Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, за яким просить суд: -Скасувати розпорядження Голови правління Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Дніпротрансбуд» [PERSON] за № 1053 від 23 лютого 1999 року, на підставі якого [PERSON] було передано у власність 24/100 частки квартири [ADDRESS] та було видане свідоцтво про право власності на житло від 23 лютого 1999 року, яке зареєстроване в КП «МБТІ» у реєстрову книгу за № 370 л-84-155; -визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 23 лютого 1999 року, яке видане [PERSON] на 24/100 частки квартири [ADDRESS]; -скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 24/100 частки квартири за № 264 в будинку № 53 по вул. Калиновій в м. Дніпропетровську. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вказана квартира . № 264 в будинку № 53 по вул. Калиновій в м. Дніпропетровську за ордером була надані позивачці як основному квартиронаймачу на сімю з чотирьох осіб, в тому числі і відповідача [PERSON], який на той час був її чоловіком. З зазначеного часу позивачка зареєстрована та постійно проживає в цій квартирі. Крім позивачки в квартирі поживають їх донька [PERSON], сини [PERSON] і [PERSON], та онуки [PERSON] і [PERSON] В 1991 році позивач з квартири виїхав та за домовленістю між ними була досягнута домовленість про те, що квартира залишиться їх дітям. З вказаного часу відповідач постійно мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Комунар, б. 5Б, кВ. 4, хоча і залишається зареєстрованим у їх квартирі. В лютому 2014 року позивачка вирішила приватизувати квартиру і під час збору документів довідалася про те, що відповідач ще в 1999 році приватизував частину їхньої квартири, а замість договору найму на своє імя надав до органу приватизації ухвалу суду з тексту якої вбачалося, що нібито зі сторонами були укладені окремі договори найму на зазначене житло. Позивачка стверджує, що окремий договір найму житла з відповідачем не укладався і вона разом з іншими членами сімї згоди на приватизацію не надавала. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в суді заперечили проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Заперечення обґрунтували тим, що у липні 1991 року житлова площа квартири була розділена між наймачами, якими є сторони, і з ними були укладені окремі договори найму, за якими у користування відповідача відійшла кімната житловою площею 9,3 кв.м. Позивачка була та залишається основним наймачем решти двох житлових кімнат в квартирі. Вважають, що на приватизацію кімнати згода інших мешканців квартири не була потрібна, оскільки в кімнаті був зареєстрований лише відповідач, і тому приватизація була проведена правомірно. Наполягають на застосуванні наслідків пропущення строку позовної давності. Співвідповідач ТОВ «Дніпровськпромбуд», залучений до участі у розгляді справи ухвалою суду в якості правонаступника ліквідованого ВАТ транспортного будівництва «Дніпротрансбуд», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засіданні представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду у якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог, залучені [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], і [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підтримали в повному обсязі заявлені [PERSON] позовні вимоги та підтвердили фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи [PERSON] судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. До участі у розгляді справи у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ухвалою суду також було залучено Дніпропетровське міське управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області як орган реєстрації прав власності на нерухоме майно. Останнє також було належним чином та завчасно сповіщене про час та місце розгляду справи, однак до суду представника не направило, про причини неявки суд не повідомило. За ухвалою суду справу розглянуто за відсутності третьої особи [PERSON], представників відповідача ТОВ «Дніпровськпромбуд» та третьої особи Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. На підставі досліджених доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини: З копії ордеру (а.с. 7) вбачається, що 21 жовтня 1986 року Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради позивачці [PERSON] був виданий ордер на заселення трикімнатної квартири [ADDRESS] (тепер вул. Калинова) м. Дніпропетровська сімєю у складі чотирьох осіб: -[PERSON] наймач; -[PERSON] чоловік; -[PERSON] син; -[PERSON] син. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 100), 23 липня 1991 року шлюб між сторонами було розірвано. За ч.ч. 1, 2 ст. 104 Житлового кодексу, член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього кодексу. У разі відмовлення членів сімї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоча і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, звязана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобне приміщення (кухня, коридор, комора тощо). У відповідності до копії технічного паспорту на квартиру (а.с. 97), квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат житловою площею 12,0 кв.м., 18,3 кв.м. (з балконом площею 0,9 кв.м.) та 9,9 кв.м., та місць загального користування з корисною площею: кухні 7,6 кв.м., ванної кімнати 2,8 кв.м., вбиральні 1,4 кв.м., коридору 11,8 кв.м., вбудованої шафи 1,5 кв.м. Житлова кімната площею 9,9 кв.м. є ізольованою. На підставі оцінених в сукупності: -копії довідки КП «Жилсервіс-9» (а.с. 102), відповідно до якої на зазначену квартиру відкриті два особові рахунки № 39-53264 на [PERSON] на корисну площу 16,1 кв.м., житлову 9,9 кв.м., та № 39-53360 на [PERSON] на корисну площу 49,2 кв.м., житлову 30,3 кв.м.; -копій квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 103-126), за якими відповідач [PERSON] починаючи з 1991 року регулярно сплачував частину комунальних послуг, які надавалися в зазначену квартиру виходячи з площі 16,1 кв.м., які узгоджуються з витягами з відповідних особових рахунків постачальників відповідних комунальних послуг (а.с. 133-141, 143-150); -визнання позивачкою [PERSON] того факту, що починаючи з 1991 року відповідач сплачував комунальні послуги з кімнату, яку він займав, самостійно за окремими квитанціями; -показань допитаного до якості свідка позивача [PERSON], який показав, що в 1991 році за взаємною домовленістю з позивачкою для вирішення конфлікт, який склався між ними з приводу користування зазначеною квартирою, йому в користування була надана ізольована житлова кімната житловою площею 9,9 кв.м. і за наказом начальника тресту на нього та позивачку були відкриті окремі особові рахунки на відповідні частки квартири. З часу відкриття окремого особового рахунку він самостійно сплачував комунальні послуги; -показань свідка [PERSON] Остання показала, що з 14 липня 1988 року по 01 січня 1992 року працювала паспортистом на дільниці, яка обслуговувала будинок № 53 по вул. Калинова м. Дніпропетровська і особисто оформляла окремі лицьові картки на позивачку та відповідача, яким наказом начальника треста «Дніпротрансбуд» за їх заявами були розділені особові рахунки на жилі приміщення квартири; -пояснень третьої особи [PERSON], який пояснив, що коли в 1991 році проходив службу в армії, за місцем служби з ЖЕКу приходив лист щодо розділення особових рахунків на кватиру, а коли він повернувся з армії, то довідався, що на батька був відкритий окремий особовий рахунок на одну кімнату; судом встановлено, що в 1991 році з відповідачем [PERSON] було укладено окремий договір найму на ізольоване жиле приміщення житлову кімнату площею 9,9 кв.м. у квартирі [ADDRESS], у звязку з чим на відповідача було відкрито окремий особовий рахунок на зазначене житлове приміщення та частку місць загального користування (кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи), що загалом склали за корисною площею 16,1 кв.м. Наведеними доказами спростовуються твердження позивачки про наявність домовленості між сторонами про залишення квартири їх дітям та відсутність на неї будь яких претензій з боку відповідача, а також про те, що при приватизації відповідач підтвердив своє право на частку квартири ухвалою суду про припинення провадження у цивільній справі з його позовом до [PERSON] про зміну умов договору найму житлового приміщення (а.с. 12). Ці ж докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що з часу укладення з відповідачем окремого договору найму позивачці про це було достовірно відомо, оскільки з цього часу вона постійно сплачувала комунальні послуги лише на ту частку квартири, в якій вона була основним квартиронаймачем. Оскільки позовні вимоги щодо правомірності укладення з відповідачем окремого договору найму позивачкою не заявляються, суд не надає йому правову оцінку, виходячи з презумпції його правомірності. З доданої до позову копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 8) вбачається, що на підставі розпорядження керівника Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Дніпротрансбуд» № 1053 від 23 лютого 1999 року відповідач [PERSON] шляхом приватизації кімнати у квартирі спільного заселення з загальною площею кімнат 16,1 кв.м. набув право власності на 24/100 частки квартири [ADDRESS]. Зазначене право власності відповідач зареєстрував в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про що був здійснений відповідний запис в реєстровій книзі за № 370л-84-155. За копією довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 96), відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим власником 24/100 часток вказаної квартири на час розгляду справи в суді. Вирішуючи позовні вимоги суд керується вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, за якою суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, а також вимогами ч. 2 ст. 31 ЦПК України, за якими позивач має право змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті шляхом подання письмової заяви. На підставі наведених вимог, суд надає правову оцінку лише тим доводам позивачки в обґрунтування позовних вимог, які викладені у позовній заяві, та не приймає до уваги інші обґрунтування позовних вимог (підставу позову), які були висловлені позивачкою та її представником усно під час судового розгляду. Обґрунтування позивачкою позовних вимог зводиться до того, що окремий договір найму з відповідачем не укладався, а вона та члени її сімї згоди на приватизацію квартири не надавали. Суд враховує, що у відповідності до приписів ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент приватизації частки квартири), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент приватизації частки квартири), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Суд виходить з того, що кімната у квартирі, де мешкають два і більше наймачів, згідно вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» могла бути обєктом приватизації. На приватизацію зазначеного приміщення, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», була потрібна письмова згода всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в такому приміщенні. За довідкою КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 39» (а.с. 10), у частці квартири, в якій основним квартиронаймачем є відповідач [PERSON] зареєстрований тільки відповідач. З копії паспорту відповідача (а.с. 95) вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 21 листопада 1986 року З довідки КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 39» (а.с. 9) вбачається, що у частці квартири, в якій основним квартиронаймачем є позивачка [PERSON], крім неї станом на 02 жовтня 2014 року зареєстровані [PERSON], її донька [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] та його син [PERSON], [INFO]. Сторонами визнаний той факт, що на час розгляду справи в суді в зазначеній частці квартири також зареєстрований син [PERSON] [PERSON], [INFO]. Докази на підтвердження того, що станом на час приватизації позивачка була зареєстрована в належній відповідачу кімнаті суду не надавалися, отже її письмова згода на приватизацію не була потрібна. Доводи позивачки щодо відсутності письмової згоди на приватизацію від інших повнолітніх членів її сімї судом відхиляються, оскільки позивачка не уповноважена на представництво їх інтересів в суді. Оскільки фактичні обставини, якими позивачка обґрунтувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами, у задоволенні позовних вимог в частині скасування розпорядження про приватизацію квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло слід відмовити. Позовні вимоги в частині скасування держаної реєстрації права власності на квартиру є похідними від зазначених позовних вимог, крім цього позивачкою такі вимоги до відповідного органу державної реєстрації не заявляються і з огляду на викладене задоволенню не підлягають. Оцінюючи доводи відповідача та його представника щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності, суд враховує розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 11 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за якими встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у звязку з їх безпідставністю, підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Понесені позивачкою судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed