Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки в розмірі 5766,10 грн. за прострочення сплати аліментів, встановлених рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2014 року. До початку розгляду справи по суті позивач збільшила позовні та остаточно просила суд про стягнення з відповідача на її користь 10757 гривень 80 копійок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. У судовому засіданні відповідач позов не визнав. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві і заяві від 25.09.2014 року про збільшення розміру позовних вимог, та суду пояснили, що відповідач не сплачував встановлену рішенням суду від 27 лютого 2014 року суму аліментів, утворилась певна заборгованість, за що передбачена неустойка. Просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у поданому письмовому запереченні, та суду пояснив, що його вини у несплаті аліментів немає, оскільки відповідач не міг сплачувати аліменти самостійно до рішення суду, а також стягнення проводилось державним виконавцем за місцем роботи. У зв'язку з відсутністю вини у несплаті аліментів не має обов'язку нести відповідальність за таку несплату. В даний час сума заборгованості не є значною. Її розмір державним виконавцем не встановлено. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з досліджених обставин справи випливають сімейні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2014 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04.13.2013 року (а.с. 11-12). Судом встановлена відсутність будь-яких перешкод відповідачу у забезпеченні можливості добровільного виконання рішення суду з дня набрання ним законної сили 26 травня 2014 року - дня постановлення Апеляційним судом Івано-Франківської області ухвали про залишення цього рішення без змін. Таким чином, вина відповідача у невиконанні рішення суду доводиться його обізнаністю про встановлений судовим рішенням обов'язок сплачувати аліменти, а також обов'язок сплатити суму аліментів, що утворилася з дня подання позивачем позову про стягнення аліментів станом на день набрання рішенням законної сили 26 травня 2014 року, відсутністю доказів про наявність будь-яких об'єктивних причин добровільної несплати аліментів, а також наявністю заборгованості зі сплати аліментів за судовим рішенням від 27 лютого 2014 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Заборгованість зі сплати аліментів за розрахунком позивача утворилась лютого 2014 року - з дня ухвалення рішення про стягнення аліментів, однак мала бути сплачена відповідачем тільки після травня 2014 року, тобто після набрання цим рішенням законної сили та отримання відповідачем копії цього рішення та ухвали, а сума пені за період з 06.06.2014 по 24.09.2014 року становить 10757,80 грн. (а.с.а.с. 27, 46-48). Наведений позивачем розрахунок нічим не спростований, оскільки відповідачем не здійснено та не подано суду іншого розрахунку, який би підтвердив невідповідність розрахунку позивача практиці Верховного Суду України у справах про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, зокрема, що зобов'язання із сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, а тому до уваги береться розмір несплачених аліментів по кожному платежу та строк виконання зобов'язання по цій сплаті. Оскільки позивач просить стягнути розмірі пені за період по 24.09.2014 року, а не до дня ухвалення рішення, з урахуванням положень ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що в межах позовних вимог позов підлягає до задоволення. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Outcome: approved