Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 19295, 57 гривень та моральну шкоду у розмірі 65000 гривень. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 26 вересня 2010 року, приблизно о 19:00 годині відповідач, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER], рухався у крайній лівій колії по автошляху «Одеса-Білгород-Дністровський» у напрямку м. Білгород-Дністровськ, зі швидкістю руху понад 90 км. У якості пасажирки у салоні автомобілю на передньому пасажирському сидінні знаходилася позивачка по справі. На 7 км. + 600 метрів [PERSON] не впорався з керуванням автомобілю, внаслідок чого скоїв наїзд на розділову металеву огорожу. Після зазначеного зіткнення автомобіль відкинуло на праву смугу проїжджої частини, де він скоїв наїзд на бордюр ний камінь, металеву огорожу, розташовані на тротуарі металевий стовп, потім зїхав у кювет та перекинувся. В результаті наїзду автомобілю на зазначені перешкоди та його подальшого перекидання, позивачка отримала тілесні ушкодження, а саме: закритий компрессионно-осколковий перелом тіла L3 хребця, поперечний осколковий перелом тіла L5 хребця, перелом правих поперечних відростків хребців, перелом 12-го ребра справа, рваною -забита рана правої надбрівної області, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, тобто тілесні ушкодження середньої тяжкості. З результатами даної події у відношенні [PERSON] була порушена кримінальна справа, а позивачка визнана потерпілою. Згідно з вироком Овідіопольського районного суду Одеської області [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого статтею 286 ч.1 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 5000 гривень. Цим же вироком цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2012 року вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 березня 2012 року залишено без змін. Далі в своєму позові [PERSON] ([PERSON]) вказує, що на лікування були витрачені гроші на медичні препарати, діагностичне дослідження, у розмірі 19295,57 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. Також в позовній заяві позивачка посилається на те, що неправомірними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому що внаслідок скоєння злочину [PERSON] вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, перенесла дві операції, знаходилася на стаціонарному лікуванні, також лікувалася амбулаторно. Завданий травмами фізичний біль причинив моральні страждання, крім того, наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень [PERSON], досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою відповідача, переживає що своєї соціальної репутації. Наслідки події, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (лікування, реабілітацію),обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Вищезазначені обставини створили для позивачки непереборні труднощі у повсякденному житті, вона була вимушена вживати додаткові заходи щодо організації свого життя та роботи. Суму моральної шкоди визначила у розмірі 65\~000 гривень. В судовому засіданні представники позивачки позов своєї довірительки підтримали в повному обсязі, просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 19295,57 гривень, моральну у розмірі 65000 гривень, а всього 84295,57 гривень. Представниця позивачки [PERSON] в судому засіданні розповіла суду, що являється матірю позивачки [PERSON], а з відповідачем по справі її дочка проживала разом декілька років, до того часу як сталося ДТП. Одразу після пригоди, відповідач дійсно оплачував лікування потерпілої у клініці нейрохірургії і неврології військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України. Однак коли відповідач дізнався, що загрози для життя дівчини не має, він одразу перестав приходити до неї, перестав давати будь-які гроші на лікування, залишивши їх з дочкою вирішувати проблеми зі здоровям без його участі. Представниця позивачки також розповіла, що після того, як дочку виписали з лікарні 14.10.2010 року вона одразу ж у грудні 2010 року ( з 10.12. по 20.12) лікувалася у відділені неврології КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», потім з 11.03.2011 року по 23.03.2011 року [PERSON] лікувалася у КУ «Котовська міська лікарня» Одеської області, з 14.07.2011 року по 25.07.2011 року позивачка перебувала на лікуванні у КУ «Кодимська центральна районна лікарня». Потім у грудні 2011 року дочка лікувалася у КУ «Міська клінічна лікарня № 8», у КУ «Міська клінічна лікарня №5», у КУ «Міська поліклініка № 8», у відділенні фізіотерапії, лікувального масажу та лікувальної фізкультури КУ «Одеський обласний центр психоневрологічний диспансер». 29.02.2012 року Малиновською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією позивачці встановлено третю групу інвалідності до 29.02.2013 року, однак в цей час вона завагітніла, тому знову комісію не проходила. [PERSON] наголошувала в суді, що в період вагітності дочки, перенесена травма негативно впливала на стан її здоровя, про це зазначено і у обмінній карті пологового будинку, а саме в графі особливості перебігу вагітності вказується про її стан після консолідованого перелому хребця, у звязку з чим пологи не відбули природнім шляхом, а за допомогою операції кесаревого розтину. Всі вказані обставини сторона позивачки вважає достатніми для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 19295,57 гривень та моральної шкоди у розмірі 65000 гривень. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи, що одразу після ДТП, їм та його родичами були вжиті всі необхідні заходи щодо лікування потерпілої. Він особисто оплатив проведення оперативного лікування позивачки, коли вона після операції знаходилася у лікарні, всі медичні препарати купувалися тільки ним, його мати пішла у відпустку щоб доглядати за потерпілою. Відповідач звертає увагу суду, що в обгунтування своїх позовних вимог позивачка надала до суду квитанції які не підтверджуються рецептами лікарів, крім того позивачка надала суду фіскальні чеки з ветеринарної аптеки 08.06.2011 року, з універсаму на їжу, АЗС на бензин та чеки на речі особистої гігієни, що не можуть бути прийняти судом як належні докази по справі. Враховуючи викладене відповідач вважає,що він та його батьки фактично несли всі фінансові витрати на покращення стану здоровя, тому вважає, що позивачка зловживає своїм правом та бажає за його рахунок покращити свій матеріальний стан. Представник відповідача в судовому засіданні обґрунтувала суду підстави з яких її довіритель не визнає позов. Щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, вважає що суд не може не враховувати, що у звязку з отриманими пошкодженнями позивачкою в наслідках ДТП, не дивлячись на свій важкий стан, відповідач одразу почав як матеріально так і морально підтримувати позивачку, в саме взяв в борг 5000 доларів США, та сплатив операцію позивачки, що підтверджується договором позики від 28.09.2010 року. 04.10.2010 року відповідач сплатив 15750,00 гривень за набір імплантатів, що підтверджується квитанцією № 138 від 28.09.2010 року. Крім того відповідно до рецепту лікаря відповідачем 28.09.10 року було сплачено з а 9 днів лікування позивачки 1665 гривень, 06.10.10 року за 10 днів лікування 1850 гривень, 05.05.2011 року 60 гривень. Представник відповідача також вважала недоведеною заявлену до стягнення моральну шкоду, тому що залишається незрозумілим в чому полягала така шкода, з яких міркувань виходила позивачка визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджено. Суд, вислухавши представників позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26 вересня 2010 року, приблизно о 19:00 годині [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER], рухався у крайній лівій колії по автошляху «Одеса-Білгород-Дністровський» у напрямку м. Білгород-Дністровськ, зі швидкістю руху понад 90 км. У якості пасажирки у салоні автомобілю на передньому пасажирському сидінні знаходилася позивачка по справі. На 7 км. + 600 метрів [PERSON] не впорався з керуванням автомобілю, внаслідок чого скоїв наїзд на розділову металеву огорожу. Після зазначеного зіткнення автомобіль відкинуло на праву смугу проїжджої частини, де він скоїв наїзд на бордюр ний камінь, металеву огорожу, розташовані на тротуарі металевий стовп, потім зїхав у кювет та перекинувся. В результаті наїзду автомобілю на зазначені перешкоди та його подальшого перекидання, позивачка отримала тілесні ушкодження, а саме: закритий компрессионно осколковий перелом тіла L3 хребця, поперечний осколковий перелом тіла L5 хребця, перелом правих поперечних відростків L1, L2, L3, L4 хребців, перелом 12-го ребра справа, рвано-забиту рану правої надбрівної області, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку. З результатами даної події у відношенні [PERSON] була порушена кримінальна справа, а позивачка визнана потерпілою. Згідно з вироком Овідіопольського районного суду Одеської області [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого статтею 286 ч.1 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 5000 гривень. Як вбачається з мотивувальної частини вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 березня 2012 року судом встановлено, що отримання потерпілою середньої тяжкості тілесних ушкоджень знаходиться у прямому причинному звязку з порушенням підсудним [PERSON] правил дорожнього руху, а саме: - п.12.1., згідно з якими випливає, що при виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинний враховувати дорожню обстановку а також особливості вантажу, що перевозиться та стану транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; - п.12.г. з якого слідує, що поза населених пунктів на автомобільних дорогах,легковим автомобілям без причепу дозволяється рух зі швидкістю не більше ніж 90 кілометрів на годину. Підсудний [PERSON] свою провину в інкримінованому злочині визнав, докази що є у справі не оспорює та як не оспорює фактичні обставини скоєного ним злочину. Таким чином, судом встановлено, що оскільки [PERSON] порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості, він я к особа, що керував транспортним засобом, кримінальну відповідальність повинний нести за ч.1 ст. 286 КК України. Цим же вироком зазначено, що цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд вважає за необхідне залишити без розгляду, оскільки потерпіла неодноразово не з вявлялася в судові засідання. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи № 1-439/11 встановлено, що постановою слідчого СВ Овідіопольського РВ МУВС України в Одеській області від 28.02.2011 року [PERSON] визнана потерпілою по справі. Згідно з висновком експерта № 17 від 26.03.2011 року, судово-медичний експерт, на підставі судово-медичного дослідження, даних медичної картки стаціонарного хворого та рентгенівських знімків на [PERSON] прийшов до висновку, що внаслідок ДТП від 26.09.2010 року у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, а саме: закритий компрессионно-осколковий перелом тіла L3 хребця, поперечний осколковий перелом тіла L5 хребця, перелом правих поперечних відростків L1, L2, L3, L4 хребців, перелом 12-го ребра справа, рвано-забита рану правої надбрівної області, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Відповідно до положень ст.1195 ЦК України, законом передбачено, що фізична або юридична особа, як завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється всіма учасниками процесу, що після ДТП та отриманих травм [PERSON] з 27.08.2010 року по 14.10.2010 року перебувала на лікуванні у нейрохірургічному відділенні Військово-медичного клінічного Центру Південного регіону, де їй проведено оперативне лікування. За цей час матеріальні витрати повязані з лікуванням позивачки оплачував відповідач по справі [PERSON] Сторонами також не оспорюється, що після того як [PERSON] виписали з Військово-медичного клінічного Центру Південного регіону 14 жовтня 2010 року відповідач перестав спілкуватися з нею, ніякої матеріальної та моральної допомоги не надавав. Представник позивачки наголошував, що його довірителька продовжувала проходити лікування, необхідне для відновлення стану здоровя, після отриманої 26.09.2010 року травми, тому що реабілітаційний період після оперативного лікування тривав значно більше ніж перебування у стаціонарі, і в цей період також необхідно було витрачати значні кошти на придбання ліків та інших медичних препаратів. Крім того, позивачкою 19.01.2012 року також була перенесена ще одна операція по видаленню траснпедикулярної стабілізуючої конструкції хребців. В підтвердження підстав позову сторона позивача посилається на витяги з історій хвороб [PERSON], рентгенограми, довідки з медичних установ. Як вбачається з витягу з історії хвороби № 1556/76 Котовської міської Лікарні, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.03.2011 року по 23.03.2011 року з діагнозом: наслідки перенесеної сумісно кранто-спінальної травми, струсу головного мозку, переломи тіла Л 3,Л-5, поперечних відростків Л2,л5,Л4 з фіксацією Л2Л5,СІ хребців кетанової конструкції. Посттравматична енцефалопатія з гіпертензійного-лікверним синдромом з лікверо-динамічним пароксизмами, астеноневротичний, атактический синдром. Двостороння люмбоішілгія, стійкий больовий і корінцевий синдром. Лізин, актовегін, луцетам, мукасат, нукліо, магнезія сульфат, дексалгін, оксібрал, гліцисед. Відповідно до довідки лікаря від 05.05.2011 року на рентгенограмах поперекового відділу хребта визначається незначна клиноподібна деформація тіла хребця L3 за рахунок зниження висоти тіла цього хребця в середніх і лівих бокових відділах внаслідок консолідованого компресійного перелому тіла цього хребця з фіксацією хребетного стовпа металоконструкцією через тіла L2, L4, S1 з порушенням цілісності нижнього гвинта зліва. Як вбачається з консультативного висновку від 02.11.2010 року [PERSON] вставлено діагноз Посттравматичні і післяопераційні рубці надбрівної дуги чола. Призначено препарати: фонфорд №12, вобензим, стратодерн. Згідно з випискою № 2524 з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON], вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Кодимський Центральній районній лікарні у період з 14.07.11 року по 25.07.2011 року з діагнозом: поєднана травма, закрита черепно-мозкова травма, переломи тіла. При проведеному лікуванні та після виписки з лікарні призначалися медичні препарати. Згідно з витягу із медичної картки амбулаторного хворого, виданою поліклінікою № 10 Малиновського р-на м. Одеси, [PERSON] знаходилася на амбулаторному лікуванні 28.11.2011 року з діагнозом: стан після перенесених переломів, стійкий больовий синдром, порушення функції ходи. Позивачка знаходилася на амбулаторному лікування, проходила курс фізичних процедур. Витягом з медичної картки стаціонарного хворого № 15961 виданого КУ «МКЛ №11» м. Одеси підтверджується, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у МКЛ №11 в період з 09.12.20011 року по 16.12.2011 року, з діагнозом : наслідки хребетної спинномозкової травми, компресійного перелому тіла. У відділенні отримувала аналгезивну протизапальну терапію. Рекомендовано нагляд та лікування у невролога за місцем проживання, санаторно-курортне лікування. Як вбачається з виписного епікризу № 3192 клініки нейрохірургії та неврології Військово-медичного клінічного центру, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології з 17.01.12 по 30.01.12 року. Діагноз: Консолідований перелом тіл L3, L5 хребців з незначно вираженим больовим та S1 корінцевим синдромом зліва. Стан після операції (04.10.10) транспедикулярної фіксації L2-L4-S1 хребців титановою конструкцією «Stryker». Пошкодження металоконструкції (2011). Інородне тіло (фрагмент пошкодженого транспедикулярного гвинта розміром 5х23мм) тіла S1 хребця. 19.01.12 року проведена операція: видалення транспедикулярної стабілізуючої конструкції L2-L4-S1 хребців, дренування рани. В післяопераційному періоді проводилося лікування: режим, обезболююча терапія, протизапальна, антибактеріальна терапія. На фоні проведеного лікування стан хворої покращився, больовий синдром в поперековому відділу хребта та лівій нозі регресував, збільшилися рухи в поперековому відділу хребта. Хвора активізована, самостійно ходить в межах відділення. У задовільному стані виписується для подальшого амбулаторного лікування у хірурга, невропатолога за місцем проживання. Рекомендовано: обмеження фізичної активності, навантаження на вісь хребта, уникнення переохолодження ділянки поперекового відділу хребта, нейробіон по 1т. 3 рази в день 1 місяць, детролекс 1т.2 рази на день 1 місяць, келтікан 2 капсули х3 рази в день 1 місяць, мукосат 2 мл. в/м 1 раз в день 30 днів, ЛФК для укріплення мязового корсету грудного, поперекового відділу хребта. Відповідно до довідки до Акту МСЕК серія 10 ААА № 939444 від 29.02.2012 року [PERSON] встановлена інвалідність третьої групи до 27.02.2013 року. У довідці позивачці показано легкий фізичний труд, рекомендовані заходи по відновленню працездатності лікування у невропатолога, ортопеда, лікаря ЛФК. За клопотанням сторони позивача судом витребувала ся медична документація з медичних установ, в яких позивачка проходила лікування та реабілітацію в період з жовтня 2010 року по грудень 2013 року. Згідно ухвали суду надіслані виписний епікриз № 15755 від 14.10.2010 року, виписний епікриз № 3192 від 30.01.2012 року нейрохірургічного відділення клініки нейрохірургії і неврології військово-клінічного медичного Центру Південного регіону Міністерства оборони; виписка № 28777 від 20.12.2010 року відділення неврології КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» згідно якої позивачка знаходилася на лікуванні з 10.12.2010 року по 20.12.2010 року; виписка епікриз № 5769/1065 від 21.11.2013 року КУ «Міська клінічна лікарня №5»; виписки з історії хвороби видані КУ «Міська клінічна лікарня № 8» № 3617/1151 від 05.12.2011 року, про перебування на лікуванні з 01.12.2011 року по 05.12.2011 року та № 3659/1160 від 05.12.2011 року про перебуванні на лікуванні з 05.12.2011 року по 09.12.2011 року; виписки від 01.11.2010 року, від 01.12.2011 року, виписка до МСЕК від 24.02.2012 року, направлення від 17.02.2012 року видані КУ «Міська поліклініка № 10», медична документація з відділення фізіотерапії, лікувального масажу та лікувальної фізкультури КУ «Одеський обласний психоневрологічний диспансер». Надіслана на адресу суду медична документація оглянута та оголошена судом. Наявні в матеріалах справи копії фіскальних чеків (квитанцій) підтверджують, що позивачкою на лікування були витрачені гроші на медичні препарати, діагностичне дослідження, лікувальний масаж та лікувальну фізкультуру у розмірі 14786 гривні, які підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим судом не приймаються до уваги тридцять квитанцій на загальну суму 4509 гривень 06 копійок, оскільки з даних квитанцій не вбачається коли придбані ліки, хто їх придбав і які саме ліки були куплені. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. В даному випадку позивачка перенесла моральні страждання і у звязку з протиправною поведінкою відповідача, у звязку з ушкодженням здоровя. В контексті статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Законодавець вказує, що межах розумності важливо правильно визначити розмір моральної шкоди в залежності від тяжкості моральних витрат, тривалості страждань, наслідки завданої шкоди відповідачем, а також часу необхідного на відновлення стану здоровя та психічного стану позивача. У даному випадку суд враховує безумовні стражданні які позивачка зазнала у звязку з ДТП, в звязку з отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, у звязку з перенесенням двох операцій, неодноразовим перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Суд вважає, що позивачка зазнала душевні страждання повязані з повним перетворенням життєвих можливостей, оскільки сам факт ДТП приніс позивачці хвилювання, страждання та погіршення стану здоровя. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень позивачка відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, переживає щодо своєї соціальної репутації. Наслідки події, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, реабілітацію), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. З урахуванням вимог розумності і справедливості суд визначає розмір моральної шкоди у 40000 гривень. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд приймаючи рішення про часткове задоволення позову враховує також, що відповідач винний у скоєнні ДТП у перші дні після ДТП, надав позивачці матеріальну допомогу, відвідував її в лікарні. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про необхідність застосування строків позовної давності, у звязку з тим, що у відповідності до ч. 3 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди,завданої каліцтвом іншим ушкодженням здоровя, а позов [PERSON] заявлений до [PERSON] саме про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Судові витрати у вигляді судового збору, на підставі ст.88, 89 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial