Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,6000 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] яка за цільовим призначенням призначена для ведення селянського господарства. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6000 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], яка була надана померлому на підставі рішення 15 сесії 5 скликання Оросіївської сільської ради від 20.02.2008 року, оскільки [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2015 року, відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] в її користь. Однак, при реєстрації права власності на землю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу було відмовлено у реалізації права на земельну ділянку, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Зазначена обставина унеможливила в позасудовому порядку вирішити даний спір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву в якій просять розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Оросіївської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Представник відповідача Управління Держземагентства у Берегівському районі Закарпатської області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Представник третьої особи без самостійних вимог - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Берегівського РУЮ в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просять розглянути справу без їх участі та не заперечує проти позовних вимог [PERSON]. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до норм процесуального закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.13,14 Конституції України, право власності на землю гарантується. В силу вимог ст.328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом. Згідно із ст.122 ЗК України сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності для всіх потреб. Згідно ст.126 ЗК України у редакції після 01.01.2013 року «Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень визначені в ст.19 Закону, відповідно до якої державна реєстрація прав проводиться на підставі, в тому числі і державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Норми ст.321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене та враховуючи те, що право позивача, ніким не оспорюється, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved