Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 14 вересня 1995 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу вони проживали разом у квартирі у м. Трускавець. У шлюбі 17 березня 2010 року народився син. Після одруження у них були приязні взаємовідносини, однак після народження сина її чоловік суттєво змінився, приділяв мало уваги сімейним обовязкам та веденню спільного господарства, а також почав зловживати алкогольними напоями, у звязку з чим у сім'ї почали виникати непорозуміння, постійні конфлікти. Вона намагалася змінити відношення відповідача до сім'ї, однак всі спроби виявилися марними. Шлюбні відносини вони не підтримують з 2010 року, з цього ж часу не ведуть спільного господарства, тому вона втратила почуття поваги та любові до відповідача, а тому шлюб існує формально і зберегти його неможливо. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що підстав продовжувати подружнє життя немає. Вони не підтримують подружніх взаємовідносин з 2010 року. Відповідач зловживає алкогольними напоями та не дбає про сім'ю. Крім того, відповідач забороняв їй ходити на роботу, тому що постійно ревнував, що спричиняло на неї тиск психологічного характеру. Не зважаючи на те, що судом надавався строк для примирення, відповідач жодних заходів для збереження сім'ї не вживав. Просила шлюб розірвати. Відповідач не заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що він не хотів би розривати шлюб заради дитини, але розуміє, що сімейні відносини з дружиною остаточно розпалися. Вжиті судом заходи для примирення виявилися безрезультатними. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 14 вересня 1995 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління Львівської області, актовий запис № 153, що стверджується свідоцтвом про шлюб І-СГ № 184519 /арк. справи 4/. У сторін є спільний син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження І-СГ № 219632 /арк. справи 7/. Подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що фактично шлюбні відносини припинено з 2010 року. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб. Вжиті судом заходи примирення подружжя не допомогли зберегти сімю, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Ні позивачка, ні відповідач, не зважаючи на його заперечення проти розірвання шлюбу, не здійснили жодних кроків для збереження їхньої сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність, і може мати наслідки, встановлені законом, що передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить\~ інтересам позивача, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного та

Outcome: approved