Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. 07.10.2006 року її донька [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], від якого народились онуки Карина, [INFO] та [PERSON], [INFO]. Всі вищезгадані члени родини були зареєстровані в квартирі позивача. [PERSON] був зареєстрований за адресою [INFO] у 2011 році. Проте, сумісне життя доньки позивача з відповідачем не склалося, шлюб сторонам довелось розірвати, а [PERSON] в червні 2014 року виселився з квартири [PERSON] та вивіз належні йому речі. Неодноразовість звернень до відповідача стосовно його добровільного зняття з реєстраційного обліку не дали жодних результатів, що вимусило позивача звернутися до суду. Посилаючись на положення ст. 405 ЦК України і не проживання відповідача за місцем реєстрації понад встановлений строк, просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов. Суду пояснили, що відповідач є колишнім чоловіком [PERSON], яка є донькою позивачки. Сімейне життя [PERSON] та відповідача не склалося, тому вони розірвали свій шлюб. [PERSON] в червні місяці 2014 р. зібрав свої особисті речі і виїхав з квартири. [PERSON] намагалася поновити стосунки, зберегти сімю, однак в грудні місяці 2014 р. відповідач прийшов до буд. 160, зіпсував замки дверей та самі вхідні двері квартири, крім того вчинив бійку у підїзді, тому в подальшому спроб поновити сімейні стосунки [PERSON] не вживала. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Відповідач, представник відповідача просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. За запереченнями, надісланими на адресу суду, зазначають, що за позовною заявою не є доведеним факт відсутності відповідача за місцем реєстрації без поважних причин з огляду на перешкоди позивача у користуванні житловим приміщенням. Крім того, в позові не стоїть питання про зняття відповідача з реєстрації місця проживання. [PERSON] є військовозобовязаним чоловіком призовного віку, а тому у разі позбавлення його права на користування житловим приміщенням, він втратить право на реєстрацію у даному приміщенні і відповідно стане безхатченком. Користуючись своїм конституційно закріпленим правом на житло, просив в позові відмовити та покласти судові витрати на позивача (а.с. 35-36). Також суду [PERSON] пояснив, що в грудні місяці 2014 р. з його боку була спроба потрапити до квартири [ADDRESS] та забрати свої речі, а саме холодильник, але замки на дверях були змінені, двері ніхто не відкрив. Даний факт став причиною для звернення [PERSON] до Нікопольського відділу поліції з відповідною заявою (а.с.39-40). В судовому засіданні [PERSON] додатково пояснив, що до моменту купівлі вищезазначеної квартири, в період з 1990 по 2004 роки в ній ніхто не проживав, вона була опечатана (а.с. 37). За 14 років квартира набула такого стану, який потребував її поліпшення та ремонту. Тому він, на той час проживаючи з донькою позивача однією сімєю, приймав активну фінансову участь у проведенні ремонту в квартирі. Враховуючі викладені факти, [PERSON]О вважає, що вимоги щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підлягаючими задоволенню. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 20). Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків, суд приходить до наступного.\~ Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON], належить квартира [ADDRESS] (а.с.4). Позивач, враховуючи шлюбні відносини відповідача з її донькою, зареєструвала [PERSON] у належній їй квартирі 17.06.2011 року, як члена родини. Сумісне життя між [PERSON] та відповідачем не склалося і шлюб, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду від 12.03.2015 року був розірваний (а.с.9). За зазначеним рішенням Нікопольського міськрайонного суду встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені в липні місяці 2014 р. (а.с. 9) Відповідно до акту № 834 від 08.12.2015 р., затвердженого директором ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» [PERSON] зареєстрований в [INFO] і за зазначеною адресою не проживає з 2014 р. (а.с. 7) Факт реєстрації відповідача в квартирі підтверджується довідкою про склад сімї від 08.12.2015 р. виданою ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» (а.с. 8) В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що в останній раз бачили [PERSON] біля квартири [ADDRESS] в грудні місяці 2014 р. коли ставця інцидент між сторонами та бійка у підїзді будинку. Більше [PERSON] до квартири позивача не приходив. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ставлячи перед судом питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач посилається на положення ст. 405 Цивільного кодексу України, якою закріплено право членів сімї власника житла на користування цим житлом. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Факт не проживання відповідача у квартирі більше одного року підтверджений актом обстеження комісії за підписами сусідів затвердженого директором ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» від 08.12.2015 р. (а.с. 7), поясненнями свідків. Зазначені обставини крім того підтвердили як позивач, представник позивача по справі так і відповідач. Посилання відповідача, на підставу своїх заперечень, що він є військовозобовязаним та повинен отримувати кореспонденцію за місцем реєстрації, у суду викликає сумнів, оскільки крім зазначених документів, пояснень свідків, [PERSON] сам підтвердив суду, що в літку 2014 р. коли забирав свої речі, він в останній раз був в квартирі позивача, та в грудні місяці 2014 р. він був у підїзді будинку, однак до квартири не заходив. Аналізуючи зібрані по справі докази, пояснення сторін, свідків суд приходить до думки про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідач є колишнім членом сімї власника, без поважних причин не проживає у будинку понад один рік. Інша домовленість між сторонами відсутня. Тому, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Проведення ремонтних робіт у квартирі [PERSON], поділ майна подружжя є можливим предметом спору за відповідним зверненням до суду у встановленому законом порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved