Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна між подружжям, автомобіль OPEL ASTRA 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] залишити у власності відповідача, зі стягненням з відповідача на її користь як співвласника, грошової компенсації за її частку у спільному майні, у сумі 89866 гривень 43 копійки; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 1809 грн., та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 08.04.2014 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. У спільному шлюбі є неповнолітня дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися у зв`язку із різними поглядами на подальше спільне життя. У період перебування у шлюбі ними був придбаний легковий автомобіль Опель Астра 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , який залишився у користуванні та володінні відповідача [PERSON] . Вказаний автомобіль вони придбали за 6650 доларів США. Беручи до уваги, що автомобіль був придбаний ними в період шлюбу за спільні кошти, він належить їм як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому вона має право просити суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за належну їй частку (в розмірі половини вартості автомобіля), який вважається неподільним майном, та який як вище зазначено залишився у користуванні та володінні відповідача. Вона згідна на припинення своєї частки 1/2 права власності на автомобіль з отриманням замість нього грошової компенсації. Окрім цього, відповідач має право керування транспортним засобом. Добровільної згоди щодо порядку користування автомобілем та компенсації вартості автомобіля між ними не досягнуто. Недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи із того, що вона із відповідачем припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їхні стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатися як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Спірний автомобіль ними був придбаний за 6650 доларів США. Станом на 17.06.2021 офіційний курс гривні до долара США становить 27,0275 грн. (6650х27,0275=179732,87 грн.) Таким чином, грошова компенсація вартості 1/2 частки спірного автомобіля визначається в сумі 89866 грн. 43 коп., саме така сума грошової компенсації має бути стягнута з відповідача на її користь за її частку у автомобілі. 19 липня 2021 року за вхід.№4672 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з твердженнями позивача у позовній заяві він не погоджується, вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами на свою користь. 01.08.2020, коли їхні стосунки були у задовільному стані, вони на спірному автомобілі поверталися з містка Київ, у місті Вінниці на об`їзній дорозі сталася ДТП, у ході якої вони отримали тілесні ушкодження. Винуватець ДТП повністю відшкодував їм завдану шкоду, сплатив кошти за лікування та пошкодження ним автомобіля Опель Астра. Ушкоджений автомобіль за усною домовленістю між ним, позивачкою та винуватцем ДТП віддали винуватцю за взамін отриманих коштів. Відповідно він згодом продав винуватцю ДТП ушкоджений автомобіль. На даний час винуватець ДТП також автомобіль відремонтував та перепродав. До останнього він та позивачка ніяких претензій щодо автомобіля не мали. Кошти, які були ним та позивачкою отримані за ушкоджений автомобіль, вони використали в інтересах сім`ї та разом ними розпорядилися. Тому позивач достеменно знаючи, що вказаний автомобіль після ДТП мав таку кількість ушкоджень, що його використовувати не має можливості, і що вони отримали за цей транспортний засіб гроші, і у їхньому користуванні його давно вже немає. Тому, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні відмовити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Ордеру серії ВН №179872 від 20.07.2021 у судовому засіданні суду пояснив, що позивач на момент звернення з цим позовом до суду, вважала, що автомобіль перебуває у користуванні відповідача. Автомобіль придбаний ними у період перебування у зареєстрованому шлюбі. Автомобіль є неподільною річчю і тому вона просить стягнути з відповідача у порядку розподілу свою частку автомобіля. Позивачеві нічого не було відомо про дорожньо-транспортну пригоду. Вона не давала згоди на продаж автомобіля. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими. Як встановлено у судовому засіданні, зокрема із пояснень відповідача та показань свідків, спірний автомобіль було продано відповідачем. Останній отримав кошти за його продаж та передав їх своїй матері. Факт дорожньо-транспортної пригоди за участі спірного автомобіля, на яку вказують сторона відповідача та свідки не доведений у судовому засіданні, разом з тим не був доведений той факт, що спірний автомобіль був пошкоджений. Відповідач мав би надати суду, як мінімум, довідку із поліції про ДТП за участі спірного автомобіля, а також інформацію з лікарні про те, що позивач [PERSON] внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження. Позивач повністю заперечує цю обставину. Фотознімки, які надані стороною відповідача та які містяться у матеріалах справи є неналежними доказами, так як ці фотознімки відповідачем не надсилалися на адресу позивача. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі із врахуванням вартості спірного автомобіля, яка визначена у висновку експерта, а також стягнути судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивачці було відомо про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 01.08.2020, так як в той час вона також перебувала в автомобілі. Він разом зі своїми батьками та позивачкою поверталися з міста Києва, і біля міста Вінниці сталася ДТП. Йому невідомо де на даний час знаходиться автомобіль. Після ДТП позивачку було доставлено до лікарні разом з його матір`ю. Позивач цікавилася де автомобіль. Автомобіль був повністю пошкоджений і не придатний до використання. Винуватець ДТП сплатив йому кошти у сумі 5000 доларів США приблизно через місяць після ДТП, і вони домовилися, що він перереєструє автомобіль на нього або дасть доручення. Навесні було укладено договір купівлі-продажу автомобіля з винуватцем ДТП. Частину коштів на придбання спірного автомобіля він позичив у своїх батьків. Після того, як винуватець ДТП сплатив йому 5000 доларів США він з цих грошей віддав борг батькам, а решту коштів використали в інтересах сім`ї. Вказав, що позивач не давала згоди на продаж автомобіля. Зазначив, що позивач не була присутня під час передачі коштів за продаж автомобіля. Пояснення представника позивача є неправдивими. Позивач [PERSON] знала, що автомобіль продано відразу після ДТП. Їй було відомо про кошти отримані за продаж автомобіля і на той момент ніяких претензій у неї не було. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Снітко В.А., який діє на підставі Ордеру серії ВН №168963 від 19.07.2021 (а.с.40) у судовому засіданні суду пояснив, що автомобіль був у спільній сумісній власності сторін. Мала місце дорожньо-транспортна пригода 01.08.2020, у результаті якої автомобіль було пошкоджено і він не придатний до використання. Визначена у висновку експертна ринкова вартість автомобіля не відповідає дійсності, так як на момент продажу автомобіля він був повністю пошкоджений і його вартість могла бути меншою як зазначено у висновку експерта. Позивач цікавилася що з автомобілем і відповідач повідомляв її про те, що за автомобіль отримано кошти. Позивач також була учасником ДТП. Кошти за пошкоджений автомобіль використані в інтересах сім`ї. Про те, що автомобіль було відчужено, позивачці було відомо. Проти позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити повністю. Окрім того, 21.12.2021 за вхід.№8395 представник відповідача [PERSON] адвокат Снітко В.А. надав суду у письмовому вигляді судові дебати, де вказав, що обставини на які посилається позивач у своїй позовній заяві є не правдивими та такими, що вводять суд в оману, так як вказаний автомобіль майже повністю був зруйнований в результаті ДТП, яка мала місце 01.08.2020 у місті Вінниці на об`їзному шосе, біля кафе «Божедар», в результаті якого позивач та мати відповідача були госпіталізовані до Вінницької міської лікарні. Вказане було підтверджено свідками у судовому засіданні, а також кольоровими фотографіями, які долучені до справи. У користуванні позивача та відповідача спірний автомобіль з 01.08.2020 не перебував взагалі. Відповідач перед тим, як віддати пошкоджений в результаті ДТП автомобіль винуватцю ДТП, взамін на отримання за нього грошей, повідомив за кілька днів про всі обставини передачі автомобіля та отримання ним коштів позивачці. Самого дозволу словесно чи вона проти чи ні не було, як вказав відповідач по справі, однак позивачка знала про отримання коштів і не заперечувала проти того як вище вказано. Позивач сама висловлювалась про те, що їм уже такого пошкодженого автомобіля в користуванні не потрібно. Просив у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні в справі №153/984/21 відмовити, провадження у справі закрити. Просив справу розглянути без його участі. Заяви, клопотання: клопотання позивача про витребування доказів від 22.06.2021 (а.с.13); відзив від 19.07.2021 (а.с.33-35); клопотання представника позивача [PERSON] про призначення авто товарознавчої експертизи від 20.07.2021 (а.с.43); клопотання відповідача про виклик свідків від 11.10.2021 (а.с.70); клопотання експерта від 02.11.2021 (а.с.78-79), заява представника відповідача про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами справи від 29.11.2021 (а.с.103); клопотання представника відповідача про витребування доказів від 30.11.2021 (а.с.104-106); усне клопотання представника відповідача про виклик і допит свідка від 14.12.2021 (а.с.122). Інші процесуальні дії у справі: відкриття загального позовного провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 20.07.2021 на 09 годину 00 хвилин від 29.06.2021 (а.с.21-24); витребування доказів від 29.06.2021 (а.с.26-29); 20.07.2021 оголошення перерви у підготовчому засіданні до 12.10.2021 до 09 години 00 хвилин без виходу суду до нарадчої кімнати (а.с.46); витребування доказів від 20.07.2021 (а.с.50-53); призначення судової автотоварознавчої експертизи, зупинення провадження у справі та оголошення перерви у підготовчому засіданні до поновлення провадження у справі від 12 жовтня 2021 року (а.с.72-75); поновлення провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 30.11.2021 на 11 годину 00 хвилин (а.с.97-98); задоволення клопотання представника відповідача про виклик свідків, часткове задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів, закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.12.2021 на 09 годину 00 хвилин (а.с.108-113); відмова у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик і допит свідка (а.с.123), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами та без виходу суду до нарадчої кімнати. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів копії паспорта громадянина України (а.с.4) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Ратуш Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії паспорта громадянина України (а.с.6) судом встановлено, що відповідач [PERSON] народився [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, зареєстрований у [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 08.04.2014 (а.с.7) судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 квітня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області. Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23 червня 2014 року (а.с.8) судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із копії Полісу №АО/6872229 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.9) судом встановлено, що відповідач 01 січня 2020 року застрахував автомобіль Опель Астра д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] . На фотознімках (а.с.44-45) вбачається автомобіль марки Опель д.н.з. [NUMBER] у пошкодженому вигляді (після ДТП). Із копії Заяви №253980006 від 26.12.2019 (а.с.56) судом встановлено, що відповідач [PERSON] 26 грудня 2019 року звертався до начальника ТСЦ 0543 з проханням провести перереєстрацію на нового власника за договором купівлі-продажу автомобіля марки Опель Астра, 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова [NUMBER] . Було здано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , згідно якого власником автомобіля марки Опель Астра 2007 року випуску синього кольору д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] був [PERSON] (а.с.57-58). Натомість отримав Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] державний номерний знак автомобіля марки Опель Астра 2007 року випуску синього кольору номер кузова [NUMBER] є [NUMBER] . Із копії Договору купівлі-продажу №4765 (а.с.60) судом встановлено, що відповідач [PERSON] купив автомобіль марки Опель Астра 2007 року випуску синього кольору номер кузова [NUMBER] . Із Висновку експерта №СЕ-19/102-21/15249-АВ від 11.11.2021 (а.с.85) судом встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля марки «OPEL ASTRA» 2007 року випуску, у кузові універсал, у технічно справному стані на момент розгляду справи (момент проведення експертизи), а саме: 11.11.2021 становить 139150,00 грн. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач разом з позивачкою та своїми батьками на спірному автомобілі потрапили у ДТП біля міста Вінниці приблизно більше року назад. 26.08.2020 винуватець ДТП сплатив відповідачеві кошти за пошкоджений автомобіль у сумі 5000 доларів США. Мова була про те, що відповідач знімить спірний автомобіль з обліку. Подальша доля коштів йому невідома. Позивачка не була присутня під час отримання відповідачем коштів. Йому невідомо хто після ДТП потрапив у лікарню. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні, судом встановлено, що він є батьком відповідача. Допомагав відповідачеві скласти гроші на придбання автомобіля. Відповідач позичив у нього 1500 чи 2000 (точно не пам`ятає) доларів США для придбання спірного автомобіля, так як йому не вистачало цих коштів. Вказав, що вони їхали з міста Києва і біля міста Вінниці сталася ДТП. В той час в автомобілі були відповідач, позивач, він і його дружина - свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] і позивач на швидкій поїхали до лікарні. Автомобіль був пошкоджений і рухатися не міг. Винуватець ДТП казав, що віддасть кошти за пошкоджений автомобіль. Позичені відповідачем у нього кошти для придбання спірного автомобіля відповідач повернув. Позивачці мабуть було відомо про кошти, які віддав винуватець ДТП. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач є її сином. Допомагали скласти кошти для придбання спірного автомобіля. Позичили синові 1500 доларів США для купівлі автомобіля. Повертаючись з міста Києва, біля міста Вінниці потрапили в ДТП, автомобіль був пошкоджений. Викликали швидку, позивачку забрали до лікарні. Вона сиділа на задньому сидінні і спала в момент ДТП. Їй невідома доля автомобіля після ДТП. Відповідач повернув позичені 1500 доларів США, а також віддав їй всі кошти за автомобіль (кинув кошти їй). Невідомо чи позивачка знала про отриманні кошти у сумі 5000 доларів США. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, оцінивши показання свідків, а також пояснення сторін, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Ідея справедливості є взірцем правотворчості у Державі. Окрім того, справедливість є складовою Європейської правової традиції. Тобто, приймаючи рішення, судом окрім законності, також має бути дотримано і принцип справедливості. Постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року справа №537/78/19 вказує на те, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Стаття 15\~ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У Рішення від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 Конституційним Судом України зазначено: «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». «Справедливість - одна із основних засад права, є вирішальною у визначеності його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.» (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004). В Рішенні КСУ від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 квітня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області. На даний час, шлюб між сторонами розірвано, про що вказала позивач та не заперечувалося відповідачем. За час шлюбу сторонами було придбано легковий автомобіль Опель Астра 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] за 6650 доларів США, середня ринкова вартість автомобіля у технічно справному стані на момент проведення експертизи (11 листопада 2021 року) становить 139150,00 грн. Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Зі змісту ст.ст.316, 317, 319 ЦК України вбачається, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя, яке залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто, лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Тобто, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що придбаний у 2019 році автомобіль Опель Астра 2007 року випуск д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по 1/2 кожному. Встановлено, що відповідач відчужив спірний автомобіль шляхом продажу іншій особі. Даний факт позивачеві відомим не був. Тому слід зробити висновок, що автомобіль був відчужений без згоди на це позивача, про що під час дачі пояснень підтверджено і відповідачем, оскільки позивач не давала згоду на продаж автомобіля, а також не була присутня під час отримання коштів за автомобіль. Твердження сторони відповідача у відзиві на позовну заяву, що спірний автомобіль після ДТП, яка мала місце 01.08.2020, за усною домовленістю між відповідачем, позивачем та винуватцем дорожньо-транспортної пригоди було передано останньому взамін на отримання коштів, а також, що ці кошти були використані в інтересах сім`ї, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, наданими стороною відповідача. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року №6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа №444/848/16-ц (провадження №61-33882св18). Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт, що спірний автомобіль Опель Астра 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] набутим останніми за час шлюбу та оскільки відповідно до наведених вище вимог Закону та досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на половину вартості автомобіля, який відповідач відчужив без її згоди. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Опель Астра 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , у сумі 69575 гривень, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-21/15249-АВ від 11.11.2021 (а.с.85-91). Що стосується заявлених вимог про залишення у власності відповідача спірного автомобіля, то суд приходить до висновку, що у даній частині заявлених позовних вимог слід відмовити, так як на час розгляду справи автомобіль проданий. А тому позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правової допомоги, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданого стороною позивача та дослідженого в судовому засіданні розрахунку наданих послуг і виконаної роботи адвокатом №44, адвокат Вітвіцький О.Ю. витратив 3 години 10 хвилин на усну юридичну консультацію [PERSON] щодо поділу майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, підготовка та процесуальне оформлення процесуальних заяв, зокрема позовної заяви, клопотання про витребування доказів, а також представляти інтереси [PERSON] в Ямпільському районному суді Вінницької області у цій справі та відповідно до наданого останнім розрахунку загальна вартість виконаних робіт склала 5000 грн., яка і була сплачена позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №48 від 17.06.2021 (а.с.12). Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат, понесених останньою на оплату правової допомоги, та вважає за необхідне задовольнити їх на загальну суму 5000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 695 гривень 75 копійок, а також 175 гривень 80 копійок понесених витрат за проведення експертизи квитанція №0.0.2326168649.1 від 03.11.2021 (а.с.82).

Outcome: partial