Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживача, визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що 30 жовтня 2018 року вона підписала з ФОП [PERSON] , договір № 2094036 на виготовлення конструкції. Кошти позивачем було сплачено в повному об`ємі. 23 січня 2019 року представники ФОП [PERSON] привезли вікна іншої квадратури, ніж ті які зазначені у договорі. Позивач неодноразово телефонувала до відповідача для з`ясування термінів виконання замовлення. 25 січня 2019 року вона направила листа до відповідача, в якому повідомила про те, що вікно не відповідає розмірам, які зафіксовані в Договорі. Жодних дій зі сторони відповідача, направлених на доставку вікна, передбаченого Договором по квадратурі, зроблено не було. Вважає,\~що її\~було введено\~в оману\~ щодо\~істотних умов\~договору,\~які є\~економічно невигідні\~та порушують\~її права,\~ як\~споживача на\~достовірну та\~своєчасну інформацію\~про продукцію,\~що забезпечує\~можливість її\~свідомого і\~компетентного вибору.Інформація про кількість, якість, умови виготовлення та монтажу ПВХ-виробів (вікон) були надані у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб, у зв`язку з чим вона не мала можливості зробити свідомий вибір. Договір на поставку ПВХ виробів укладався з грубими порушеннями чинного законодавства. Крім того, позивач зазначає, що їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які вона пережила внаслідок обману та відмови відповідача щодо законних вимог про розірвання договору, неповернення грошей, погіршень внаслідок цих страждань стану її здоров`я. На підставі викладеного просила суд визнати Договір № 2094036, укладений 30.10.2018 між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] на суму 8991 грн. недійсним та таким, що вчинений під впливом обману, застосувати наслідки розірвання договору під впливом обману та стягнути з відповідача 17\~982 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25\~038 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. На адресу суду надіслали клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів та просили розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду неявки повідомив. Суд ухвалює\~рішення при\~заочному розгляді\~справи,\~що відповідає\~вимогам ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладеного договір від 30.10.2018 року №2094036, згідно якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до п. 1.2. вказаного договору замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби . Загальна площа виробів складає 7, 986 м 2 (а.с. 12). З копії товарних чеків вбачається, що позивач оплатила вартість вікна, яка складає 8991 грн (а.с. 13). З копії заяви вбачається, що позивач надсилала заяву відповідачу про порушення договору від 30.10.2018 року, в якій зазначила, що у вікон інша квадратура, ніж та, яка передбачена договором.(а.с. 16). Дана заява залишена без відповіді та реагування. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - роз`яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що оспорюваний Договір мав ознаки фіктивного та був спрямований на введення її в оману, щодо істотних умов договору внаслідок чого порушено її законні права та інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 229\~ЦК України\~передбачено,\~що якщо\~особа,\~яка вчинила\~правочин,\~помилилась щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення,\~такий правочин\~може бути\~визнаний судом\~недійсним. \~Істотне значення\~має\~помилка\~щодо природи\~правочину,\~прав\~та\~обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 19 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, за вимогою вказаної вище норми ст. 229 ЦК України, необхідно встановити, чи дійсно мала місце помилка щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін цього договору. За правилом частини першої\~статті 230 ЦК України\~\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Аналіз\~статті 230 ЦК України\~дає підстави для висновку, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 ч. 1 п. 7 ч. 3 ч. 6\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Законодавством України, зокрема\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~поняття «послуга» визначена як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного, визначеного договором, матеріального чи нематеріального блага. Це здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 3\~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ст. 3 п. 6 ЦК України\~передбачає загальні принципи цивільного законодавства. До них відносяться справедливість, добросовісність та розумність. Принцип справедливості означає визначення нормою права обсягу, межі здійснення захисту цивільних прав та обов`язків особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу). \~ \~ \~ \~Також,\~ст. 7 ЦК України\~визначає, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема, звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеними у певній сфері цивільних відносин. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 5\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1\~ст. 230 ЦК України\~встановлено, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Як роз`яснено у п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. \~ \~ \~ \~ Отже вимога про стягнення 17\~980 грн підлягає до часткового задоволення, оскільки позивачем сплачено 8991 грн , що вбачається з оспорюваного договору та копії товарного чеку. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6\~ст. 3 ЦК України\~є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з\~відповідача на відшкодування завданої моральної шкоди на користь [PERSON] у сумі 5000 грн.

Outcome: partial