Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] посилаючись на те, що вони перебували у шлюбі, який рішенням Самбірського міськрайонного суду 17.01.2017 року розірвано і, від якого в них народилося двоє синів: Андрій 02.01.2001 року та Степан 09.01.2009 року, на утримання яких відповідач не надає належної та необхідної матеріальної допомоги, хоча має в тому зобовязання і можливість. У звязку з наведеним позивач просила присудити до стягнення в судовому порядку аліменти на утримання синів в розмірі по 2000грн. на кожну дитину щомісячно, і до досягнення ними повноліття, як установлено законом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та посилалася на обставини, викладені у позовній заяві; просила позов задовольнити, оскільки відповідач неофіційно працює і отримує значний дохід; до звернення позивача до місцевого суду [PERSON] періодично сплачував аліментні зобовязання, однак у малій мірі та, [PERSON] слід було постійно випрошувати кошти у відповідача. Тому позивач звернулася до суду з метою регулярного отримання щомісячних платежів. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила, посилалася на викладені обставини у письмовому запереченні проти позову, просила у позові [PERSON] відмовити повністю, оскільки переконана, що аліментні зобовязання повинні бути припиненими на підставі ст. 190 СК України через відчуження довірителем його дітям власного житла; стосовно попередніх періодичних платежів, то представник відповідача ствердила, що її довіритель таке вчиняв тільки через свою порядність та як додаткові витрати на утримання дітей. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, зясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Із копії рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17.01.2017 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; від цього шлюбу в них народилося двоє синів [PERSON] 02.01.2001 року та Степан 09.01.2009 року, які на даний час неповнолітні та проживають із матірю, фактично в основному перебувають на утриманні позивача. У судовому засіданні під час розгляду цивільної справи про стягнення аліментів із пояснень позивача [PERSON] також установлено, що [PERSON] неналежно виконував обовязок по утриманню дітей і в малій мірі брав участь в їх вихованні. У звязку з цим суд надає віри позиції позивача в тому, що фактично на утримання синів протягом зазначеного часу саме нею використовувались та затрачалися кошти на утримання неповнолітніх дітей: на харчування, одяг, навчання, при необхідності на лікування та інші потреби, але про це документально підтвердити їй складно, оскільки фактично не збирала доказів. Із пояснень представника відповідача при зясуванні обставин справи установлено, що її довіритель не згідний із позовом [PERSON], оскільки у нього із позивачем була домовленість про передачу ним у власність синам квартири, а [PERSON] натомість відмовляється від вимог щодо отримання аліментів, та зобовязується утримувати дітей самостійно; також відповідач регулярно дає дітям грошові кошти як додаткові витрати на їх утримання. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини.\~\~ За законодавством України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зібрані докази, пояснення сторін, враховуючи інтереси дітей, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти із відповідача в розмірі по 1000грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття з часу предявлення такого позову, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць в порядку ч. 1\~ст. 367 ЦПК України. Разом з тим не заслуговує на увагу позиція сторони відповідача про відчуження [PERSON] власної квартири в рахунок аліментних зобовязань виходячи з наступного: У відповідності до ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Укладення такого роду договорів, а в даному спорі між батьками [PERSON] та [PERSON], можливий був лише з дозволу органу опіки та піклування, що стосується як доцільності укладення такого, так і всього його змісту та конкретних умов договору. Дане положення ґрунтується на вимогах закону, а саме ст. 19 СК України, якою передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. У разі укладення договору про припинення права на аліменти той із батьків, з ким проживає дитина, зобовязується самостійно утримувати її. У свою чергу, укладення такого договору для того із батьків, хто проживає окремо від дитини (відчужувача), припиняє його обовязок щодо надання аліментів на утримання дитини. Водночас ч. 3 вказаної норми Закону встановлює положення, відповідно до якого укладення такого договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо (відчужувача), від обовязку брати участь у додаткових витратах на дитину. Такі додаткові витрати можуть бути викликані різними особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо). Крім того, даний договір, як будь-який правочин, повинен відповідати загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Водночас, при укладанні та виконанні договору про припинення права на аліменти для дитини, відповідно до положень ст. 8 СК України, застосовуються відповідні норми Цивільного кодексу України, зокрема, норми розділу II книги пятої, що визначають загальні положення про договір. У судовому засіданні та під час провадження у цивільній справі стороною відповідача представником-адвокатом не доведено наведеного вище, що договір дарування квартири від 12.01.2017 року є саме договором про припинення права на аліменти для дітей у звязку з передачею права власності на нерухоме майно, є укладений у спосіб та порядок, визначений як Сімейним, так і Цивільним Законами, вимоги про що судом зазначалось вище. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Тому суд вирішує спір про стягнення аліментів по суті та при присудженні такої суми і частковому задоволенні позову виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу пояснень сторін, представлених документів і присуджує до стягнення щомісячні кошти (аліменти) з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] та [PERSON], розяснивши, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів; що [PERSON] вправі звернутись із окремим позовом про участь батька у додаткових витратах на дитину. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640грн.

Outcome: partial