Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що між нею та [PERSON] 05 лютого 2020 року було зареєстровано шлюб. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Фактично вони не проживають однією сім`єю, шлюб носить формальний характер, оскільки впродовж тривалого часу вони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Чоловік постійно проявляє неповагу до неї, з його ініціативи постійно виникають сварки, були навіть випадки нанесення тілесних ушкоджень. Відповідач більшу частину року проводить на роботі у Російській Федерації, в Україну приїжджає на один-два місяці. Значну частину часу в Україні він проводить за вживанням міцних алкогольних напоїв. Раніше вона не могла звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки дитина не досягла однорічного віку. Така поведінка негативно впливає на розвиток їхньої спільної малолітньої дитини. Просить розірвати шлюб, укладений 05 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , а також залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задоволити частково з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони 05 лютого 2020 року зареєстрували шлюб у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 33, що стверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 05 лютого 2021 року Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим в Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 18 серпня 2020 року. З довідки, виданої КНП «Дрогобицька міська поліклініка» ДМР № 55 26 травня 2021 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з 2021 року. З позовної заяви встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально, а його існування суперечить інтересам позивачки. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім`ї неможливе та суперечить\~ інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. З приводу вимоги позивачки відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » суд зазначає наступне. Зі свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що дошлюбне прізвище нареченої було « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 03 грудня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області [PERSON] , [INFO] , змінила ім`я на « [PERSON] ». Згідно зі ст. 35 СК України наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. Наречена, наречений мають право приєднати до свого прізвища прізвище нареченого, нареченої. Якщо вони обоє бажають мати подвійне прізвище, за їхньою згодою визначається з якого прізвища воно буде починатися. Складення більше двох прізвищ не допускається, якщо інше не випливає із звичаю національної меншини, до якої належить наречена і (або) наречений. Якщо на момент реєстрації шлюбу прізвище нареченої, нареченого вже є подвійним, вона, він має право замінити одну із частин свого прізвища на прізвище другого. Частиною 1 статті 28 ЦК України передбачено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Отже, фізична особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на наведене, суд вважає, що підстав для відновлення позивачці прізвища « [PERSON] » у межах заявленого позову про розірвання шлюб немає, оскільки у розумінні сімейного та цивільного законодавства дошлюбним прізвищем нареченої є « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача слід стягнути сплачений позивачкою при зверненні до суду судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved