Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення її на роботі і стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона з 7 серпня 1974 року працювала в Бережанській централізованій бухгалтерії райво на посаді бухгалтера, а наказом № 374-к/тр від 28 грудня 2015 року була звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, вважаючи своє звільнення незаконним, просила скасувати наказ № 374-к/тр від 28 грудня 2015 року про її звільнення з роботи; поновити її на роботі, на посаді спеціаліста 1 категорії централізованої бухгалтерії Бережанського райво і стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Представник відповідача відділу освіти Бережанської РДА позову не визнав, просив відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог за їх безпідставністю, подав суду своє письмове заперечення, суду пояснив, що відповідно до наказу № 226-од від 29 жовтня 2015 року Про зміну істотних умов праці відділ освіти Бережанської РДА у звязку із очікуваним зменшенням фінансового ресурсу районного бюджету відділу освіти у відповідності до вимог діючого законодавства 30 жовтня 2015 року на підставі ст. 49-2 КЗпПУ попередив усіх працівників про скорочення. Наказом № 272-од від 16 грудня 2015 року внесено зміни у штатний розпис централізованої бухгалтерії відділу освіти, внаслідок якого штат Централізованої бухгалтерії райво було зменшено на 8 одиниць, а так як з врахуванням переважного права на залишення на роботі профспілковий комітет із врахуванням усіх за та проти 25 грудня 2015 року дав згоду на звільнення позивачки, тому вважає, що позивачку на законних підставах було звільнено із займаної посади у звязку із скороченням штату. Суд, вислухавши пояснення сторін та взявши до уваги пояснення свідків, дослідивши письмові докази та проаналізувавши наявні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 7 серпня1974 року працювала в Бережанській централізованій бухгалтерії райво на посаді бухгалтера, а 31 грудня 2015 року вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом також встановлено, що відповідно до наказу за № 226-од від 29 жовтня 2015 року Про зміну істотних умов праці відділ освіти Бережанської РДА у звязку із очікуваним зменшенням фінансового ресурсу районного бюджету відділу освіти у відповідності до вимог діючого законодавства на підставі ст. 49-2 КЗпПУ 30 жовтня 2015 року попередив усіх працівників про майбутнє скорочення, у тому числі і позивачку. Наказом № 272-од від 16 грудня 2015 року були внесені зміни у штатний розпис централізованої бухгалтерії, внаслідок якого штат Централізованої бухгалтерії райво було зменшено на 8 одиниць, тобто змінами, що відбулися, скорочено 8 ставок спеціаліста 1 категорії, на якій працювала позивачка. 25 грудня 2015 року на засіданні профспілкового комітету було прийнято рішення про дачу згоди на розірвання трудового договору із позивачкою [PERSON], а наказом № 374-к/тр від 28 грудня 2015 року позивачку з 31 грудня 2015 року було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підтримуючи свої позовні вимоги, позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона не заперечує того факту, що скорочення чисельності штату працівників відбулося і що про майбутнє скорочення вона була повідомлена ще 30 жовтня 2015 року, однак незважаючи на це, своє звільнення з роботи вважає незаконним через те, що адміністрація Відділу освіти Бережанської РДА при прийнятті наказу на її звільнення не врахувала цієї обставини, що вона мала переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, так як вона тривалий час, з серпня 1974 року безперервно працювала на посаді бухгалтера Бережанської централізованої бухгалтерії районного відділу освіти, і стаж її роботи на одному підприємстві становить понад сорок років, в той час як стаж роботи інших осіб, які залишилися працювати, є меншим. Проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що твердження позивачки про те, що вона мала переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, не заслуговують на увагу. У відповідності із ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сімї яких немає інших працівників із самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації... Пояснення представника відповідача свідчать про те, що при проведенні скорочення та прийнятті адміністрацією Відділу освіти рішення про звільнення працівників з роботи у звязку із скороченням чисельності штату працівників було ретельно перевірено особові справи всіх працюючих, взято до уваги кваліфікацію та продуктивність праці кожного працівника та якість виконуваної ними роботи. Крім цього, було взято до уваги наявність всіх заохочень та стягнень, які були в особових справах працівників, враховано наявність у працівників утриманців та наявність пільг через які не можна було би особу скоротити, тобто перед прийняттям рішення про звільнення було ретельно враховано переважне право кожного працівника на залишення його на роботі. Пояснення представника відповідача свідчать про те, що позивачка не мала переважного права перед іншими працівниками на залишення її на роботі, бо вона хоч має найбільший і безперервний стаж роботи, проте якість та продуктивність її праці в порівнянні з іншими працівниками, що залишилися працювати, є значно нижчою. Про це свідчить, зокрема, той факт, що позивачка за весь період роботи заохочень не мала, а за неналежне виконання покладених на неї обовязків неодноразово притягалася до дисциплінарної відповідальності, і хоч відповідно до діючого законодавства, догани, які виносилися стосовно неї, по спливу часу не мають значення для розгляду справи, однак вони характеризують її як особу продуктивність праці якої є невисока. Крім цього, із 17 працюючих осіб лише щодо позивачки за вчинення службового злочину було порушено кримінальне провадження. Позивачка [PERSON], маючи у своєму віддані бюджетні кошти, в порушення вимог п.1 ст. 3 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні всупереч своїх посадових обовязків незаконно нарахувала методисту відділу щомісячну надбавку, чим вчинила розтрату чужого майна - бюджетних коштів, і цими своїми діями скоїла кримінальне провопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України. Далі представник відповідача показав, що хоч за неналежне виконання своїх посадових обовзків проти позивачки у 2013 році порушувалося кримінальне провадження, однак вона належних висновків не зробила, і в 2014-2015 роках, працюючи спеціалістом першої категорії Бережанського райво, неодноразово продовжувала порушувати вимоги трудового законодавства за що Бережанським районним судом притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Викладені представником відповідача факти підтверджуються представленими ним письмовими доказами, а саме: ухвалою Бережанського районного суду від 5 липня 2013 року та постановою Бережанського районного суду від 27 травня 2015 року. Зазначені факти не заперечувалися у судовому засіданні і самою позивачкою. Допитані в судовому засіданні свідки голова профспілки [PERSON] та члени профспілки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що при вирішенні питання про дачу згоди на звільнення позивачки з роботи профспілковим комітетом було взято до уваги кваліфікацію і продуктивність праці кожного працівника та якість виконуваної ними роботи. Крім цього, було взято до уваги всі заохочення та стягнення, стаж роботи, наявність у працівників утриманців та були враховані пільги, тобто перед дачею згоди на звільнення ними ретельно перевірялося переважне право кожного працівника на залишення його на роботі, і поскільки позивачка не мала переважного права перед іншими працівниками на залишення її на роботі, а перевести її на іншу роботу не було можливості, тому вони дали згоду на її звільнення. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що позивачка, хоч мала тривалий і безперервний стаж роботи у Відділі освіти, однак вона не мала переважного права на залишенні її на роботі перед тими девятьма працівниками, які залишилися працювати, а саме перед: - [PERSON], яка за сумлінну працю двічі заохочувалася, стягнень не мала і в зязку з високою продуктивністю праці з 16 грудня 2015 року із посади спеціаліста 1 категорії переведена на посаду заступника головного бухгалтера, крім зарплати у райво, іншого доходу не має; - [PERSON], спеціалістом 1 категорії, який працює в райво 11 років, учасник АТО, був в зоні АТО більше року, брав участь в боях під Дебальцевим, за сумлінну працю мав заохочення, стягнень не мав, крім зарплати у райво, іншого доходу не має; - [PERSON], яка стягнень не мала, за сумлінну працю мала заохочення, а в зязку із високою продуктивністю праці з посади спеціаліста 1 категорії переведена на посаду в.о. головного бухгалтера, стаж її роботи у райво становить 29 років, чоловік інвалід, крім зарплати у райво, не має іншого доходу; - [PERSON] - спеціалістом 1 категорії, стаж роботи якої в райво становить 30 років, вдова, заохочень та стягнень не мала, окрім зарплати у райво, не має іншого доходу; - [PERSON] - спеціалістом 1 категорії, на утриманні якої є двоє неповнолітніх дітей, стаж роботи її в райво становить 14 років, вона є членом профспілки, а тому на підставі ст.252 КЗпП України не могла бути звільнена по скороченню, крім цього, за сумлінну працю мала заохочення, та крім зарплати у райво, не має іншого доходу; - [PERSON] - спеціалістом 1 категорії, стаж роботи в райво якого становить 14 років, заохочень та стягнень не мав, окрім зарплати у райво, не має іншого доходу, крім цього, у звязку з цим скороченням була звільнена його матір [PERSON]; - [PERSON] - спеціалістом 1 категорії, стаж роботи в райво якої становить 18 років, є членом профспілки, а тому на підставі ст.252 КЗпП України не могла бути звільнена по скороченню, крім цього за сумлінну працю мала заохочення, крім зарплати у райво, не має іншого доходу, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей; - [PERSON] - спеціалістом 1 категорії, яка заохочень та стягнень не мала, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, крім зарплати у райво, не має іншого доходу; - [PERSON] - спеціалістом 1 категорії, заохочень та стягнень не мав, у відповідності із ст. 197 КЗпП України не підлягав скороченню, як молодий спеціаліст, а крім того він працює на тимчасовій посаді на час декретної відпустки по догляду за дитиною [PERSON]; - [PERSON] - спеціалістом 1 категорії, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, у звяку з чим на час відпустки не могла підпадати під скорочення. Досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності свідчать про те, що при скороченні штату та прийнятті 28 грудня 2015 року наказу № 374-к/тр про звільнення з роботи позивачки адміністрацією Відділу освіти Бережанської РДА було дотримано вимог трудового законодавства: всіх працівників райво письмово за два місяці до майбутнього звільнення було попереджено про скорочення та детально вивчено їх особові справи та було враховане переважне право кожного працівника на залишення його на роботі, а так як позивачка не мала переважного права перед іншими працівниками на залишення її на роботі і перевести її на іншу роботу не було можливості, так як вакантна посада у райво відсутня, що в судовому засіданні не заперечувалося і самою позивачкою, а тому суд вважає, що позивачку було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України із дотриманням норм трудового законодавства, в звязку з чим позовні вимоги позивачки про поновлення її на роботі та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу слід залишити без задоволення за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed