Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним та частково недійсним, визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є її братом, і вони у 2011 році вирішили придбати у власність однокімнатну квартиру в м. Южне Одеської області, в зв'язку з чим уклали 12.12.2011 року договір купівлі-продажу з [PERSON] За договором вона та її брат в рівних частинах купили однокімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 41500 грн. На момент купівлі її брат не мав грошей для сплати вартості 1/2 частини, тому вона сплатила усі гроші за квартиру. Перед укладанням договору брат пообіцяв сплатити вартість половини квартири в сумі 20750 грн. на протязі 2012 року, але свою обіцянку не виконав. Тобто фактично покупцем є вона та її права власника порушені, тому що [PERSON] не сплатив їй вартість 1/2 частини вказаної квартири. Тому угода, а саме договір купівлі-продажу квартири в частині визначення відповідача [PERSON] як другого покупця є удаваним. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання відповідачі не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що 12.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу. Згідно якого [PERSON], [PERSON] придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 23,44 кв. м., вартістю 41 500 грн. Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного Кодексу. Перед укладанням договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] домовились придбати квартиру в рівних частинах, половину вартості якої [PERSON] обіцяв сплатити [PERSON] на протязі 2012 року, але не виконав своєї обіцянки, тобто не мав наміру сплачувати кошти та набувати 1/2 частину цієї квартири у власність. Зазначена квартира фактично куплена [PERSON] у відповідача [PERSON], якому вона передала всю суму грошей вартості вказаної квартири під час укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується визнанням позову відповідачами [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, суд, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів, наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК можуть застосовуватися тільки у випадку, коли право чин, який сторони насправді вчинили є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Тобто фактично був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири між [PERSON] та [PERSON] Право власності на квартиру позивача підлягає захисту. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правочин згідно зі статтею 217 ЦК України не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст.217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визнає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний право чин або право чин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved