Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 17 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (актовий запис №36), посилаючись на те, що життя з відповідачем не склалося через зловживання останнім спиртними напоями та вчиненням сварок. Намагання позивачки зберегти шлюб виявилися безрезультатними. Тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Зазначила, що мають спільну дитину сина [PERSON] [INFO]. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. В одному з судових засідань повідомив суд, що бажає зберегти шлюб, остаточно з позицією не визначився. При цьому обидві сторони зазначили, що спору відносно місця проживання дитини не існує, дитина проживає разом з матірю [PERSON]. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ЖС №112118, виданого 17.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №36. Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №221601, виданого 19.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], який народився 11 березня 2013 року. Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, взаємне бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Ухвалою суду від 16 січня 2017 року сторонам надавався строк для примирення в один місяць. Проте примирення не відбулося, застосовані судом заходи щодо примирення не дали результату. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved