Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1628140 гривень, які складаються з заборгованості за договором позики 1295000 гривень, пені 291635 гривень, трьох відсотків річних 41505 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 01 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивач передала, а відповідач отримала грошові кошти в розмірі 799000,00 гривень, що на день підписання договору за курсом НБУ становить 100000 доларів США. Згоду на укладання договору позики заявою надав чоловік відповідача [PERSON]. Договір позики є безпроцентним. Згідно з підпунктом в) пункту 2 Договору позики грошей від 01 серпня 2013 року строк повернення грошових коштів по договору позики встановлено не пізніше 25 вересня 2013 року. Позивач виконала зобов'язання за договором позики та надала відповідачу в позику грошові кошти в сумі 799000,00 грн., що підтверджується абзацом 2 пункту 1 договору позики і підписом позичальника на договорі. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, відповідач по договору позики, грошові кошти не повернула. Що підтверджується Договором позики та відсутністю розписок про повернення грошових коштів на останній сторінці договору. Строк повернення грошових коштів сплив 25 вересня 2013 року, у зв'язку з чим позивач 27 вересня 2013 року звернувся з вимогою про повне повернення грошових коштів за Договором позики, яку власноруч отримала відповідачка про, що свідчить підпис [PERSON] на цій вимозі. Факт наявності боргу за договором позики на день звернення з позовом, підтверджується заявою від 16 жовтня 2014 року, яку відповідач оформила у нотаріуса. Спроби позивача в досудовому порядку врегулювати відносини за договором позики, результатів не мали. Таким чином відповідач не виконала покладені на неї зобов'язання щодо сплати по грошовому зобов'язанню, добровільно в обумовлений сторонами строк не повернула суми позики. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підпунктом «б» пункту 2 Договору позики передбачено, що позичальник повертає суму позики позикодавцеві готівкою в сумі, що буде еквівалентна 100000,00 (ста тисячам) доларів США на день повернення. Відповідно, позивач просить повернути грошові кошти по Договору позики від 01 серпня 2013 року в сумі 1295000,00 гривень, що за офіційним курсом НБУ долара США, який на час звернення до суду становив 12,95 дорівнює 100000 доларів США. Згідно пункту 3, за несвоєчасне повернення суми позики , позичальник сплачує пеню в розмірі 0,1% в день. Стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 291635,00 грн. (799000,00 х 0,1% х 365 днів). З огляду на те, що відповідач не повернув позики за договором позики, він є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання. З урахуванням зазначено вище з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми позики, що станом на 21.10.2013 року становить 3205 доларів США, що за курсом НБУ становить 41505 гривень ( Розрахунок з 26.09.2013 по 21.10.2014 = 390 днів, 100000 доларів США х 3% = 3000 доларів США і 100000 х 3% х 25 днів = 205,00 доларів США). У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що з вимогами позовної заяви згодна, заперечень проти задоволення позову не має, справу просить розглядати у її відсутність. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити та справу розглядати у її відсутність. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно договору позики від 01 серпня 2013 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 799000 гривень, що на день цього договору за курсом НБУ становить 100000 доларів США, підписом під цим договором [PERSON] підтверджує факт отримання нею зазначених грошових коштів та стверджує, що вищевказану позику вона бере для потреб сім'ї на придбання нерухомості. Підписом під цим договором [PERSON] підтверджується факт отримання грошей по договору позики. Сторони за цим договором домовились про те, що: договір позики є безпроцентним; суму позики [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] готівкою одним платежем, в сумі, що буде еквівалентна 100000 доларів США на день повернення; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 25 вересня 2013 року; повернення позики, як і виконання цього договору в цілому, має бути здійснено за адресою проживання [PERSON] При порушенні умов договору позики, неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 25 вересня 2013 року, [PERSON] вправі буде пред'явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, за порушення умов договору позики [PERSON] сплачує пеню в розмірі 0,1 % в день. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги [PERSON] про стягнення боргу, оскільки [PERSON] не виконала умови договору та не повернула запозичені ним кошти. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається з договору позики від 01 серпня 2013 року [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти у сумі 799000 гривень, що є еквівалентом суми 100000 доларів США виходячи з курсу на день отримання коштів 01 серпня 2013 року. Заявою від 16 жовтня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] підтвердила наявність боргу перед [PERSON] на вищезазначену суму. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення суми боргу, пені та трьох відсотків річних, оскільки [PERSON] не виконала умови договору та не повернула запозичені нею кошти. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved