Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити їй, як бабі, перешкод у спілкуванні з онукою [PERSON] , [INFO] , та визначити спосіб у її вихованні шляхом побачень з нею та спілкування з нею, у тому числі телефоном без присутності батька, з можливістю перебування онуки за місцем її проживання, в тому числі з ночівлею дві доби, а саме: кожну другу п`ятницю місяця з 18 год 00 хв п`ятниці до 18 год 00 хв неділі без присутності батька; 07 січня, 19 грудня один день з 12 год 00 хв до 18 год 00 хв без присутності батька; місяць під час літніх канікул, з можливістю ночувати за її місцем проживання, з виїздом на море. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 840,80 грн та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що її дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року розірвано. У шлюбі в них народилася дочка (її онука) [PERSON] , [INFO] , яка на даний момент проживає з батьком [PERSON] . Зазначає, що її дочка, мати малолітньої [PERSON] в грудні 2015 року поїхала до Республіки Ізраїль з метою працевлаштування та на даний час перебуває там на постійній основі. Між нею та відповідачем склалися напружені відносини щодо її участі у вихованні онуки, відповідач не надає їй можливості спілкуватися та бачитися з онукою. Зважаючи на те, що [PERSON] не надає їй можливості приймати участь у вихованні онуки, вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Також позивач [PERSON] відповідно до ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України за її згодою була допитана в судовому засіданні як свідок, надавши такі показання. З онукою [PERSON] вона разом не проживає, раніше вона постійно до неї приїжджала, а зараз інколи зустрічаються, говорять по телефону. Хоче частіше бачити свою онуку, приділяти їй належну увагу, щоб та залишалася в неї з ночівлею на вихідні, однак [PERSON] не дозволяє ночувати у неї, а онучка хоче. Зазначила, що коли приїжджає до місця проживання відповідача, то він виганяє її з будинку. Вона дозволу на побачення з онукою в [PERSON] не просить, онучка самостійно запитує в тата чи може побачитися з бабусею. Зазначила, що після засідання комісії служби у справах дітей [PERSON] не забороняв бачити онуку, але лише декілька годин в день в м. Яворові чи в м. Новояворівську, ввечері онуці слід було повернутися додому. До пандемії приходила на святкування 1 вересня, шкільні свята, також двічі була на батьківських зборах. Вказала, що хоче частіше бачити онуку, однак розуміє, що в неї є свої справи, уроку, тощо, тому просить визначити такий графік побачень, вказаний у позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шмагара П.М. просив позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково зазначив, що спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , який зазначено у висновку органу опіки та піклування є формальним, оскільки уповноваженою особою не було враховано, зокрема, відстань від місця проживання малолітньої [PERSON] та позивача, відповідно на розваги та дозвілля залишається мало часу. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги заперечили повністю, пояснили, що позивач не надала суду жодних доказів того, що відповідач чинить їй будь-які перешкоди у спілкуванні з внучкою, просили у задоволенні позову відмовити. Також позивач відповідач [PERSON] відповідно до ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України за його згодою був допитаний в судовому засіданні як свідок, надавши такі показання. Він не перешкоджає та не забороняє дочці бачитися з позивачем. Остання близько року після його розірвання ним шлюбу з [PERSON] не цікавилася дитиною, в школі її не відвідувала, лише інколи телефонувала. Крім того, позивач не мала бажання бути з онукою, коли він перебував у шлюбі з її дочкою [PERSON] . Хоче щоб дочка мінімально спілкувалася з бабою, оскільки остання, на його думку, негативно впливає на його дочку. Зазначив, що не виганяв [PERSON] з дому, оскільки вона жодного разу не приїжджала відвідати онуку, а виганяв її лише під час процесу розірвання шлюбу з [PERSON] . В судовому засіданні представник Яворівської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування, посилаючись на висновок органу опіки та піклування від 05 лютого 2021 року, вважає можливим встановити такий порядок спілкування позивача з онукою, а саме без присутності батька [PERSON] першу і третю суботу місяця та другу і четверту неділі місяця з 11 год 00 хв до 17 год 00 хв з правом перебування дитини за місцем проживання бабусі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , надала такі показання. Вона є інспектором ювенальної превенції Яворівського РВП ГУ МВС у Львівській області, а також була присутня на засідання комісії районної державної адміністрації (органу опіки і піклування), де вирішувалось питання способу і часу спілкування [PERSON] з внучкою [PERSON] зазначила, що була за місцем проживання дитини, умови її проживання разом з батьком [PERSON] є хорошими. Вона особисто спілкувалася з неповнолітньою [PERSON] в жовтні 2020 року, зі слів дитини зрозуміла, що між [PERSON] та [PERSON] є конфлікт. Також неповнолітня [PERSON] зазначила, що бажає бачитися з бабою, однак її тато проти, чому проти дівчинка не змогла пояснити. Також на засідання комісії батько дитини говорив, що проти її спілкування з бабусею, мотивуючи тим, що погано впливає на поведінку дитини. Водночас, загалом фактично не заперечував щодо спілкування дитини з бабою, однак мав заперечення щодо графіка побачень, який просила встановити [PERSON] . В судове засідання 18 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , а також представник Яворівської районної державної адміністрації Львівської області не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань не подали. Крім того, в попередній судових засіданнях відповідач, його представник та представник третьої особи надали свої пояснення та докази. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності відповідача, представника відповідача та представника третьої особи. Заслухавши учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 березня 2020 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 червня 2010 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області. Позивач у справі [PERSON] є бабою [PERSON] , чого учасники справи не заперечують. Також, як встановив суд та не заперечили сторони, відповідач [PERSON] разом з дочкою проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач у своєму позові вказала, що відповідач чинить перешкоди у вихованні і вільному спілкуванні з онукою, хоча вона бажає брати участь у вихованні та житті своєї онуки, в зв`язку з чим між нею та відповідачем виник спір щодо її участі у вихованні і спілкуванні з [PERSON] , добровільної згоди із відповідачем щодо спілкування із онукою вони не досягли, а тому вона змушена звернутися до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зазначає, позивач не надала суду належних і беззаперечних доказів того, що їй дійсно чиняться перешкоди з боку відповідача у спілкуванні з [PERSON] і її вихованні, оскільки нею не підтверджено, що [PERSON] не давав їй змоги бачитися і спілкуватися з онукою. Факт наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні також спростовується поясненнями допитаної в судовому засіданні [PERSON] , яка зазначила, що інколи з дозволу [PERSON] бачиться з онукою, однак такі зустрічі є не тривалими, а вона бажає щоб онучка залишалася в неї ночувати, а також бажає проводити з нею відпочинок, та загалом більше часу. Водночас, в судовому засіданні судом також встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки після розірвання шлюбу відповідача [PERSON] та [PERSON] , яка є дочкою позивача, що простежується в їхніх відносинах і поведінці по відношенні один до одного. При цьому, суд зазначає, що відсутність безумовних доказів, які б підтверджували існування постійних перешкод з боку відповідача щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, оскільки наявність спору з цього приводу, що виразилося у поданні відповідного позову до суду, свідчить про протилежне. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 686/11236/19. Крім того, як описано вище, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є інспектором ювенальної превенції Яворівського РВП ГУ МВС у Львівській області, а також була присутня на засідання комісії органу опіки і піклування, де вирішувалось питання способу і часу спілкування [PERSON] з внучкою [PERSON] , зазначила, зокрема, що вна особисто спілкувалася з неповнолітньою [PERSON] в жовтні 2020 року, зі слів дитини зрозуміла, що між [PERSON] та [PERSON] є конфлікт, а також неповнолітня [PERSON] зазначила, що бажає бачитися з бабою, однак її тато проти. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно із ст. 263 Сімейного кодексу України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті цього Кодексу. Частиною 2 ст. 159 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що баба, яка проживає окремо від онуки, також має право на особисте спілкування з нею, а батько чи мати не має права перешкоджати бабі спілкуватися з онукою та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на їх нормальний розвиток. Як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача, вона має бажання спілкуватися з онукою, брати участь у її вихованні та оздоровленні. З матеріалів справи також вбачається, що відсутні передбачені законом обставини для обмеження спілкування її як баби з онукою, а тому її право на участь у вихованні онуки підлягають захисту шляхом визначення порядку та способу виховання. Суд зазначає,\~що неприязні\~відносини між\~сторонами не\~можуть бути\~підставою для\~обмеження прав\~позивача у\~спілкуванні із\~онукою,\~оскільки баба\~є родичем\~дитини,\~а батьки\~чи інші\~особи,\~з якими\~проживають діти,\~не мають\~права перешкоджати\~у здійсненні\~бабою своїх\~прав щодо\~виховання онуків,\~та мають\~здійснювати свої\~батьківські права\~та виконувати\~батьківські обов`язки\~на ґрунті\~поваги до\~прав дитини\~та її\~людської гідності. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод з боку відповідача у вихованні та спілкуванні онуки [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з онукою, суд зазначає таке. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року (дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №756/7995/15-ц зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також за змістом ч. ч. 4, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Яворівська державна районна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування надала суду висновок від 05 лютого 2021 року, в якому вважає доцільним встановити такий порядок спілкування [PERSON] з неповнолітньою [PERSON] , а саме без присутності батька [PERSON] першу і третю суботу місяця та другу і четверту неділі місяця з 11 год 00 хв до 17 год 00 хв з правом перебування дитини за місцем проживання бабусі. Водночас, суд зазначає, що висновок носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами, та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи. Як вбачається з даного висновку, у такому не наведені мотиви, на підставі яких органом опіки та піклування запропонований графік побачень баби [PERSON] з неповнолітньою [PERSON] , що свідчить про неповноту і недостатню обґрунтованість цього висновку, у зв`язку з чим суд не погоджується з ним. Зважаючи на право неповнолітньої дитини [PERSON] на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з бабою, враховуючи, що позивач має право спілкуватися з онукою та брати участь у її вихованні незалежно від того, з ким вона проживає, задля забезпечення гармонійного психічного та фізичного розвитку дитини у її найкращих інтересах, з метою упередження виникнення конфліктної ситуації в подальшому між позивачем і відповідачем, а також з метою належного виконання рішення суду, суд дійшов висновку про необхідність визначення такого порядку участі позивача у вихованні і спілкуванні з онукою, а саме, з урахуванням навчання дитини у школі, суд вважає за доцільне і достатнє, що не буде порушувати баланс між навчальним процесом та розумним відпочинком дитини, визначити спільне проведення часу з можливістю ночівлі за місцем проживання [PERSON] , без присутності батька, кожну другу суботи місяця з 11 год 00 хв до 18 год 00 хв наступної неділі, а також за попередньою домовленістю з батьком дитини та з урахуванням думки дитини проводити з позивачем один місяць під час літніх канікул, з можливістю виїзду дитини за її бажанням для відпочинку та оздоровлення до інших населених пунктів в межах України. Саме такий спосіб участі баби у вихованні та спілкуванні з онукою, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини та умовам її нормального розвитку, виховання та навчання, сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для реалізації прав баби на особисте спілкування з онукою, та відповідатиме інтересам сторін. Щодо позовної вимоги про спілкування позивача з онукою за допомогою засобів телефонного зв`язку, на думку суду, така задоволенню не підлягають, оскільки, як встановив суд, відповідач не забороняє спілкуватися позивачу з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, а позивач в свою чергу вказала, що телефонує до онуки. Таким чином, позовна вимога [PERSON] в частині заявленого нею способу і порядку участі у вихованні синів та спілкуванні з ними підлягають частковому задоволенню. Також суд вважає необхідним констатувати, що в будь-якому випадку виконання цього рішення можливе лише за наявності відповідного бажання та згоди самої дитини щодо перебування та спілкування з бабою в конкретний час, зокрема, і щодо місця перебування. При цьому, при вирішенні питання участі баби у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд наголошує, що пріоритетними мають бути найвищі інтереси дитини, які за їх важливістю мають переважати над інтересами батьків чи баби, а тому, на думку суду, сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування баби з дитиною та, за необхідності, звернутися до органу опіки та піклування і, враховуючи вік та інтереси дитини, за спільною згодою самостійно корегувати чи змінювати дні чи місяці побачень, якщо це відповідатиме якнайкращим інтересами дитини та буде справедливим по відношенню як до неповнолітньої дитини, так і до сторін у справі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Також позивач просить стягнути з відповідача 6000,00 грн витрат на правову допомогу. Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею у зв`язку з розглядом справи, позивач надала договір про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 12. Однак ні позивач, ні її представник не надали детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, акту їх надання тощо, відповідно, неможливо встановити конкретні види і обсяг наданої позивачу правничої допомоги. За таких обставин суд вважає, що відсутні достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача за результатами розгляду справи понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 11 листопада 2020 року № 19. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 420,40 гривень судового збору.

Outcome: partial