Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 04.06.2013 року вона позичила [PERSON] 20000,00 грн. строком до 01.08.2013 року. На протязі тривалого часу [PERSON] запевняв її, що поверне гроші, однак борг так і не повернув. Зустрічей він на даний час уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. Відтак просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу 20000,00 грн., 3000,00 грн. моральної шкоди, 10000,00 грн. індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми - 600,00 грн., 379,60 грн. судових витрат. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, вважала його підставним та просила задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] позичив у [PERSON] 20000,00 грн., які мав повернути до 01.08.2013 року, але вже більше року борг не повертає, хоча має добрий заробіток та живе в основному у Англії. Коли [PERSON] був в Україні, то на протязі тривалого часу запевняв [PERSON], що поверне гроші. Коли позивач дізналась, що [PERSON] не тільки в неї однієї позичив гроші та не повертає їх і очікувати, що він поверне борг в добровільному порядку немає сенсу, вона перенесла сильний стрес та змушена була звернутися до суду, затрачати час, кошти, здоров'я. Щоб не повертати гроші відповідач поміняв місце праці, місце проживання та номер телефону, а [PERSON] змушена була самостійно його розшукувати. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився і не повідомив причини своєї неявки, хоча його належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 04.06.2013 року позивачка [PERSON] надала відповідачу [PERSON] позику в сумі 20000,00 грн., які він зобов'язався повернути до 01.08.2013 року. У зазначений термін і по даний час відповідач не повернув позивачу борг. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із строку дії договору позики та індексу інфляції у відповідний період, судом здійснено розрахунок, а відтак сума індексу інфляції складає 2491,98 грн. Позовна вимога, щодо стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і моральної шкоди. Наслідки порушення договорів позичальником встановлені ст. 625 та ст. 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодуваня моральної шкоди. Не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і розписка надана позивачем, відтак відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди. Що стосується стягнення 3 % річних, то вказана вимога підлягає до задоволення у розмірі вказаному у позові, як така, що відповідає вимогам ЦК України, та складає 600,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 243,60 грн. судового збору. Оскільки, як встановлено судом, відповідач, уклавши з позивачем договір позики, порушив взяті на себе зобов'язання і борг не повернув у встановлений строк, то вимоги позивача є підставними і позов слід задовольнити. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3% річних та судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial