Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, де вказала, що 07.08.2010 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 345. Від даного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини припинені з травня 2016 року, через втрату почуття любові та поваги один до одного, несумісністю поглядів на подальше спільне проживання. Майнового спору подружжя не мають. Спільного господарство не ведуть. У судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити їх, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення. Як доведено у судовому засіданні, сторони по справі 07.08.2010 року уклали шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 345 (а.с.6). Від даного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Спільне життя у подружжя не склалося у звязку з втратою почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з травня 2016 року. Між ними втрачені фізичні звязки, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спільного господарства подружжя не веде. Відсутність у сторін майнових спорів, а також їх узгодженість щодо проживання дитини з матірю дозволяють суду, розірвати шлюб, укладений 07.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 345, прізвище після розірвання шлюбу позивачу залишити «Скоробагатько».

Outcome: approved