Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що їй належить будинок [ADDRESS] , у якому зареєстрована вона та відповідач. 12.01.2011 позивач, за проханням сина, зареєструвала місце проживання [PERSON] у своєму будинку, але відповідач ніколи не проживав у будинку, в утриманні житла участі не бере, комунальні платежі не сплачує, особисті його речі відсутні. Постійне місце проживання та місце перебування відповідача не відоме. За увесь час відповідач ні разу не з`являвся за місцем реєстрації, особистих речей та документів не залишав. Посилаючись на те, що факт реєстрації відповідача перешкоджає користуванню, володінню та розпорядженню власністю, який більше року без поважної причини не проживає за місцем реєстрації, і взагалі у домоволодінні ніколи не проживав, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування указаним жилим будинком. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити її позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, згідно відмітки поштаря поштове відправлення повернено до суду із причини «за закінченням терміну зберігання (а.с.31). Ураховуючи, що відповідач зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджено відомостями відділу з питань державної реєстрації Тростянецької міської ради Сумської області за №386 від 19.02.2019 (а.с.16), судові повістки направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляв, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, судову повітку про час і місце розгляду справи такою, що доставлена, а отже, відповідач повідомлений належним чином. За таких обставин, ураховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Глави 11 Розділу ІІ ЦПК України. Заслухавши позицію позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. На підставі договору купівлі-продажу від 31.03.1999, судом установлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок по [ADDRESS] (а.с.7). На підставі довідки про склад сім`ї та відомостей будинкової книги установлено, що за адресою по [ADDRESS] , крім позивача, починаючи із 12.01.2011 зареєстрований [PERSON] , [INFO] Родинних стосунків вони не мають (а.с.8-11). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на те, що будь-яких домовленостей про користування її будинком з відповідачем немає. Відповідач ніколи не проживав у належному їй будинку, особисті речі його відсутні. Згідно довідки вуличого комітету від 15.04.2019, у будинку позивача за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] дійсно не проживає (а.с.32). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знав сина позивачки, який попросив матір прописати у її будинку [PERSON] Відповідач ніколи не проживав і не з`являвся за місцем прописки у будинку позивачки, свідкові про це відомо, так як він іноді допомагає позивачці по господарству. Правовідносини, що виникли між сторонами не є житловими, так як відповідач не проживав за місцем реєстрації позивача, не був членом її сім`ї на час здійснення реєстрації у будинку позивача, хоча є братом (родичем) позивача. За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача має бути захищене судом, однак при цьому суд застосовує норми законодавства, якими регулюються правовідносини, що виникли у цьому спорі. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи вищевикладені обставини, судом встановлено, що відповідач, якого позивач зареєструвала у власному будинку, не проживав у ньому, тобто не реалізував своє право на користування жилим приміщенням, а отже не набув прав та обов`язків, як член сім`ї позивача. Однак, дійсно, позивачем доведено, що її право на користування власним нерухомим майно на свій розсуд, а саме жилим будинком, порушується відповідачем, який є зареєстрованим у будинку позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги. Судові витрати у справі, суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, та ураховуючи, що ухвалою судді Тростянецького районного суду від 20.02.2019, позивач була звільнена від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved