Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 вересня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем спільних дітей не мають. Натомість позивач має на своєму утриманні доньку [PERSON], 2012 року народження від шлюбу з колишнім чоловіком. З грудня 2014 року шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення, вважає неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу просила задовольнити на підставах, зазначених в позовній заяві (а.с. 15). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяв про участь у розгляді справи не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку, доказів поважності причин неявки не надав та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.09.2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 2436 (а.с.4). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що між подружжям з грудня 2014 року виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін.

Outcome: approved