Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимог тим, що 19 листопада 2014 року між нею та відповідачем укладено договір позики та останнім написано розписку, згідно якої він отримав у [PERSON] в борг 13 300 доларів США та зобовязався повернути вказану суму протягом двох років. Вказує на те, що у визначений термін відповідач борг не повернув, вона та її представник неодноразово зверталися до відповідача з проханням повернути борг добровільно, про те врегулювати спір в позасудовому порядку не вдалося, а тому просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 13 300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на день звернення до суду складає 361 627 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак від її представника [PERSON] надійшла заява в якій він просить розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін). Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року позивачка [PERSON] надала відповідачу [PERSON] позику, розміром 13 300 доларів США, що підтверджується розпискою, яка підписана позивачем та відповідачем 19 листопада 2014 року. 13 300 доларів США. Відповідач, відповідно до розписки зобов'язаний повернути, надану йому позику протягом двох років. Як встановлено в судовому засіданні відповідач взяті на себе грошові зобов'язання щодо повернення позики не виконав. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ч. 2 даної статті передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими і такими, що мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні еквівалент в іноземній валюті. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п.14 постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня (ч.1 ст.192 ЦК України). У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 21 лютого 2017 року офіційний курс валют Національного банку України, зокрема, гривні до долара США становив 27,03 грн. за 1 долар США. Отже, заборгованість за договором позики від 19 листопада 2014 року становить 359 499 грн. У відповідності до вимог ст. ст. 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі ст. ст. 526, 599, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 84, 88 ЦПК України, суд

Outcome: approved