Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювався, до [PERSON], [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції в якому просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, скасувати державну реєстрації такої земельної та встановити межі земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні осіб. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯД № 786331 від 29 грудня 2007 року, виданий на імя [PERSON], на думку позивача, є незаконним у звязку з тим, що рішення на підставі якого він був виданий не приймалося, а встановити межі земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні осіб, просила через неможливість визначитися з межами таких земельних ділянок. Крім того, до суду зверталися і відповідачі, в тому числі [PERSON] про визнання права на зміну цільового призначення, [PERSON] про визнання неправомірним дії Одеської міської ради, які в подальшому були залишені без розгляду заявами позивачів від 20 липня 2010 року. Представник позивача у відкрите судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку\~ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] [PERSON] неодноразово належним чином повідомлялася судом про дату та час судового засідання за адресою реєстрації, однак до суду не зявилася, будь-яких клопотань від неї не надійшло. Відповідач [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області була належним чином повідомлена судом про дату та час судового засідання, однак до суду не зявився, будь-яких клопотань від них не надійшло. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] також належним чином повідомлялися судом про дату та час судового засідання, однак до суду не зявився, будь-яких клопотань від них не надійшло. Представник відповідач [PERSON] щодо задоволення позову не заперечував. Третя особа без самостійних вимог, Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області та Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, будь-яких клопотань від них не надійшло. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. \~ У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача, витребувавши необхідні матеріали, дослідивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником земельної ділянки № 3 (за межами населеного пункту), яка була розташована на території Овідіопольського району та отримана нею у власність відповідно до розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області від 30 серпня 2002 року № 583 та державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 047381 від 14.05.2003 року.,в якому кадастровий номер відсутній. Для приведення правовстановлюючих документів до вимог законодавства, в тому числі Закону України «Про державний земельний кадастр» вона звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр земельних послуг» для розробки технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, листом № 54/1 від 02.02.2017 року [PERSON] було повідомлено, що розробити технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (присвоїти кадастровий номер земельній ділянці) є неможливим у звязку з тим, що межі земельної ділянки [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 047381 від 14.05.2003 року) повністю співпадають з межами земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер 5110137300:20:027:0012, яка належить [PERSON] на підставі державного акту серії ЯД номер 786331 від 29.12.2007 року виданий на підставі рішення [PERSON] селищної ради № 80/8 від 21.12.1998 року. Як вбачається з матеріалів справи, кадастровий номер 5110137300:20:027:0012 був присвоєний земельній ділянці, яка знаходиться у власності [PERSON] на підставі державного акту серії ЯД номер 786331 від 29.12.2007 року. Такі обставини підтверджуються в тому числі листом ДП «Центр державного земельного кадастру» № 06-02/31725 від 31.10.2012 року. Таким чином, [PERSON] не може отримати кадастровий номер на свою земельну ділянку у звязку з тим, що на туж саму земельні ділянку вже виданий державний акт на імя [PERSON] з кадастровим номером, що підтверджує доводи позивача щодо наявності порушення прав власності [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження своєї земельної ділянки. Дані факти стали відомі позивачу з листа № 54/1 від 02.02.2017 року. Згідно з ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно пп. б), г), д) ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ N 27 від 16.04.2004 р. визначено, що згідно з статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до пп. 10, п.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконним рішення, дій чи діяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на захист свого порушеного права у встановленому законом судовому порядку. Підставою для видачі державного акту [PERSON] є рішення [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12 грудня 1998 року за № 80/8, як вказано в державному акті. Відповідно до листа Відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області № 18-18-38/941 від 09 липня 2010 року технічна документація або інші відомості про присвоєння адрес земельним ділянкам по вул. Учнівська смт. Авангард у відділі Держкомзему у Овідіопольському районі відсутні. Вказана вилиця розташована за межами населеного пункту смт. Авангард та раніше до меж вказаного селища не входила. Відповідно до листа відділу держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області № 18-18-38/941 від 09 липня 2010 року та відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі № 18-Т-2008/49/32 від 08.04.2008 року вулиця, на які розташовані земельні ділянки [PERSON] розташована за межами населеного пункту. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Тобто, селищні ради мають право передавати земельні ділянки, які знаходиться на території такої територіальної громади (селища), а районні державні адміністрації передавати земельні ділянки, які знаходиться за межами території сіл, селищ, але на території району. Тому розпоряджатися земельними ділянками, на які виданий державний акт [PERSON] та [PERSON], та приймати рішення щодо передачі їх у власність в період 1998 року мала право тільки Овідіопольська державна районна адміністрація, а не Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, у звязку з тим, що вказані земельні ділянки до меж населеного пункту в 1998 році не входили. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Крім того, листом [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 348-02-12 від 12.07.2010 року вказано, що до 2006 року територія селища Ленінське фактично була розташована на землях Авангардівьскої селищної ради, в тому числі і вулиця Учнівська. Але облік всіх землевласників і землекористувачів по Ленінське, прописка громадян велася структурними підрозділами м. Одеси. З 2006 року, у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про зміну меж міста Одеси Одеської області» від 07 лютого 2002 року № 3064-ІІІ частину земель Авангардської селищної ради Овідіопольського району площею 329,0 га знято з обліку селищної ради та взято на облік, в віданні та адміністративно-територіальне управління Одеської міської ради, в тому числі і вул. Учнівську та землю, на якій знаходиться ділянки громадян [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] селищна рада ніякої нумерації будинків по вул. Учнівська не проводила. Рішень 80/8 від 21 грудня 1998 року [PERSON] селищна рада не приймала, що підтверджується листом [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 348-02-12 від 12.07.2010 року. Як встановлено у судових засіданнях, за фактом підробки рішень [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області було порушено кримінальне провадження за № 12013170110000394, яке розглядається Овідіопольським РВ ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013170110000394 від 03.02.2015 року вказано, що на початку 2008 року невстановлені особи внесли завідомо неправдиві данні в офіційні документи, а саме рішення [PERSON] селищної ради, на підставі який [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, яка належить [PERSON]. В 2006 році невідома особа на підставі підробного рішення [PERSON] селищної ради від 21.12.1998 року під № 80/10 оформила на громадянку [PERSON] земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Учнівська, 22-А. Невстановлена особа, шляхом обману незаконно заволоділа земельною ділянкою № 3, яка розташована за адресою: вул. Учнівська в м. Одесі та належить [PERSON]. Невстановлена особа незаконно заволоділа земельною ділянкою, яка належить [PERSON], державний акт серії ІІ-ОД № 047383 від 14.05.2003 року. Крім того, відповідно до вищевказаного витягу вказано, що з відповіді Овідіопольської районної державної адміністрації за № 701/01-15/01/853 від 12.03.2013 року в архівних документах [PERSON] селищної ради Овідіопольського району Одеської області останнє засідання в 1998 році відбулося 21.12.1998 році, а рішення, яке було ним прийняте було зареєстровано під № 79. Таким чином, суд приходить до висновку та погоджується з доводами позивача про те, що Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області не тільки не приймала рішення за № 80/8 від 21.12.1998 року, але і прийняття такого рішення не входило до компетенції селищної ради відповідно до норм законодавства, яке діяло на час винесення рішення, а саме в 1998 році Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ N 27 від 16.04.2004 р. визначено, що згідно з статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму ВСУ N27 від 16.04.2004 р. розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до ухвали Верховного суду України від 08 червня 2011 року вказано, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земель ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Згідно з постановою Верховного суду України від 26 вересня 212 року за №6-103цс12 державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним. Таким чином, державний акт визнається недійсним в тому числі, у разі недійсності, нікчемності або відсутності рішення органу місцевого самоврядування або органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у власність громадянину відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 21 ЦК України \~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У звязку з тим, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] [PERSON] ЯД № 786331 від 29 грудня 2007 року видавався на підставі рішення Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області № 80/8 від 21.12.1998 року, якого не існує та яке органом місцевого самоврядування не приймалося, то державний акт [PERSON] підлягає визнанню недійсним через відсутність підстав для його видання, що в свою чергу вказує на його незаконність. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі , 2) визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. [PERSON] не може реалізувати свої права щодо власності на земельну ділянку, в тому числі право розпорядження, у звязку з неможливістю приведення документів до вимог законодавства, в тому числі Закону України «Про державний земельний кадастр». Такі обставини підтверджується рішенням листом № 54/1 від 02.02.2017 року [PERSON], яким її було повідомлено, що розробити технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (присвоїти кадастровий номер земельній ділянці) є неможливим у звязку з тим, що межі земельної ділянки [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 047381 від 14.05.2003 року) повністю співпадають з межами земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер 5110137300:20:027:0012, яка належить [PERSON] на підставі державного акту серії ЯД номер 786331 від 29.12.2007 року виданий на підставі рішення [PERSON] селищної ради № 80/8 від 21.12.1998 року У звязку з тим, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 5110137300:20:027:0012, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Учнівська, 20 є похідними від вимог щодо визнання недійсним державного акту, то позовні вимоги [PERSON] щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки також підлягають задоволенню. В той же час позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення меж земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні інших осіб суд вважає такими, що не підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до вимог [PERSON] просить встановити межі наступних земельних ділянок: - земельної ділянки № 2 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ Т-1631) від 07 липня 2005 року; - земельної ділянки № 11 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,988 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ К-1770) від 15 липня 2005 року - земельної ділянки № 9 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ К-2224) від 18 серпня 2005 року, - земельної ділянки № 1 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№К-1632) від 07 липня 2005 року ; - земельної ділянки № 8 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1500 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ І-1553) від 06 липня 2005 року; - земельної ділянки № 12 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№І-1891) від 03 серпня 2005 року; - земельної ділянки № 10 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ Щ - 1771) від 15 липня 2005 року. Підставами для користування таким майном вищевказаних осіб є Дозволи Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 2005 року про складання проекту землеустрою по передачі у власність та видачі державного акту на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд на території [PERSON] селищної ради Овідіопольського району (за межами населеного пункту). Проект землеустрою необхідно було подати для розгляду та затвердженню в установленому порядку. Однак, як встановлено судом проект землеустрою по всім вищевказаним земельним ділянкам виготовлений не був, державні акти на земельні ділянки не було отримано. Згідно ст. 126 ЗК України (яка була чинна на час видачі дозволів, а саме на 2005 рік) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до стаття 126 ЗК (яка чинна на теперішній час) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на обєкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на земельні ділянки відсутнє. Відповідно до аналізу положень ЦК, ЦПК, ст. 152 ЗК України у звязку з відсутністю права власності на земельні ділянки захист таких прав, у звязку з встановлення меж земельних ділянок неможливий. Крім того, суд звертає увагу на те, що Дозволи Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 2005 року про складання проекту землеустрою по передачі у власність та видачі державного акту на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд не містять будь-якої інформації щодо місця розташування (в тому числі будь-якої адреси) таких земельних ділянок, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо встановлення меж таких ділянок. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення меж земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у звязку з наявністю дозволів про складання проекту землеустрою по передачі у власність та видачі державного акту не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] стосовно встановлення меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], то відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, для вирішення питання щодо встановлення меж земельних ділянок має право звернутися тільки власники таких земельних ділянок, а саме [PERSON] або [PERSON]. Через те, що таких позовів предявлено не було, суд не вбачає можливості вищевказані позовні вимоги задовольнити. Відповідно до постанови Верховної Ради України № 3064-III від 07.02.2002 року включити у межі міста Одеси Одеської області 46,0 гектара земель Усатівської сільради Біляївського району, 526,0 гектара земель Красносільської сільради, 361,0 гектара земель Крижанівської сільради Комінтернівського району, 329,0 гектара земель [PERSON] селищної ради, 1078,0 гектара Таїровської селищної ради Овідіопольського району, передати до відання Таїровської селищної ради Овідіопольського району 43,0 гектара земель міста Одеси і затвердити межі міста загальною площею 16242,0 гектара. 08.04.2008 року листом за № 18-Т-2008/49/32 відділ земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області вказав, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності [PERSON] на підставі постанови Верховної Ради України № 3064-III від 07.02.2002 року відійшла до складу земель міста Одеси. Згідно з ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» увипадках, коли вимоги пов'язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність. Таким чином, у звязку з тим, що земельна ділянка, як належить [PERSON] та [PERSON] знаходиться в межах міста Одеси, а саме в Малиновському районі м. Одеси, то позивач вірно визначив підсудність та звернувся саме до Малиновського районного суду м. Одеси. Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial