Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 01.08.2004 р. зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] З липня 2015 р. подружні відносини припинили через різні характери, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри, вони не мають на меті зберегти їх шлюб, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала із підстав, що в ньому викладені, додатково та на запитання суду пояснила, що вона звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу із підстав, що в ньому викладені, думала, що відповідач змінить свою поведінку та це дасть змогу зберегти сім»ю. Однак примирення вони не досягли, вона не має більше почуттів до відповідача, вони з серпня 2015 року припинили подружні відносини та спільне проживання, спілкуються лише заради дитини. Позивачка вважає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, так як вона не бажає продовжувати подружні відносини із відповідачем. Іншої сім»ї у позивачки немає, просила шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу не змінювати на дошлюбне, судові витрати віднести на її рахунок та не стягувати із відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов визнав, проти його задоволення не заперечив. Суду показав, що вони із позивачкою дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину. Дійсно з літа 2015 року проживають окремо та припинили шлюбні відносини. Спілкуються по телефону. Примиритись йому не вдалось, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примусити до спільного проживання її він не може. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як строк наданий сторонам для примирення не дав позитивних результатів, позивачка не досягла примирення та збереження сім'ї, вона вважає збереження сім'ї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, так як це суперечить її інтересам, спроби до примирення не призвели. Також судом враховується вік сторін, що є людьми із сформованими поглядами на життя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, а саме те, що позивачка 20.08.2015 року звернулась до суду із позовом саме для того, щоб розірвати шлюб, тривалість шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, наявність у сторін неповнолітньої дитини, те, що розірвання шлюбу не позбавляє батьків обов'язку брати участь у вихованні дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.08.2004 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №134 (а.с.3). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с. 4), який проживає із матір»ю та перебуває на її утриманні (а.с.7) Сторони з серпня 2015 року не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів. Двомісячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше збереження шлюбу неможливе, і це суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, про що вона заявила суду. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Судові витрати, враховуючи позицію позивачки підлягають віднесенню за її рахунок (а.с.1) На підставі викладеного,

Outcome: approved