Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в обґрунтування якого вказує, що 23.11.2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного життя у сторін 06 червня 2014 року народилася дочка [PERSON]. У своєму позові позивач посилається на те, що спільне життя у сторін не склалося через непорозуміння, на даний час шлюбні відносини з відповідачем припинені, ведення спільного господарства між ними також припинено, наміру зберегти сімю сторони не мають. Також вказує, що відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає, хоча має можливість таку допомогу надавати, оскільки є працездатною людиною, постійно працює на різних роботах робітником, а також має дохід від використання земельної ділянки, що свідчить про наявність у нього доходу, та про його можливість утримувати дитину. Просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 23.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №104 та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, розірвати шлюб та стягнути аліменти у розмірі вказаному у позові. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони 23 листопада 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №104. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження, серії 1-КГ №180124, відповідно до вказаного свідоцтва про народження, відповідач записаний батьком дитини. Як вказує позивач у своєму позові, на протязі тривалого часу шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені та не відновлювались. На примирення сторони не згодні, позивач наполягає на розірвані шлюбу, так як подальше збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечить інтересам кожного з подружжя. У свою чергу відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до\~ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України,\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст..112 СК України, \~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили спільні шлюбні відносини, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам. В ході судового розгляду також встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження дитини, відповідач записаний її батьком, а отже на нього покладено обовязок, щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Суд вважає, що позивачем доведено наявність обставин, які свідчать про те, що вона потребує матеріальної допомоги на утримання дитини. Вказані обставини спільно в системним аналізом ст. 180-184 СК України, свідчать про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Як встановлено у судовому засіданні відповідач на даний час офіційно ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, періодично отримує дохід від обробітку земельної ділянки, у звязку з чим, суд вважає, доцільним, застосувати ст. 184 СК України, якою визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі.

Outcome: approved