Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про звільнення майна з-під заборони. В позові зазначено, що позивач є квартири [ADDRESS]. Однак, в зв'язку з тим, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявне обтяження всього майна позивача «арешт нерухомого майна», яке було зареєстроване 21 грудня 2005 року на підставі позики Мелітопольського заводу ПО «Старт» від 01 листопада 1990 року, за якою вона до адміністрації заводу ніколи не зверталась і жодних коштів від заводу не отримувала, тому позивач позбавлена права вільно розпоряджатися своїм майном. Також позивач зазначає, що в теперішній час підприємство ліквідовано, жодних кредитних зобов'язань та інших відносин з ліквідованим підприємством у неї немає. Позивач просить суд припинити та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна обтяження «арешт нерухомого майна» [PERSON], зареєстрований за № 2721813 від 21 грудня 2005 року. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обтяження заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, дійсно було зареєстроване обтяження арешт нерухомого майна; зареєстровано 21 грудня 2005 року за № 2721813 реєстратором Мелітопольська державна нотаріальна контора; підстава обтяження позика, 01 листопада 1990 року, Мелітопольський завод ПО «Старт»» об'єкт обтяження невизначене майно, все майно, будинок по вул. Пісчанській в м. Мелітополі Запорізької області; власник [PERSON]; додаткові дані: № реєстру 19756-105; заявник: Мелітопольська державна нотаріальна контора. Згідно повідомлення про накладену заборону, виданого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] від 09 вересня 2016 року, 01 листопада 1990 року на підставі листа, виданого ПО «Старт», нотаріальною конторою було накладено заборону на все майно [PERSON], про що був зроблений запис № 210 у «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами Мелітопольської державної нотаріальної контори за 1990 1992 роки», можливо [PERSON] у 1990 році брала позику на будівництво будинку по вул. Піщанській в м. Мелітополі Запорізької області. В зв'язку з тим, що переписка про накладання заборони за 1990 рік вже знищена, термін зберігання якої було 3 роки, додаткові дані про накладену заборону у нотаріальної конторі відсутні. Згідно ухвали господарського суду Запорізької області від 30 червня 2006 року, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута. Банкрута відкрите акціонерне товариство «Старт», м. Мелітополь Запорізької області, ліквідовано. Провадження у справі припинено. Ліквідатору передати до архіву фінансово-господарські документи банкрута. Дата затвердження ліквідного балансу 30 червня 2006 року. Згідно повідомлення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року, згідно архівних реєстраційних даних за період з 1990 по 1992 роки [PERSON] як відповідач у судових провадженнях не зареєстрована. Тобто, вбачається, що станом на теперішній час жодних неврегульованих правовідносин між позивачем та ВАТ «Старт», яке визнано банкрутом, не існує. Таким чином, судом було встановлено, що відсутні підстави для обтяження належного позивачу майна, а відомості про наявність такого обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна порушують право власності позивача, внаслідок чого позивач не може належним чином, вільно та на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном. Вказані обставини порушують права позивача як власника нерухомого майна. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та припинення й вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна обтяження «арешт нерухомого майна» позивача.

Outcome: approved