Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ Ренесанс Траст та просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 3555,19 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 15.03.2011 року працювала на ТДВ ЖЛ бісквітником 2-го розряду. 30.11.2015 року звільнена з посади бісквітника 2-го розряду на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у звязку з переведенням на роботу до ТОВ Ренесанс Траст. 10.12.2015 року прийнята за переведенням до ТОВ Ренесанс Траст на посаду бісквітника 2-го розряду. 04.01.2016 року позивач звільнена з ТОВ Ренесанс Траст за переведенням до ЗАТ Житомирські ласощі, однак, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку та не виплачена заборгованість по заробітній платі за грудень 2015 року у сумі 3555,19 грн. Також відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судове засідання позивач не зявилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що між позивачем як працівником та відповідачем як роботодавцем існували трудові правовідносини, які регулюються законодавством про оплату праці, що грунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, Закону України Про оплату праці та інших актів законодавства України. Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Встановлено, що позивач перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ Ренесанс Траст. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] прийнято на роботу 10.12.2015 року на посаду бісквітника 2-го розряду в цех №6 та 04.01.2016 року її звільнено з займаної посади за переведенням в ЗАТ Житомирські ласощі. Однак, при звільненні з позивачем не було проведено розрахунок по заробітній платі за грудень 2015 року. Враховуючи ту обставину, що відповідач на неодноразові вимоги суду, надати довідку про нараховану та невиплачену заробітну плату не надав належних та допустимих доказів про виплату заробітної плати за цей період, суд, при визначенні заборгованості вважає за необхідне виходити із розрахунку мінімальної заробітної плати, яка відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2015 рік становила 1378 грн. на місяць та за спірний період складає 1378 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст.238 КЗпП України, рішення про виплату заробітної плати працівникові не обмежується будь-яким строком. Крім того, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. Оскільки відповідач не надав суду довідку про середньомісячну заробітну плату позивача перед звільненням, то суд при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку також виходить із мінімальної заробітної плати в розмірі 1378 грн., яка була визначена законодавством України на час звільнення позивача. Враховуючи викладене суд стягує з відповідача на користь позивача 15158,00 грн. (1378 грн. х 11 місяців = 15158 грн. ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням вимог ст.233 КЗпП України та часу розгляду справи в суді. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial