Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Позов мотивовано тим, що 18 січня 1987 року бригада в складі монтера колії [PERSON] , монтера колії [PERSON] та електромонтера СЦБ [PERSON] о 8 годині 00 хвилин від чергової по станції «Породна» [PERSON] отримала виробниче завдання на очистку стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі. О 17 годині стався наїзд тепловозом на монтерів колії [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок наїзду потерпілі загинули. Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, в одну мить Позивач залишилася без батька, друга, без підтримки, як моральної так і фізичної. Більша частина його життя пройшла та проходить без дорогої для нього людини, якої йому постійно не вистачало. Смерть батька до сьогоднішнього дня завдає нескінченних моральних страждань та переживань. Позивач не може усвідомити, що вже ніколи в своєму житті не побачить свого рідного, батька, не почує її голос, не зможе з нею поспілкуватися, не відчує його тепла та підтримки. Щоденні переживання, самотність призводять Позивача до моральної безпорадності та виснаженості. У зв`язку з чим Позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку із загибеллю батька 300000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Єфремова Т.О. надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що у суду відсутні правові підстави для покладання на відповідача відповідальність за смерть [PERSON] , оскільки в акті про нещасний випадок визначені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці. У зв`язку з викладеним, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши наявні матеріали справи та доводи позивача та заперечення відповідача, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , її батьком вказано - [PERSON] . (а.с. 5). 11 березня 1981 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану міста Нікополь Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис № 339. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.03.1981 року. (а.с.12) Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , батько Позивача - [PERSON] помер [INFO] у віці 59 років, причина смерті - численні ушкодження кісток скелета і внутрішніх органів (а.с.6). Актом №102 форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 26.03.2007 року, встановлено, що 18 січня 1987 року на виконання розпорядження по управлінню залізничного транспорту №37 від 15.01.1987 року, за попереднім узгодженням з профспілковим комітетом підприємства, працівники управління залізничного транспорту згідно з затвердженням оперативним планом на випадок снігопаду, були залучені до роботи у вихідний день. Бригада в складі монтера колії [PERSON] , монтера колії [PERSON] та електромонтера СЦБ [PERSON] о 8 годині 00 хвилин від чергової по станції «Породна» [PERSON] отримала виробниче завдання на очистку стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі». Після отримання завдання відповідальним керівником робіт начальником дільниці з експлуатації рухомого складу (вагонів) [PERSON] був проведений інструктаж членам бригади з техніки безпеки з записом в «Журналі інструктажу по техніці «Породна», сигналістом була призначена [PERSON] і бригада приступила до виконання робіт. Виконавши одержане від чергової по станції « Породна » [PERSON] завдання враховуючи відсутність снігу, о 14 годині 00 хвилин роботи були припинені і працівники знаходилися у приміщення станції. О 16 годині 20 хвилин начальник дільниці з експлуатації рухомого складу (вагонів) [PERSON] залишив приміщення станції і попрямував обідати, повідомивши про це начальника зміни. Члени бригади, які були залучені до очищення стрілочних переводів, за відсутності та без отримання дозволу відповідального керівника робіт, прийняли рішення залишити роботу та відправитись додому. З цією метою, о 16 годині 45 хвилин, електромонтер СЦБ [PERSON] виїхав зі станції «Породна» на тепловозі №10 на станцію «Кар`єрна», яка знаходиться в напрямку його місця проживання, а монтер колії [PERSON] зробив запис у «Книзі огляду колії, стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі» про закінчення робіт о 18 годині 00 хвилин і разом з монтером колії [PERSON] попрямували пішки по залізничній колії №18 в напрямку селища Всебратського, розташованого близько 3 км від станції «Породна». В цей час зі станції «Породна» черговою по станції [PERSON] по колії №18 був відправлений двосекційний тепловоз 2ТЕ10М заводські номері [NUMBER] і [NUMBER] , спереду якого були приєднані 9 думпакрів-самоскидів 2ВС-95, передній з яких в напрямку руху був обладнаний попереджувальною звуковою сигналізацією, під керуванням машиніста тепловозу [PERSON] і помічника машиніста тепловозу [PERSON] , який рухався в напрямку технічного поста «Гірничий». О 17 годині 00 хвилин стався наїзд зазначеного рухомого складу на монтерів колії [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок наїзду потерпілі загинули (а.с.8, 11). Відповідно до п. 7 вказаного Акту причинами нещасного випадку є: знаходження монтерів колії на діючій залізничній колії без прийняття достатніх заходів безпеки (основна причина) та низький рівень трудової дисципліни працівників управління залізничного транспорту Новокриворізького ГЗК (супутня причина) (а.с. 9). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача щодо наявності вини у нещасному випадку самого загиблого [PERSON] , так як винність померлого та інших працівників вказаних у Акті, зокрема [PERSON] та [PERSON] не знімає вини з відповідача за настання нещасного випадку із [PERSON] , оскільки саме підприємство відповідача не створило безпечних умов праці на робочому місці загиблого працівника, виходячи з наступного. Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N 2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. З письмових матеріалів справи встановлено та не оспорюється сторонами, що загиблий [PERSON] працював на підприємстві відповідача та саме при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Також, суд не погоджується з доводами відповідачі у відзиві про необґрунтоване посилання Позивачем на норми законодавства, зокрема щодо застосування норм статей 440-1,450, 456 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли на час настання нещасного випадку, не є підставою для покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду спричинену смертю його батька, оскільки норми ст. 440-1 ЦК України, 153 КЗпП України, що регулюють питання відшкодування моральної шкоди і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Смерть потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, який не створив безпечні умови праці надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю батька встановлений судом та підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, ця подія змінила все подальше її життя. Залишилася без батька, що призвело до погіршення її морального стану. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю батька, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою визнається найвищою соціальною цінністю. Суд, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю батька позивач оцінює в розмірі 300000,00 гривень. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою смертю його батька внаслідок смерті на виробництві у розмірі 150 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч.6 ст.141ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial