Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту, посвідченого Великорублівською сільською радою 10.01.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №7, недійсним; та визнання заповіту, посвідченого Великорублівською сільською радою 23.08.2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №107, чинним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла [PERSON] й після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області. 12.06.2018 року вона звернувся із заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Лапочки Р.О., яка повідомила про те, що спадкодавець за життя склала ще один заповіт, посвідчений Великорублівською сільською радою 10.01.2018 року, зареєстрований у реєстрі за №7, а тому поданий заповіт не є чинним на момент смерті заповідача. [PERSON] вважає, що на момент складання заповіту, спадкодавець мав нездоровий як психічний так і фізичний стан, оскільки багато років страждала на такі захворювання як: церебральний атеросклероз судин, хронічну судинно-мозкову недостатність 2-3 ступеню та гіпертонічну хворобу 2-3 ступеню, ризик 3. Також, з грудня 2017 року у [PERSON] погіршився її стан, вона стала все забувати, інколи не могла відповісти на прості питання. А тому є всі підстави вважати, що заповіт складено особою, яка через власний психічний та фізичний стан не усвідомлювала значення своїх дій. Позивач та представник позивача - адвокат Трикоза Т.В., яка діє на підставі ордера ПТ №009499 від 22.11.2018 року та угоди №364 від 22.11.2018 року (а.с. 78, 79), у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Крім того, позивач пояснила, що [PERSON] була дружиною її батька, з яким вона прожила близько 20 років. Після смерті батька вона та її сестра [PERSON] не претендували на спадщину, яка залишилася після батька, тому все успадкувала дружина [PERSON] , яка згодом дві належні їй земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіла їй та сестрі. Пізніше з`явилися інші родичі, які претендували на спадщину [PERSON] . Позивач вважає, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій коли складала заповіт 10.01.2018 року, оскільки коли вона провідувала її 25.12.2017 року й бачила у неї гулю на голові через падіння. [PERSON] скаржилася на біль у голові, й, можливо через це, підписала новий заповіт на чиєсь прохання. Позивач пояснила, що вона визнає останню волю спадкодавця [PERSON] , але вважає, що заповіт 10.01.2018 року є недійсним, і хоча вона знала про посвідчення нового заповіту вже через три дні, але спадкодавцю [PERSON] з приводу цього нічого не говорила, оскільки вважала, що остання нічого не зможе пояснити про те, чому склала інший заповіт. Позивач пояснила, що не бачила і не спілкувалася з [PERSON] в період, коли 10.01.2018 року було складено заповіт [PERSON] . Відповідач - Великорублівська сільська рада 13.11.2018 року подала до суду відзив, в якому з позовними вимогами позивача категорично не погоджується та не визнає в повному обсязі. У відзиві зазначено, що у зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено в стаціонарному відділені територіального центру надання соціальних послуг Котелевського району за адресою: с . Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, вул. Брикеля, 4, жодного факту на підтвердження, що особа є недієздатною чи має розлади психічного стану та/або наявність рішень про визнання особи недієздатною, чи рекомендацій медичних працівників щодо необхідного лікування на момент посвідчення заповіту так і після того не було. При розгляді справи відповідач просить надати належну оцінку показів свідка [PERSON] , так як остання є рідною сестрою позивача, що виникає сумнів у неупередженості її показів (а.с. 68-70). Представник відповідача [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 21.11.2018 року (а.с.81) під час судового розгляду позовні вимоги не визнав у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , [INFO] подала до суду пояснення до позову, в якому проти задоволення позову заперечує та вважає, що позивачем наведено виключно припущення щодо стану здоров`я померлого спадкодавця, визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України може мати місце виключно за наявності висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, якою буде встановлено, що в момент посвідчення заповіту [PERSON] була абсолютно неспроможна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Дієздатність особи заповідача встановлюється виключно посадовою особою місцевого самоврядування за її внутрішнім переконанням. У випадку наявності будь-яких сумнівів щодо дієздатності особи, посадова особа органу місцевого самоврядування зобов`язана витребувати довідку про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними (а.с. 100, 101). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.182, 189). Під час судового розгляду представник третьої особи - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 26.10.2018 року (а.с.73), проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у письмових поясненнях третьої особи. Провадження по справі відкрито ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області 26.10.2018 року. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 19.12.2018 року під час проведення підготовчого судового засідання по даній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. Відповідно до ухвали судді від 03.05.2019 року провадження по справі поновлено та продовжено строк підготовчого провадження по даній справі на тридцять днів. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, які є доказами по ній, судом встановлено наступне. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00020335999 від 12.06.2018 року (а.с. 24). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 30.12.2004 року Котелевською районною державною адміністрацією Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010454510224, кадастровий номер [NUMBER] 0308 (а.с. 9). Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] , заведена приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Лапочкою Р.О. 12.06.2018 року за №42/2018. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №1020/02-14 від 02.10.2018 року приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у зв`язку з тим, що поданий заповіт, посвідчений Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 23.08.2017 року, зареєстрований у реєстрі за №107 (а.с. 8), не являється чинним на момент смерті заповідача, оскільки складено інший заповіт (а.с. 10, 11). Згідно з заповітом, посвідченого секретарем виконкому Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області Макаренко А.І. 10.01.2018 року за реєстраційним №7, [PERSON] , [INFO] , яка народилася в с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, місце реєстрації: с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, податковий номер [NUMBER] , діючи добровільно і перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена секретарем сільської ради з нормами цивільного законодавства, на випадок смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку площею 4,97 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , заповіла - [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). Даний заповіт зареєстрований 22.01.2018 року у Спадковому реєстрі за №61887313 (а.с. 32). Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно з ст. ст. 1235, 1236 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст. ст. 1248, 1251 Цивільного кодексу України). Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року № 3306/5 (надалі - Порядку вчинення нотаріальних дій), перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Згідно з п. п. 1.1.,1.4.,1.6. п. 1 розділу III. Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту. Відповідно до ст. 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 12 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 419 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2006 року №940), посадова, службова особа відмовляє у посвідченні заповіту чи довіреності, якщо: у неї є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулася недієздатна фізична особа або фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена. Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що при його посвідченні секретарем Великорублівської сільської ради Макаренко А.І. дотримано вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем; зміст ст. 1233-1236, 1241, 1248, 1253, 1254, 1307 Цивільного кодексу України заповідачу роз`яснено; на прохання [PERSON] текст заповіту секретарем сільської ради записано з її слів за допомогою комп`ютерної техніки, зачитано в голос; у зв`язку з тим, що [PERSON] не може сама прочитати текст заповіту, згідно ст. 1253 Цивільного кодексу України, заповіт посвідчено в присутності свідків, які зачитали текст заповіту вголос та поставили свої підписи на ньому; особи заповідача та свідків встановлені, дієздатність їх перевірено. Стаття 1257 Цивільного кодексу України передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для встановлення психічного стану [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за клопотанням позивача було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (вул. Кирилівська, 103, м. Київ, 04080), оскільки для з`ясування питань, що мають значення для справи потрібні спеціальні медичні знання (а.с. 128). Позивач не здійснила оплату за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, у зв`язку з чим експертиза не була проведена (а.с. 155, 158). Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦПК України, судом було роз`яснено позивачу, його представнику та іншим учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; а також суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. На підтвердження факту, що померлий спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій не могла керувати ними у момент вчинення правочину, позивач та її представник витребували у Котелевського некомерційного підприємства «Котелевський центр первинної медико-санітарної допомоги Великорублівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини» до суду амбулаторну карточку хворої [PERSON] . Однак, записи у вищевказаній амбулаторній карточці хворої [PERSON] , яка регулярно оглядалася лікарем, про наявність у [PERSON] такого фізичного та психічного стану, який не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дії та їх наслідків станом на 10.01.2018 року, тобто на час складання нею заповіту, - відсутні. (а.с.198-214). Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] пояснила, що нею 10.01.2018 року було посвідчено заповіт [PERSON] , яка перебувала в адекватному стані, чітко висловлювала свою волю, усвідомлювала значення своїх дій. Заповіт посвідчувався у присутності свідків, оскільки [PERSON] не могла прочитати особисто текст заповіту. Заповіт підписувала [PERSON] особисто та свідки. Будь-яких перешкод для посвідчення заповіту не було встановлено. [PERSON] було роз`яснено наслідки вчинення даної нотаріальної дії. Допитана у ході судового засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона була одним із свідків присутніх при складанні заповіту [PERSON] , який посвідчено 10.01.2018 року секретарем Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області Макаренко А.І. Стан здоров`я [PERSON] дозволяв їй розуміти значення своїх дій, вона вільно розмовляла, висловлювала свою волю щодо розпорядження своїм майном, що і було зафіксовано у складеному заповіті. Свідок [PERSON] , допитана у ході судового засідання як свідок, пояснила, що на час посвідчення заповіту [PERSON] у січні 2018 року вона працювала лікарем загальної практики сімейної медицини Великорублівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини. [PERSON] перебувала у Територіальному центрі надання соціальних послуг Котелевського району, де здійснюється догляд за особами похилого віку. Свідок пояснила, що вона не здійснювала медичного супроводу [PERSON] , але коли її викликали до територіального центру у зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] оглядала її та давала рекомендації щодо лікування. Психічних розладів здоров`я у [PERSON] не було, вона була просто старою людиною. Повідомила, що вона (свідок) не психіатр, а тому не може робити висновків про стан здоров`я [PERSON] на час посвідчення заповіту 10.01.2018 року. Вважає, що [PERSON] була особою, яка легко піддається навіюванню, й, можливо, могла скласти заповіт і на її користь, якби вона про це попрохала. Свідок [PERSON] , допитана у ході судового розгляду, повідомила, що вона є рідною сестрою позивача, з якою вони прохали [PERSON] скласти заповіт на їх користь на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала батькові, яку [PERSON] успадкувала після його смерті, оскільки її та її сестру не взяли до уваги під час оформлення спадщини, що залишилася після батька. [PERSON] склала заповіти на їх користь на обидві земельні ділянки, що перебували у її власності. Але пізніше вони дізналися про те, що [PERSON] склала інший заповіт на користь племінниці на одну із цих земельних ділянок. Свідок вважає, що вона ( [PERSON] ) не усвідомлювала значення своїх дій за станом здоров`я, оскільки за місяць до дня свого народження, яке вона святкувала 25.12.2017 року, спадкодавець впала і вдарилася головою та мала гулю на лобі, що може свідчити про погіршення стану її здоров`я. Й коли свідок та її сестра (позивач по справі) провідували [PERSON] в день її народження вона не впізнала сестру, що свідчить про неадекватність її поведінки. Крім того, свідок пояснила, що не бачила і не спілкувалася з [PERSON] в період, коли 10.01.2018 року було складено заповіт [PERSON] . Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б засвідчували, що на момент складення заповіту 10.01.2018 року заповідач [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Враховуючи вище викладене, у задоволенні позовних вимог щодо визнання заповіту, посвідченого Великорублівською сільською радою 10.01.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №7, недійсним - слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1254 Цивільного кодексу України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Оскільки позов у частині визнання недійсним заповіту, посвідченого Великорублівською сільською радою 10.01.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №7, задоволенню не підлягає, у задоволенні позовних вимог у частині визнання чинним заповіту, посвідченого Великорублівською сільською радою 23.08.2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №107, - слід відмовити. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, з`ясувавши усі обставини справи, на які учасники справи посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити повністю. При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду України від 29.02.2012 року №6-9цс12, від 06.03.2018 року (справа №1111/4895/12), від 04.04.2019 року (справа №450/2522/14-ц). Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. Інші учасники судового розгляду про понесення ними судових витрат не повідомляли.

Outcome: dismissed