Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, третя особа - КСН «Азовець». В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом міста Маріуполя 25 лютого 2010 року за № 2-356 і зареєстрованому в Маріупольському БТІ 12 квітня 2010 року та земельної ділянки, площею 0,049 га, розташованої за цією ж адресою. В будинку [ADDRESS] з 31 серпня 2004 року зареєстрована її донька _ [PERSON], яка проживала там разом з її батьком [PERSON], так як останній потребував постійного догляду. Вона також провідувала батька, придбавала йому ліки, прибирала в будинку, готувала їжу і допомагала по господарству. Її брат- відповідач [PERSON] до батька в гості приходив дуже рідко. Однак після смерті батька в 2009 році він попросив її дозволу пожити у вищевказаному будинку, так як він посварився зі своєю дружиною і йому не було де жити. В шлюбі зі своєю дружиною її брат придбав за допомогою матеріальної підтримки батьків трикімнатну вкартиру по проспекту Металургів в місті Маріуполі. На той період часу у них з братом були нормальні відносини і вона дозволила проживати братові в будинку, а вселившись до її будинку, брат відчув себе господарем в ньому. Після народження онука у вересні 2012 року її донька повернулася з міста Києва до міста Маріуполя і намагалася жити в її будинку, однак відповідач почав влаштовувати сварки і в результаті вигнав її з будинку, а через деякий час вона вирішила продати свій будинок. В листопаді 2013 року вона приїхала до міста Маріуполя, однак відповідач не впустив її навіть на поріг, на що вона вимушена була звернутися до міліції. Такаж ситуація повторилася і 30 березня 2014 року коли вона знову приїхала до відповідача. За взаємною згодою комунальні послуги і ремонт в будинку робив її брат - вдповідач, так як проживати там без газу і світла було неможливо. Оскільки відповідач добровільно відмовляється виселятися з її жилого будинку і земельної ділянки, тим самим перешкоджає їй розпоряджатися своїм майном, тому просить суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю, виселивши відповідача [PERSON] з належного їй житлогового будинку [ADDRESS] без надання йому іншого житла. При розгляді справи в суді позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім цього, представник позивачки [PERSON] просив застосувати до зустрічних позовних вимог строк позовної давності та відмовити в задоволенні зустрічного позову з цієї підстави, оскільки правочин про відмову від прийняття спадщини [PERSON] вчинено 03 червня 2009 року, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] отримала 25 лютого 2010 року, тому [PERSON] пропустив трирічний строк позовної давності. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина у вигляді будинку[ADDRESS]. [PERSON] є його рідною сестрою і спадкоємицею першої черги після смерті їх батька. Після смерті батька він почав зловживати спиртним, сильно переживаючи його смерть, крім того у нього були фінансові проблеми, він хворів. Відповідачка скористалася його становищем і запропонувала допомогти оформити спадщину.У нотаріальній конторі він підписав всі необхідні документи і вважав себе таким же спадкоємцем як і сестра. Про те, що він помилявся і насправді підписав заяву про відмову від спадщини дізнався в кінці 2012 року, коли його сестра заявила що вона є власником будинку і почала виганяти його з нього. Він проживає в даному будинку з січня 2008 року по теперішній час. Вважає, що підписав заяву про відмову від спадщини внаслідок свого хворобливого стану, апатичного настрою, оскільки ніколи не мав наміру відмовитися від спадщини після смерті батька, що фактично підтверджується фактом його проживання в спадковому будинку, проведеними ним у ньому ремонтних робіт. На підставі викладеного вважає, що його заява про відмову від прийняття спадщини після смерті його батька має бути визнана судом недійсною. Крім того, у зв'язку із зазначеними обставинами, як йому стало відомо 25 лютого 2010 року нотаріусом четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори було видано на ім'я відповідачки свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] в цілій частині, яке він просить визнати недійсним в 1/2 його частині. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність з участю його представника. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, разом з тим повністю підтримала вимоги зустрічного позову та просила суд його задовольнити. Представник третьої особи за первісним позовом - КСН «Азовець» на розгляд справи до суду не з»явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Третя особа - нотаріус Демко М.Л. пояснила суду, що точних подробиць і обставин написання [PERSON] заяви про відмову від прийняття спадщини батька вона не пам»ятає, так як ці події відбувалися ще в 2009 році. Однак, написання такої заяви особою перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння виключено. Вона перевіряє це, бачить стан особи і якщо дійсно така особа перебуває нетверезому стані, тоді вона відкладає вчинення нотаріальної дії. Це стосується усих випадків без виключення, в тому числі і ситуації з [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісної позовної заяви та відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що батько сторін - [PERSON] помер [INFO] (а.с.10-11, справа № 265/4183/14-ц). 03 червня 2009 року [PERSON] написав до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори заяву, в якій від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] відмовився (а.с.8,справа № 265/4183/14-ц). 25 лютого 2010 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Маріупольського міського нотаріального округу позивачці [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з жилого будинку [ADDRESS] на земельній ділянці Маріупольської міської ради (а.с.5,справа № 265/2155/14-ц). Як свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, жилий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.6-11, справа № 265/2155/14-ц). Крім цього, позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15 січня 2014 року, на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,049 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] (а.с.12-13, справа № 265/2155/14-ц). З відповіді Орджонікідзевського РВ ММ УМВС України в Донецькій області від 15 жовтня 2014 року вбачається, що 08 листопада 2013 року та 30 березня 2014 року [PERSON] зверталася до міліції із заявами про те, що її брат [PERSON] вигнав її з будинку, погрожував фізичною розправою, заволодів її речами (а.с.65, справа № 265/2155/14-ц). З довідки, виданої КСН «Азовець» 23 листопада 2012 року вбачається, що [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] з січня 2008 року по даний час (а.с.12, справа № 265/4183/14-ц). У спірному житловому будинку з 31 серпня 2004 року зареєстрована донька позивачки [PERSON] (а.с.14-16, справа № 265/2155/14-ц). З довідки КУ «Міської лікарні № 8» від 02 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні з 27 квітня по 18 травня 2009 року з діагнозом - оперований перелом правої гомілки зі зміщенням (травма 23 грудня 2008 року) (а.с.117, справа № 265/2155/14-ц). З квитанції про оплату та договору про надання послуг від 29 серпня 2011 року вбачається, що [PERSON] здійснював оплату за придбання та встановлення пластикових вікон (а.с.132-136, справа № 265/2155/14-ц). Як свідчать оглянуті при розгляді справи матеріали медичної картки відповідача [PERSON] він в період з 09 січня по 25 серпня 2009 року відвідував лікаря травматолога з приводу перелому гомілки, проходив відповідне лікування. Згідно виписного епікризу № 4211/598 [PERSON] в період з 04 серпня по 18 серпня 2009 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ «Маріупольській міській лікарні швидкої медичної допомоги» з діагнозом - зростаючий 3-х ладижний перелом правого гомілкоступневого сустава. Виписаний із відділення на амбулаторне лікування травматологом за місцем проживання. Із запису лікаря - травматолога, зробленого в медичній картці [PERSON] 03 червня 2009 року вбачається, що він прийшов на прийом до лікаря зі скаргами на біль в нозі. Перебуває в стані алкогольного сп»яніння, запах алкоголю з порожнини рота, погано орієнтований. Однак разом з цим, суд вважає, що такий запис в медичній картці [PERSON] не свідчить про те, що саме в момент прибуття до нотаріуса і підписання заяви про відмову від спадщини відповідач перебував в стані алкогольного сп»яніння. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є сусідом відповідача [PERSON] Відповідач переїхав до батька ще до його смерті і почав проживати в його будинку, де проживає і по цей день. Після смерті батька він почав зловживати алкогольними напоями, зламав ногу і тривалий час проходив лікування, міг рухатися за допомогою милиці. Однак в будинку батька робив ремонт, змінив вікна на пластикові, встановив єврозабір. Для оформлення спадщини після смерті батька до нього приїздила його сестра [PERSON], зі слів відповідача йому відомо про те, що спадщину вони разом з сестрою розділили порівну, а пізніше останній йому повідомив, що його обдурили. В день, коли позивачка і відповідач їхали до нотаріуса оформляти спадщину, він [PERSON] не бачив. Допитаний при розгляді свідок [PERSON] пояснив суду, що ще до смерті свого батька відповідач [PERSON] розлучився зі своєю дружиною і переїхав проживати до нього в будинок [ADDRESS]. В кінці 2008 року [PERSON] зламав ногу і тривалий час лікувався. Після смерті батька почав зловживати алкогольними напоями, вживав кожен день. Через півроку після смерті батька до нього приїхала сестра, яка проживає в місті Єнакієво і між ними постало питання про те, як розділити спадщину батька. Він навіть йому давав пораду розділити спадщину порівну, на що відповідач сказав, що вони з сестрою так і зроблять. А пізніше зустрівшись з [PERSON], той повідомив йому, що сестра має намір продати будинок і виявилося так, що вся спадщина була оформлена на її ім»я. Також йому відомо про те, що в спірному будинку відповідач замінив вікна на пластикові, перекривав дах, робив ремонт. Допитаний при розгляді свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач [PERSON] раніше проживав з дружиною в центрі міста Маріуполя. За деякий період часу до смерті батька він переїхав проживати до нього в будинок [ADDRESS]. Де проживає і по даний час. Після смерті свого батька він почав зловживати алкогольними напоями, вживав їх кожного дня. Пізніше тривалий період хворів та лікувався, так як зламав ногу. Зі слів [PERSON] йому відомо про те, що вони разом з сестрою їздили до нотаріальної контори оформляти спадщину батька. Однак перед цим він його особисто не бачив. Відповідач розповідав йому про те, що сестра все оформила, а він тільки розписався. Після оформлення спадщини відповідач розпочав робити в будинку ремонтні роботи, замінив вікна на пластикові, змінив шпалери, придбав холодильник, телевізор. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає як позивачку, так і відповідача з дитинства. Є сусідкою, проживає біля будинку їх батька. Відповідач [PERSON] переїхав проживати до батька в будинок [ADDRESS] за рік до смерті батька, де проживає і по цей час. [PERSON] проживає в місті Єнакієво, до батька приїздила влітку з дітьми. Після смерті свого батька [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, пив дуже сильно. Їй відомо, що після смерті батька, позивачка [PERSON] приїздила до брата і вони разом приймали спадщину. Вона навіть їй радила як краще це зробити, так як сама нещодавно займалася цим питанням. В день оформлення спадщини позивачка їй говорила, що викликала таксі і вони разом з братом їдуть до нотаріуса оформляти спадщину, однак самого [PERSON] в цей день вона не бачила. Після цього, відповідач замінив вікна в будинку на пластикові, перекривав дах. Допитана при розгляді свідок [PERSON] пояснила суду, що знає родину [PERSON] ще з 1961 року, так як є їх сусідкою. Відповідач [PERSON] з січня 2008 року почав проживати разом з батьком в його будинку [ADDRESS]. В 2009 році помер його батько, після чого відповідач почав зловживати алкогольними напоями. Вона особисто зустрічалася з відповідачем 03 червня 2009 року вранці, його сестра повідомила, що вони їдуть до нотаріуса здійснювати оформлення спадщини. Вона ж подивилася на [PERSON] і побачила, що він був п»яним. А пізніше з його розмови вона зрозуміла, що спадщину вони з сестрою розділили порівну. Також їй відомо про те, що відповідач зламав ногу, переніс операцію в зв»язку з цим і тривалий час лікувався. Допитаний при розгляді свідок [PERSON] пояснив суду, що знає батька відповідача [PERSON] з 2007 року, так як орендував у нього будинок та проживав разом з ним. Сам же відповідач [PERSON] часто відвідував батька. Пізніше відповідач розлучився з дружиною і взагалі переїхав проживати до свого батька. Пів року він перебував на лікарняному, так як зламав ногу. А після смерті свого батька дуже тяжко переживав це, почав зловживати алкогольними напоями. Через деякий час після смерті батька до відповідача приїхала його сестра [PERSON] і він чув як вона розповідала про те, що вони з братом мають намір оформляти спадщину, будинок продавати не будуть, так як розділять все порівну. В день, коли позивачка та відповідач їхали до нотаріуса [PERSON] вранці вживав алкоголь, після цього він його не бачив а увечері запитав у того як все пройшло, на що відповідач повідомив йому, що все добре. Після цього позивачка [PERSON] забрала всі документи на будинок і поїхала. А вони разом продовжували жити в спірному будинку, він допомагав відповідачеві перекривати дах, замінили шифер, замінили вікна на пластикові, прибрали двір від сміття, насадили дерев. Про те, чи допомагала [PERSON] матеріально брату для проведення ремонту йому нічого невідомо, разом з цим вказав, що відповідач отримував пенсію і заробітну плату, тому все купував за свої гроші. Разом з цим оцінюючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо перебування [PERSON] вранці в день, коли він їхав писати заяву про відмову від спадщини в стані алкогольного сп»яніння суд вважає їх такими, що спростовуються поясненнями нотаріуса Демко М.Л. Відповідно до ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України). Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положеннями ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить спірний житловий будинок [ADDRESS] разом із земельною ділянкою за вказаною адресою, в якому без належних на те правових підстав проживає відповідач [PERSON], що позбавляє її як власника права користуватися та розпоряджуватися своїм майном на власний розсуд, тому первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне. За ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 2 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 статті 1268 ЦК України визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Приписами ч.6 ст.1273 ЦК України встановлено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частиною 5 ст.1274 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено при розгляді справи, [PERSON] добровільно написав заяву про відмову від прийняття спадщини 03 червня 2009 року нотаріусу четвертої маріупольської державної нотаріальної контори М.Л.Демко, заяву підписав власноручно, своїм правом на відкликання відмови від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку не скористався, що підтверджується матеріалами справи. З огляду на зазначені норми законодавства та обставини справи, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не наведено жодних доказів, які б підтверджували існування обставин щодо визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, визначених статтею 229 ЦК України, а тому позовні вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві не підлягають задоволенню. Представник позивачки [PERSON] заявив про застосування до зустрічних позовних вимог строку позовної давності, вказавши на те, що заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] подав до нотаріуса 03 червня 2009 року, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] отримала 25 лютого 2010 року, тому [PERSON] пропустив трирічний строк позовної давності. За п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи це, а також прийшовши до висновку про недоведеність зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] суд вважає, що підстав для застосування строку позовної давності до цих вимог не має. На підставі викладеного та

Outcome: approved