Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 20539 гривень 98 копійок. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала у ПАТ «Черкасиобленерго» начальником абонентської дільниці енергозбутової служби, а 20.11.2017 звільнилася за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Цього ж дня, вона отримала копію наказу про звільнення та трудову книжку. Між тим, на день звільнення їй не була виплачена, але нарахована заробітна плата за період з вересня по листопад 2017 року в сумі 20 539 грн. 98 коп. В порушення вимог ст.. 116 КЗпП остаточний розрахунок по заробітній платі з нею було проведено не в день звільнення, а лише 09.02.2018 . Зазначені кошти не є заробітною платою, а тому не можуть бути стягнуті в порядку наказного провадження. Посилаючись на положення ст. 116, КЗпП, постанову КМУ №100 від 08.02.1995р. із змінами, ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 20 539 грн. 98 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Просила суд позов задовольнити, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 20539 грн.98 коп. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд припинити провадження у справі, мотивуючи тим, що Черкаський РЕМ виплатив позивачу нараховану заробітну плату в повному обсязі, а відповідно до ст. 162 ЦПК України позивач повинна була звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до наказу № 89-п/тз від 17.11.2017 [PERSON], [INFO], звільнена з роботи посади начальника абонентської дільниці енергозбутової служби з 20.11.2017 на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП (за власним бажанням, у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору). Дані обставини підтверджуються також відомостями трудової книжки. За даними довідки від 09.02.2018 № 455, виданої головним бухгалтером РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго», середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 253грн. 58 коп. Кількість днів затримки не виплаченої зарплати за період 20.11.2017-09.02.2018 становить 81 день. Розмір відшкодування середнього заробітку складає 20\~539 грн. 98 коп. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Таким чином, під час судового розгляду справи, знайшли своє підтвердження доводи позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а тому, оскільки період затримки виплати заробітної плати позивачу становить 81 день (з 20.11.2017 по 09.02.2018, середньоденний розмір зарплати позивача становить 253,58 грн., до стягнення з відповідача підлягають кошти за затримку розрахунку у розмірі 20539 грн. 98 коп. (81 х 253,58 =20539,98 грн.). На підставі ст.ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 18 коп. На підставі викладеного та,

Outcome: approved