Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 5 000 грн. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що згідно до розписки, відповідач 07.02.2014 року отримав грошові кошти в сумі 5 000 грн., які мав повернути в строк до 15.04.2014 року, проте до цього часу не повернув. Крім того позивач просить моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 12.09.2014 року справу №676/6762/14ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною об'єднано в одне провадження із справою №676/5584/14ц. У позовній заяві [PERSON] вказав, що дійсно 07 лютого 2014 року написав розписку, однак зробив він це під тиском [PERSON] під час розгляду Кам'янець - Подільським міськрайонним судом кримінального провадження відносно [PERSON] за ч.2 ст. 125 КК України, згідно заяви [PERSON] в порядку приватного обвинувачення. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю, проти позову [PERSON] заперечила. Пояснила, що наявність боргу [PERSON] підтверджується також тим, що він надсилав їй частину коштів поштовим переказом. [PERSON] заперечив проти позову [PERSON], пояснив, що грошей у позивачки не брав. Просив задовольнити його позов про визнання розписки недійсною. Свідок [PERSON], яка є дружиною [PERSON], в судовому засіданні вказала, що зі слів чоловіка знає, що він написав розписку без отримання коштів. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в підтвердження боргових зобов'язань перед [PERSON], 07.02.2014 року, [PERSON] власноручно написав розписку, якою підтвердив отримання в борг у позивача коштів у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. та зобов'язався повернути його до 15.04.2014 року. Однак, в зазначені строки [PERSON] не виконав свої зобов'язання та не повернув кошти узяті в борг, у зв'язку з чим позивач звернулася з позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 цього ж Кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження наявності боргу свідчить також факт пересилання [PERSON] коштів у розмірі 10 грн. поштовим переказом адресованим [PERSON] 11.04.2014р. Вказаний переказ повернутий по закінченні терміну зберігання, що підтверджується довідкою Кам'янець - Подільського ЦПЗ №2. Оцінюючи докази в їх сукупності та відповідно до наведених вимог Цивільного кодексу України, представлена позивачем розписка відповідача як позичальника є достовірним доказом в підтвердження вимог про стягнення з [PERSON] отриманих ним в борг коштів у сумі 5 000 грн., а тому суд вважає позов [PERSON] в частині стягнення боргу необхідно задовольнити. Моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі, може відшкодовуватись у випадках, коли можливість такого відшкодування передбачена нормами Конституції України чи випливає з її положень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством або угодою сторін. В даному випадку мають місце договірні правовідносини між сторонами, і розпискою не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди. Що стосується вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання розписки недійсною, то згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] вказав, що розписку написав власноручно, однак доказів того, що розписка написана під тиском, зокрема, звернення з цього приводу в правоохоронні органи, не надав. Показання свідка [PERSON] не спростовують висновків суду. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] не доведено що написання розписки не відповідало його внутрішній волі та не спрямоване на реальне настання правових наслідків, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial