Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, в подальшому збільшивши позовні вимоги, зазначивши, що 01.07.2013 року її було прийнято на роботу до відповідача на посаду головного редактора, однак, починаючи з березня місяця 2014 року по 08.05.2014 року відбулась зміна керівництва, під час чого попередній керівник, [PERSON], був звільнений, а новий керівник, [PERSON], ще не приступив до виконання трудових обовязків, в силу чого в даний період оплата праці не проводилась попри виконання позивачем своєї роботи, що спричинило позивачу також моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач, будучи матірю двох малолітніх дітей, не має коштів на їх утримання, не може сплатити комунальних послуг, не може сплатити кредит за квартиру та змушена позичати кошти, не може піти ні в відпустку, а ні звільнитися, не може навіть отримати довідку про зарплату. Позивач зазначає, що їй не було виплачено заробітної плати в період з березня місяця 2014 року по липень місяць 2015 року, в силу чого позивач звернулась до суду та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т.2 а.с. 1) просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 21715,55 грн. та 75000,00 грн. моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві, додатково зазначивши, що в період, що передує невиплаті заробітної плати, позивач одержувала щомісячно зарплату в розмірі 1250 грн. 00 коп. за 0,5 ставки, що було взято за основу при розрахунку відповідної заборгованості. На даний час продовжує працювати у відповідача. Наказ про прийняття її на роботу не містить відомостей про те, що їй оплата здійснюється на громадських засадах. Підтвердженням розміру заробітної плати є довідки про звітність. За лютий 2014 року позивач отримала заробітну плату. За березень 2014 року не отримувала. Бухгалтер видавав заробітну плату в готівковій формі по відомостях. Звернула увагу суду, що не висуває вимоги щодо компенсації позивачу витрат за надання правової допомоги. Просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнає частково в частині наявності заборгованості по заробітній платі станом на 31.07.2015 року в розмірі 2031 грн. 20 коп., зазначивши, що позивач була прийнята на роботу на посаду головного редактора ТРК «Вінничина» на 0,5 ставки з 02.01.2013 року, при цьому дана штатна одиниця мала розмір зарплати 0 грн., в силу чого відповідний працівник працював на громадських засадах. Згодом виявилось, що зарплата позивачу виплачувалась з переплатою і надлишок виплаченої зарплати стягувався. Зазначила, що попередній керівник забрав печатку і 17 березня 2014 року було виготовлено нову печатку. В цей період відбувались судові справи щодо правомірності звільнення керівництва і неможливо було не лише виплачувати, а й нараховувати таку зарплату. Трудова книжка позивача знаходилась на руках у позивача, що не позбавляло її реалізувати свої права на працю. Вважає, що позивач не довів спричинення йому моральної шкода. Просила в позові відмовити. Суд вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення учасників судового розгляду, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Судом встановлено, що трудова книжка серія АА № 217184, виписана на імя [PERSON], [INFO], містить запис № 7 від 01.07.2013 року про прийняття на посаду головного редактора в Обласну асоціацію «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА», наказ № 23-ос від 01.07.2013 року. (т. 1 а.с. 6). Зміст наказу № 23-ос від 01.07.2013 року, виданий генеральним директором [PERSON], вказує, що [PERSON] було прийнято на посаду головного редактора ОА ВГ ТРК «Вінничина» з 01.07.2013 року з оплатою праці згідно штатного розпису, надати їй відпустку по догляду за дитиною сином [PERSON], [INFO] до досягнення ним 3 річного віку в період з 01.07.2013 року по 23.07.2015 року, [PERSON], головного редактора, вважати такою, що приступила до роботи з 01.07.2013 року на 0,5 ставки із збереженням відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. [PERSON] з наказом ознайомлена, про що свідчить наявність її особистого підпису. (т.1 а.с. 7). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 01.07.2013 року було прийнято на посаду головного редактора ОА ВГ ТРК «Вінничина» на 0,5 ставки, з оплатою праці згідно штатного розпису. Згідно пункту 12.4 Статуту Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА», затвердженого [PERSON] засновників Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА» протокол № 4 від 15.10.2014 року, зазначено, що всі працівники Телерадіокомпанії мають право на соціальне страхування, пенсійне забезпечення. Їх заробітна плата не може бути меншою встановленого законодавством України мінімуму. (т. 1, а.с. 32-43). Довідка вих. № 44 від 03.12.2013 року, видана Обласною асоціацією «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА», вказує, що [PERSON] працює в ОА «ВГ ТРК «Вінничина» і в період з липня місяця 2013 року по листопад місяць 2013 року включно її розмір щомісячного доходу становив 1250 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 191). Довідка № 142 від 09.06.2014 року, видана Обласною асоціацією «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА», вказує, що [PERSON] працює в ОА «ВГ ТРК «Вінничина» і в період з грудня місяця 2013 року по травень місяць 2014 року включно її розмір щомісячного доходу становив 1250 грн. 00 коп., заробітну плату за березень, квітень та травень 2014 року не виплачено. Дана довідка не містить підпису генерального директора [PERSON] (т.1 а.с. 16), в силу чого суд відхиляє даний доказ як недопустимий та не враховує його при ухваленні рішення, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с. 29) керівником та підписантом відповідної асоціації є [PERSON], підпис якого на даній довідці відсутній, що беззаперечно вказує на неналежне оформлення такого документу та є свідченням недопустимості зазначеного доказу. Довідка форми ОК-5, надана управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці, зазначає, що Обласною асоціацією «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА» було подано відомості до Пенсійного фонду України, згідно яких заробітна плата [PERSON] в період з січня місяця 2014 року по липень місяць 2014 року зазначається в розмірі 1250,00 грн., при цьому сплата відповідних страхових внесків відбулась лише в січні та лютому 2014 року, а за 2015 рік взагалі не міститься відомостей як про заробітну плату, так і про сплату страхових внесків. (т. 1 а.с. 17, 94, 118). Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 2840 від 08.04.2015 року, вбачається, що [PERSON] в період за перший та другий квартал 2014 року отримувала доходи у виді заробітної плати від ОА ВГТРК «Вінничина», при цьому за перший квартал 2014 року нараховано 3750,00 грн. та виплачено 2500,00 грн., за другий квартал 2014 року нараховано 3750,00 грн. виплачено 200,00 грн., що також підтверджується відомостями відповідного податкового розрахунку форма № 1ДФ (т. 1, а.с. 91, 109, 97-99) Зміст відомості на виплату грошей № ВПЗ-000005 за березень 2014 р., наданої ОА «ВГ ТРК «Вінничина», зазначає, що [PERSON] отримала за березень 2014 р кошти в розмірі 200,00 грн., що підтверджується її особистим підписом (т. 1, а.с. 183). В судовому засіданні судом, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, було розяснено учасникам судового розгляду їх право заявити клопотання про витребування довідки щодо розміру зарплати позивача в період з березня місяця 2014 року по липень місяць 2015 року, однак представники сторін не реалізували відповідного права, в силу чого при визначенні розміру зарплати позивача, суд виходить із наявних в матеріалах справи доказів. Таким чином, дослідивши вище зазначені докази, в тому числі документи, що містять відомості відповідних державних органів, судом встановлено, що починаючи з липня місяця 2013 року, тобто починаючи з моменту прийняття [PERSON] на роботу до ОА ВГТРК «Вінничина», щомісячний розмір її заробітної плати становив 1250 грн. 00 коп., при цьому сплата відповідних страхових внесків Обласною асоціацією «Вінницька громадська телерадіокомпанія «ВІННИЧИНА» відносно [PERSON] відбулась лише в січні та лютому 2014 року, разом з тим, беручи до уваги зазначений в предметі позову позивачем період невиплати їй заробітної плати, судом встановлено, що [PERSON] в березні місяці 2014 року отримала заробітну плату в розмірі 200 грн. 00 коп., при цьому в наступні місяці, які охоплюються предметом позову, а саме: по липень місяць 2015 року, [PERSON] заробітну плату не одержувала. Наказ № 019 від 01.10.2013 року, виданий генеральним директором Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «Вінничина» [PERSON], зазначає, що даним наказом було припинено дію штатного розкладу, введеного в дію з 01.07.2013 року, та починаючи з 01.12.2013 року було змінено кількість штатних одиниць з встановленням посадового окладу головному редактору 1218 грн. (т. 1, .с. 194-195). Відповідно до штатного розпису Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «Вінничина», затвердженого Генеральним директором [PERSON], який введений з 01.12.2013 року, зазначено, що посадовий оклад Головного редактора складає 1250,00 грн. Наступний аркуш, що додається, зазначає, що [PERSON] ознайомлена з наказом, проставивши свій особистий підпис. (т. 1, а.с. 192). Під час дослідження судом в судовому засіданні оригіналу Книги реєстрації наказів Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «Вінничина», суд встановив відсутність в Книзі реєстрації наказів Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «Вінничина» реєстрації наказу № 019 від 01.10.2013 року, яким було встановлено посадовий оклад головному редактору на рівні 1218 грн. 00 коп., натомість на звороті ст. 45 даної Книги реєстрації наказів містяться записи, зроблені простим карандашом, про подібний документ, який позначається не № «019», а № «19-Вн» і без зазначення дати такого документа (т.1 а.с. 210), при цьому, суду не надано в оригіналі для дослідження ні наказу № 019 від 01.10.2013 року, ні наказу № 19-Вн., в силу чого суд відхиляє та не приймає як доказ при ухваленні рішення копію наказу № 019 від 01.10.2013 року, у звязку з недопустимістю такого доказу, при цьому суд звертає увагу на неможливості встановити також дійсність обставин щодо ознайомлення [PERSON] з таким наказом та доданим до нього відповідним штатним розписом, який також суд відхиляє та не приймає як доказ при ухваленні рішення у звязку з недопустимістю такого доказу, оскільки такі документи складені на окремих аркушах, що при наявності заперечень з боку позивача та відсутності оригіналу відповідного документа - унеможливлює однозначно стверджувати, що надана копія підписів щодо ознайомлення з наказом, стосується саме такого документа, при цьому окремою ознакою недопустимості таких доказів є наявність обєктивних обставин відсутності реєстрації відповідного наказу в Книзі реєстрації наказів. Суд звертає увагу на те, що надані представником відповідача для дослідження підшиті документи з копіями наказів ОА ВГТРК «Вінничина» за 2013-2014 роки, які, окрім того, підшиті у спосіб, не передбачений нормативно-правовими актами, не можуть замінити відомості в відповідній Книзі реєстрації наказів. Зміст наказу № 01-ВН від 02.01.2013 року, виданий генеральним директором Обласної асоціації «Вінницька громадська телерадіокомпанія «Вінничина» [PERSON], відомості про реєстрацію якого містяться в дослідженні й в судовому засіданні відповідній Книзі реєстрації наказів, зазначає про затвердження штатного розпису і введення його в дію з 01.01.2013 року (додається), втрату чинності штатного розпису, затвердженого на 2013 рік, при цьому в доданому до даного наказу штатному розписі зазначено посаду не «головний редактор», а «головний редактор програм (новин)», з зазначенням форми оплати головного редактора програм (новин) - на громадських засадах (т. 2). Наказ № 5 від 20.07.2015 року про здійснення перерахунку заробітної плати [PERSON] вказує, що у звязку з тим, що було виявлено наказ № 01-вн від 02.01.2013 року про затвердження штатного розпису та наказ № 019 від 01.10.2013 року про затвердження та введення в дію штатного розпису, згідно яких посадовий оклад головного редактора становить 1218 грн. 00 коп., [PERSON], яка була прийнята на роботу на 0,5 ставки, необхідно здійснити перерахунок заробітної плати головного редактора [PERSON], внести відомості до податкового обліку, та утримати із заробітної плати [PERSON] надмірну виплачені грошові кошти в сумі 7251,40 грн. (т.2 а.с. 18-20). Суд при ухваленні рішення не бере до уваги та відхиляє як докази зазначений вище наказ № 01-ВН від 02.01.2013 року з доданим відповідним штатним розписом, та наказ № 5 від 20.07.2015 року про здійснення перерахунку заробітної плати [PERSON], оскільки, як вбачається із змісту наказу № 5 від 20.07.2015 року, про наявність відповідного наказу, яким було змінено штатний розпис та форму оплати, в тому числі особі, яка займає посаду головного редактора програм (новин), станом на 20.07.2015 року - не було відомо не лише самій ОА ВГТРК «Вінничина», а й [PERSON], так як відомості про ознайомлення [PERSON] з таким наказом суду не надано, при цьому зміст таких наказів вказує про істотну зміну умов праці, в тому числі що стосується як найменування посади, яка була змінена з «головний редактор» на «головний редактор програм (новин)», так і стосується розміру оплати праці, яка змінилася з 2500 грн. 00 коп. (виходячи з того, що [PERSON] будучи на 0,5 ставки нараховувалось 1250 грн. 00 коп.) на відсутність заробітної плати у звязку з роботою на громадських засадах, що в розумінні норми ст. 32 КЗпП України є істотною зміною умов праці, про що працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, в силу чого, враховуючи, що в даному випадку вимоги ст. 32 КЗпП України додержані не були, суд, окрім того що, визнає недопустимими доказами відповідні накази, вважає, що ОА ВГТРК «Вінничина» здійснюючи перерахунок заробітної плати [PERSON] з послідуючим розрахунком переплати в розмірі 7251,40 (т.2 а.с. 19,20) та відрахуванням заробітної плати [PERSON] діяв не у спосіб, передбачений нормами КЗпП України та без достатньо на те правових підстав. Крім цього, суд при ухваленні рішення не бере до уваги та відхиляє як докази різного роду звітну документацію (т.1 а.с. 45-46, т.2 а.с. 22-33), зміст якої не дозволяє встановити виплату позивачу заробітної плати в період, що охоплюється предметом позову. Також, суд при ухваленні рішення не бере до уваги та відхиляє як докази судові рішення, повязані з вирішенням спірних трудових правовідносин [PERSON] (т.1 а.с. 120-127), Книгу реєстрації наказів з особового складу ОА ВГТРК «Вінничина» (т.1 а.с. 211-247), копію товарного чеку № 000059 від 17.03.2014 року, зміст якого не дозволяє встановити та ідентифікувати відповідну штемпельну продукцію, оскільки такі докази не охоплюються предметом доказування по даній справі. Суд при ухваленні рішення не бере до уваги та відхиляє як докази копії бухгалтерських документів (т.1 а.с. 170-182, 184-190), оскільки відомості із них не дають підстав вважати, що згідно таких документів саме позивач одержував заробітну плату у період, який охоплюється предметом даного позову. Крім цього, при ухваленні рішення не бере до уваги та відхиляє як доказ наданий відповідачем розрахунок заробітної плати [PERSON] в період з 01.07.2013 року по 01.07.2015 року з визначенням заборгованості по заробітній платі в сумі 2031,20 грн. (т.2 а.с. 66-68), оскільки такий розрахунок у більшій своїй частині грунтується на відомостях про відповідні накази з штатними розписами, правомірність існування яких не була доведена в судовому засіданні у спосіб, передбачений законом, що унеможливлює їх застосування до даних спірних правовідносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Норми ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» прописують, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частина 3 ст. 32 КЗпП України визначає, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності іі вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 1 ст. 237-1 КзПП України прописує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За даних обставин, враховуючи дослідженні в судовому засіданні докази, беручи до уваги їх допустимість, з огляду на те, що в судовому засіданні було беззаперечно встановлено обставини безпідставної невиплати відповідачем позивачу заробітної плати в повному обсязі в зазначений позивачем період, а саме: з березня місяця 2014 року по липень місяць 2015 року, в силу чого, з врахуванням принципу диспозитивності, в тому числі розгляду судом справи в межах позовних вимог та з врахуванням реалізації сторонами своїх прав на власний розсуд, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі позов підлягає до часткового задоволення, при цьому, суд бере до уваги наведений позивачем в позовній заяві (т.1 а.с. 2,3) розрахунок заборгованості по його заробітній платі в період з 01.03.2014 року по 01.02.2015 року (де позивач, згідно ст. 11 ЦПК України, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, не враховує сум обовязкових платежів по відповідним податкам та соціального страхового внеску), враховуючи те, що позивач отримав за березень місяць 2014 року частину зарплати в розмірі 200 грн. 00 коп., виходячи із встановленої при розгляді даної справи зарплати позивача у відповідний період в розмірі 1250 грн. 00 коп., враховуючи невиплату заробітної плати в період з 01.03.2015 року по 01.07.2015 року (тобто, включно по 01.06.2015 року, що становить 4 місяці), який не охоплюється розрахунком позивача, в результаті чого, з метою додержання та гарантування не порушення прав позивача, суд в цій частині, за 4 місяці, розраховує суму зарплати позивача, яка підлягає стягненню, виходячи із розміру зарплати 1250 грн. 00 коп. за місяць, з врахуванням сум обовязкових платежів по відповідним податкам та соціальному страховому внеску, тим самим, надаючи можливість позивачу самостійно здійснити відповідні платежі, в результаті чого, суд вважає, що сума невиплаченої позивачу заробітної плати, яка підлягає до стягнення становить 18055 грн. 95 коп. ((13255,95 - 200,00) + (4 х 1250,00)) . Щодо заявлених вимог про компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 75000 грн. 00 коп., то суд враховує глибину душевних страждань позивача, які були викликані неможливістю позивачем отримати заробітну плату, що беззаперечно впливало на підтримання в належному фінансовому стані свого звичного життєвого рівня, в тому числі щодо забезпечення своїх двох малолітніх дітей (т.1 а.с. 13,14), а тому, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із визначенням відшкодування моральної шкоди на рівні 5000 грн. 00 коп. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України, з стягненням з відповідача на користь держави судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, врахувавши дату звернення позивача до суду з даним позовом. На підставі наведеного та

Outcome: partial