18 грн., та половина витрат, понесених на оплату проведення оцінки майна - 400 грн. Враховуючи незначний час розгляду справи з відповідача на користь позивачки слід стягнути 400 грн. витрат, понесених на оплату послуг адвоката.

Outcome: approved