Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , станом на 21 серпня 2017 року рахується за [PERSON] . 30 жовтня 1997 року бабуся позивача [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON], за реєстром №67, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] вона заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, спадкоємцями за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] є позивач [PERSON] ([PERSON] ) та відповідач [PERSON] 17 травня 2017 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №212/2017 після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] про небажання спадкування. Інші спадкоємці по закону та які б мали обов`язкову частку у спадщині відсутні. Позивач звернулась до державного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Осадчук В.Ю. для оформлення права власності на спадкове майно, однак із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що існують розбіжності в документах - у заповіті житловий будинок зазначено за №65, а в довідці з сільської ради та інших документах житловий будинок зазначено за №92, а також відсутні правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на вищевказаний будинок. Даною постановою [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує відносно задоволення позову. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , про що 08 лютого 2000 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільській області видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] та складено відповідний актовий запис за №8. За життя, 30 жовтня 1997 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] за реєстром №65, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] вона заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу із [PERSON] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 05 травня 2011 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 291 від 22 березня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, слідує, що в будинковолодінні [ADDRESS] самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Відповідно до інформаційної довідки № 292 від 22 березня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Згідно довідки Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 1325 від 21 серпня 2019 року, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], за наявними даними сільської ради рахується за померлою [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . У будинковолодінні на день її смерті разом з нею проживали: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внучка. Зі змісту довідки № 940 від 24 жовтня 2019 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , рахується за померлою [PERSON] . На момент складання заповіту померлою [PERSON] за реєстровим № 67 від 30 жовтня 1997 року на [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, помилково було вказано номер будинку по [ADDRESS] , колишнім секретарем Великоглибочецької сільської ради - [PERSON] , оскільки вірна адреса даного житлового будинку - [ADDRESS] . Як слідує з довідки № 960 від 04 листопада 2019 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , рахується за померлою [PERSON] . Хто був членом колгоспного двору сільська рада вказати не може у зв`язку з тим, що погосподарські книги з 01 січня 1985 року по 01 січня 1996 року не велися через те, що село Великий Глибочок було в цей період селищем міського типу. Згідно Витягу з по господарської книги № 6 за 1996-2000 роки по Веикоглибочецькій сільській раді [PERSON] вказана головою господарства. Інформація про інших членів колгоспного двору відсутня. У відповідності до листа Архівного відділу Тернопільської районної державної адміністрації № 12-06/02/614 від 13 листопада 2019 року, погосподарські книги села Великий Глибочок Тернопільського району в архівний відділ районної державної адміністрації на державне зберігання не передавалися. Згідно технічного паспорта, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації станом на 21 березня 2017 року, житловий будинок [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 74,3 кв. м. в тому числі житловою площі 38,7 кв. м., хліва літ. «Б», літньої кухня літ. «В», гаража літ. «Г», криниці літ. «К». Спадкоємцями цього будинковолодіння за заповітом, після смерті [INFO] [PERSON] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] відмовилася від свого права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1195/02-14 від 18 травня 2017 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки існують розбіжності в документах - у заповіті житловий будинок зазначено за №65, а в довідці з сільської ради та інших документах житловий будинок зазначено за №92, а також відсутні правовстановлюючий документи та державна реєстрація права власності на вищевказаний будинок. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР). Статтею 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Змістом ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак у зв`язку з розбіжностями у документах, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на вищевказаний будинок, позбавлена можливості оформити свої права на спадкове майно, а тому звернулася з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні з`ясовано, що будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , рахується за померлою [PERSON] . На момент складання заповіту померлою [PERSON] за реєстровим № 67 від 30 жовтня 1997 року помилково було вказано номер будинку по [ADDRESS] , оскільки вірна адреса даного житлового будинку - [ADDRESS] . Тобто, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на будинковолодіння за вищевказаною адресою спадкодавцем [PERSON] не проведена (виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), та через відсутність свідоцтва про право власності на це майно, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому спадкоємець звернулася до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved