Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з січня 1944 року її мати [PERSON] працювала в колгоспі «Комуніст» Дворічанського району Харківської області. В січні 1981 року вона звільнилася з роботи у звязку з виходом на пенсію за віком, однак продовжувала проживати на території господарства і була його членом. Після реорганізації колгоспу в КСП «Колодязнянське», 24 грудня 1995 року останньому був наданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000409 на загальну площу 9135,7 га, однак за невідомих причин матір позивача не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). 27 липня 1998 року [PERSON] померла. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мати позивача мала право на земельну частку (пай), оскільки на момент видачі державного акту [PERSON] проживала в [INFO] та була членом КСП «Колодязнянське». В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії И-ЯР №814004 від 09 травня 1958 року, виданого Колодязненською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народилася 27 квітня 1958 року. Батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВЛ №418311 від 07 серпня 1976 року, виданого Печенізьким селищним ЗАЦС, сел. Печеніги Чугуївського району Харківської області, [PERSON] 07 серпня 1976 року уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON]. Відповідно до трудової книжки №1206 від 01 січня 1965 року, [PERSON] у період часу з 1944 року по 17 січня 1981 року працювала в колгоспі «Комуніст» Колодязненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Згідно з посвідченням від 21 квітня 1981 року, [PERSON] від 30 березня 1981 року призначена колхозна пенсія по старості. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №076973 від 27 липня 1996 року, виданого Кіндрашівською сільською радою Купянського району Харківської області, [PERSON] померла 27 липня 1998 року. Згідно з довідкою відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області №29-20.17-0.7-1803/2-16 від 04 серпня 2016 року, КСП «Колодязнянське» 24 грудня 1995 року був наданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000409 на загальну площу 9135,7 га. Розпорядженням Дворічанської районної державної адміністрації від 24 грудня 1996 року №482 в КСП «Колодязнянське» було проведено розпаювання земель між членами підприємства. Вартість земельної частки (паю) на той період складає 25278,97 грн.97 коп. Середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складав 8,80 га. Відповідно до довідки відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області №29-20.17-0.7-1967/2-16 від 30 серпня 2016 року, [PERSON] не значиться в списку громадян для отримання права на земельний сертифікат (пай), що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000409. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільскогосподарськими підприємствами і організаціями» № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно п.п. 4,5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95, розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа. Відповідно до пункту 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 3 ст. 1 вищезазначеного Закону, право особи па земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач та відповідач, який не заперечував проти задоволення позову, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 129 Конституції України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» від 08.08.1995р. №720/95, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 25, 1218, 1258, 1268 ЦК України

Outcome: approved