Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відділу освіти Талалаївської РДА, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування позову зазначила, що працювала на посаді вчителя в Липівській загальноосвітній школі, а 31 серпня 2015 року її було звільнено з роботи. Після звільнення з роботи відповідач не провів з нею повного розрахунку, а саме не виплатив індексацію заробітної плати. Згідно рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили 09 серпня 2016 року, з відділу освіти Талалаївської РДА на її користь стягнуто невиплачену при звільнені заробітну плату, яка перерахована відповідачем лише 19 серпня 2016 року. Враховуючи, що відповідач сплатив суму індексації заробітної плати лише 19 серпня 2016 року, [PERSON] просила, уточнивши позовні вимоги, стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 28 474 гривні 55 копійок. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача відділу освіти Талалаївської РДА в судове засідання не зявився, надали до суду заяву, про розгляд цивільної справи без участі представника відділу освіти, та заперечення на позов. В обґрунтуванні заперечення на позов зазначено, що кошторисом на 2015 рік, затвердженим Талалаївською РДА, кошти на виплату індексації заробітної плати не були передбачені. При звільненні позивача всі належні їй суми, що підлягали виплаті, виплачені вчасно. Позивач звільнилася 31.08.2015 року за власним бажанням, а із заявою про стягнення індексації до суду звернулася влітку 2016 року, тобто через тривалий термін після звільнення. За рішенням суду їй виплачена індексація. У звязку з тим, що позивач тривалий час не зверталася за виплатою індексації, просять суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді вчителя Липівської загальноосвітньої школи, а 31 серпня 2015 року звільнена з посади за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.2). За період роботи позивачці нараховувалася та виплачувалася заробітна плата відділом освіти Талалаївської районної державної адміністрації, що визнається відповідачем. Рішенням Талалаївського районного суду від 26 липня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково, із відділу освіти Талалаївської РДА на користь [PERSON] стягнуто 3229 гривень 79 копійок індексації заробітної плати за період з травня 2014 року по серпень 2015 року (а.с.6-8). Рішення суду набрало законної сили 09 серпня 2016 року. 19 серпня 2016 року відділ освіти Талалаївської РДА повністю виконав рішення Талалаївського районного суду від 26 липня 2016 року, перерахувавши [PERSON] кошти, про що зазначає в позові сама позивач, не оспорюється відповідачем у справі та підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» про надходження коштів на рахунок позивача(а.с.3). При звільнені робітника, згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року встановлено, що відповідач відділ освіти Талалаївської РДА, у порушення ст.33 Закону України «Про оплату праці», не проводив індексацію заробітної плати [PERSON], як це передбачено діючим законодавством. Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП України і ст.33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обовязковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. З викладеного виходить, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно правових актів проведення індексації у звязку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обовязковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі статті 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 КЗпП України з моменту припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно довідки відділу освіти Талалаївської РДА розмір заробітної плати [PERSON] за липень 2015 року складає 2588 грн. 19 коп., за серпень 2015 року -2304 грн. 71 коп. Середньоденний заробіток становить 78 грн. 92 коп. (а.с.16) Період затримки розрахунку при звільненні становить 355 днів, так як повний розрахунок після звільнення з позивачкою проведено 19.08.2016 року. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладене в запереченні, про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач, будучи звільненою з роботи 31.08.2015 року, протягом тривалого часу не зверталася до суду з вимогою про стягнення коштів, враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України саме на роботодавця покладено обовязок провести повний розрахунок з працівником при його звільненні. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Також, Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Але суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відділу освіти Талалаївської РДА середнього заробітку в сумі 28474 гривні 55 копійок, не є співмірними із розміром невиплаченої їй заробітної плати при звільненні -в сумі 3229 гривень 79 копійок, з врахуванням істотності частки невиплаченої індексації заробітної плати по відношенню до середньомісячного розміру заробітної плати. В звязку з чим позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково та стягнути з відділу освіти Талалаївської РДА на її користь 19500 гривень 00 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з якої слід утримати податки та обовязкові платежі, що відповідає загальним засадам трудового законодавства. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial