Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельні ділянки загальною площею 0,85 га, які надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: провулок Дорожний, 2, с. Більськ Котелевського району Полтавської області та на території с. Більськ Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належали на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 034547, виданого Більською сільською радою Котелевського району Полтавської області 01.07.2001 року, [PERSON], який помер 30.04.2017 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті батька [PERSON], вона є спадкоємцем за законом вказаних земельних ділянок. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу [PERSON], яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельних ділянок спадкодавцю, позбавляє її права як спадкоємця за законом отримати у спадщину спадкове майно. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Більська сільська рада Котелевського району Полтавської області 13.12.2017 року подала до суду письмові заяви, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною [PERSON] України. Постановою Верховної [PERSON] Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 034547 від 01.07.2001 року, земельні ділянки надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Крім того, п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. У свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України 25.01.2001 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу [PERSON] від 24.11.2017 року за вих. № 1930/02-14 підтверджується, що спадкоємцями [PERSON] на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України визнаються: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину шляхом подання нотаріусу відповідних заяв у встановлений законом строк у порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, ст.1270 ЦК України, та які уклали договір про поділ спадщини від 24.11.2017 року, що посвідчений за № 931 приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу [PERSON] Вказаний договір про поділ майна є підставою для одержання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Котелевський район, с. Більськ, провулок Дорожний, 2, та свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки загальною площею 0,85 га, які розташовані на території с. Більськ Котелевського району Полтавської області. Позивач оформила та зареєструвала належним чином право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Полтавська область, Котелевський район, с. Більськ, провулок Дорожний, 2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серія НМТ № 427923 від 24.11.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 105029029 від 24.11.2017 року. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2017 року вбачається, що нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що нотаріусу не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved