Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-10», Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є спадкоємцем п`ятої черги після смерті свого дядька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, у склад якої входить: кімната 17.3 кв. м. та 1/2 частини площі місць загального користування в квартирі [ADDRESS] . Просить суд визнати право власності на спадкове майно, оскільки у нотаріальному порядку не має можливості оформити спадщину. [PERSON] , є спадкоємцем п`ятої черги. Документами, що підтверджують родинний ланцюг та зв`язок як родичів є: свідоцтва про народження матері Позивача та брата матері Позивача, свідоцтво про шлюб матері Позивача серія [NUMBER] №, свідоцтво про смерть бабусі Позивача [PERSON] серія [NUMBER] , свідоцтва про народження Позивача серія [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу Позивача серія [NUMBER] . Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 27.07.1989 [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення в будинку Житлово-будівельного кооперативу № 076943 (ЖБК «Будівельник-10»). Згаданий ордер був виданий на квартиру [ADDRESS] . Ордер був виданий для вселення у згадану квартиру [PERSON] , його жінки [PERSON] та сина його дружини, [PERSON] . Шлюб [PERSON] та [PERSON] розпався та був розірваний. Відповідно до рішення Подільського районного суду від 02.12.1991 у справі № 2-1562 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл квартири, [PERSON] у власність останнього виділено кімнату 17.3 кв. м. та 1/2 частини площі місць загального користування в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої ЖБК «Будівельник-10» № 270 від 29.09.2015 [PERSON] був власником кооперативної квартири [ADDRESS] . У згаданій довідці зазначено, що квартира складається з 3 (трьох) ізольованих кімнат, а також кухні, коридора, ванної кімнати та балкону, розподіл яких здійснено відповідно до зазначеного рішення суду. Також у згаданій довідці зазначено, що [PERSON] був членом ЖБК «Будівельник-10» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 26.05.1989 № 562, сума пайового внеску за квартиру сплачена 10.05.1991 році у повному обсязі. За життя [PERSON] не зареєстрував належним чином своє право власності у БТІ на кімнату 17.3 кв. м. та 1/2 частини площі місць загального користування в квартирі [ADDRESS] , тому нотаріус не може видати свідоцтво на право на спадщину за законом. Як вважає позивачка, це є порушенням її прав та законних інтересів, у зв`язку з чим вона звертається до суду за їх захистом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, до суду представник позивачки адвокат Єфанова Н.С. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Представник третьої особи Житлово-Будівельного кооперативу «Будівельник-10» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи ГТУЮ у м. Києві в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 65608812; довідкою нотаріуса вих. № 37/02/-14/07-2020 від 03.06.2020 про те, що [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті свого дядька [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки КВ-2020 № 8520 від 03.03.2020, виданої Комунальним підприємством Київської Міської Ради «Київським міським бюро технічної інвентаризації», право власності за покійним дядьком на вказану квартиру не зареєстровано, в той же час наявна частка (41/100) у праві власності, яка не зареєстрована за жодним громадянином України або іншою людиною. Позивачка звернулась до державного реєстратора Рисак Олени Олександрівни для реєстрації речових прав за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Однак отримала відмову з посиланням на те, що нібито у рішенні суду вказано про виділення у право власності покійному [PERSON] 1/2 кімнати 17.3 кв. м. в квартирі [ADDRESS] , а не кімнати 17.3 кв. м. та 1/2 частини площі місць загального користування в квартирі [ADDRESS] , як вказано в рішенні Подільського районного суду від 02.12.1991 у справі № 2-1562. 30.01.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що право власності за померлим [PERSON] не було зареєстровано, а тому не можливо встановити розмір його частки. Отже таким чином, позивачка вичерпала всі можливості, щодо позасудового вирішення ситуації, що склалась і вимушена звертатись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦКУ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст. 15 ЦКУ кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 16 ЦКУ способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ч. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-10», Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved