Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просила видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, стосовно [PERSON] , заборонивши останньому перебувати в місці проживання (перебування) заявника та її доньки - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; наближатись на 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого їх відвідування, а саме: Предславинської гімназії № 56 Печерського району міста Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 30-А, Дитячої музичної школи № 10, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. В. Васильківська, 75, Палацу Дітей та юнацтва Печерського району міста Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дарвіна, 2; особисто і через третіх осіб розшукувати заявника та її доньку, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з останніми або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні представник заявника адвокат Петріва Р.В. вимоги заяви підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи адвокат Орлова О.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог заяви, крім того зазначив, що аналогічні вимоги заявника були вже предметом розгляду у іншій справі, яка перебувала на розгляді у судді Писанця В.А. Рішенням у справі №757/44919/20-ц, було відмовлено [PERSON] у видачі обмежувального припису щодо [PERSON] . Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 06.02.2010, що підтверджується свідоцтвом, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Під час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06.08.2018 у справі № 757/16151/18-ц шлюб укладений між сторонами розірвано. Також, судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02.07.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.10.2020 у справі № 757/20820/18-ц задоволено позов [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією у відповідності до закону. Допущено негайна виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розподілено судові витрати. Відповідно до постанови державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д.М. від 29.07.2020 про закінчення виконавчого провадження № 62425291 рішення суду в частині негайного виконання зі стягнення аліментів за 1 місяць виконано. Поряд із цим, встановлено, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.04.2021 у справі №682/1773/20 в задоволені позову [PERSON] о [PERSON] про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.07.2021 вказане рішення залишено в силі. Заявник звернулася до суду з заявою про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнього по відношенню до неї та дитини психологічного та фізичного насильства, яке проявляється в переслідуванні. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. п. 3, 6, 7, 8 частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису, має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо заявника фізичне насильство. Частинами другої, четвертої ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що її колишній чоловік є кривдником, застосовує фізичне та психологічне насильство над нею та їх донькою. Разом з тим, належних та обґрунтованих доказів таким твердженням не надала. Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Долучені до матеріалів справи рапорти Печерського УП ГУ НП у місті Києві, на які посилається заявник, як на докази фізичного насильства, містять лише повідомлення про його застосування, проте не містять підтвердження дійсного завдання такого насильства, а отже, не можуть бути належними та допустимими доказами. Інші посилання та докази щодо застосування психологічного та фізичного насильства в матеріалах справи відсутні. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п.п. 7, 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Із матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки. Проте, судом не встановлено, що [PERSON] чинить відносно заявника та доньки фізичне чи психологічне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами. Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення заяви про видачу обмежувального припису без задоволення. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed