Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 05 лютого 2015 року. Після її звільнення відповідач не виплатив їй повністю заробітну плату, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість перед нею по виплаті такої, яка складає 10 400 грн. Несвоєчасною виплатою заробітної плати їй також заподіяно моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 1 000 грн. Враховуючи це, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 10 400 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2015 року по день прийняття судом рішення по справі та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Під час розгляду справи в суді, позивачка зменшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року в розмірі 18 080 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000 грн., вказавши на те, що заборгованість по заробітній платі відповідачем їй була добровільно виплачена. Позивачка [PERSON]В та її представник [PERSON] на розгляд справи до суду не зявилися, надавши суду заяви з проханням вирішити наявний спір за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не зявився за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак надав суду письмові заперечення проти позову, в яких не визнав повністю заявлені позовні вимоги [PERSON], зазначивши, що розмір заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачкою складає 9 186,67 грн., крім того, вважає що [PERSON] не довела заподіяння їй моральних страждань діями відповідача, тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Закритим акціонерним товариством «Азовелектросталь» до 05 лютого 2015 року, яке рішенням загальних зборів від 01 квітня 2011 року було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь». Звільнена у звязку із скороченням штату на підставі наказу від 05 лютого 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.3). Згідно розрахункового листка ПрАТ «Азовелектросталь» вбачається, що заборгованість відповідача перед [PERSON] по виплаті заробітної плати на момент її звільнення склала 9 186,67 грн. вже з урахуванням утриманих податків та зборів (а. с. 21). Однак з матеріалів справи вбачається, що відповідач повністю виплатив [PERSON] вказану суму заборгованості. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України Про оплату праці, якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до довідки ПАТ «Азовелекторсталь» розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 113 грн., вказаний розмір не оспорюється позивачкою. Згідно з графіком роботи № 1 на 2015 рік кількість робочих днів з наступного дня після звільнення з 06.02.2015 року по 29.09.2015 року становить 160 робочих днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає 18 080 гривень (160 х 113 грн.). Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед позивачкою при її звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, тому суд стягує на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 18 080 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тривалість порушення трудових прав [PERSON] з боку ПрАТ «Азовелектросталь» свідчить про наявність моральних страждань позивача, а позбавлення останнього належної йому заробітної плати безумовно вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та свідчить про втрату позивачем нормальних життєвих зв'язків. За змістом ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими судом визнаються і її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial