Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Знам’янської міської ради Кіровоградської області, в якому просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування в першу чергу за законом після смерті чоловіка [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вони у 1985 році придбали старий будинок [ADDRESS]. За рішенням виконавчого комітету Знам’янської міської ради Кіровоградської області її чоловіку було виділено земельну ділянку за вказаною адресою та надано дозвіл на будівництво нового будинку на місці старого. У 1991 році вони побудували новий будинок, але право власності на нього чоловік не оформив, тому на момент його смерті правовстановлюючий документ відсутній. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на вказаний будинок і вона, як спадкоємець першої черги, своїми діями фактично прийняла спадщину, проте, звернувшись до нотаріальної контори, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на будинок. Зазначені обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги та просила розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача Знам’янської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, докази, встановив наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 22.07.1978 укладено шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.7). [PERSON] 05.06.1985 придбав жилий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с.8-9). У листопаді 1990 року встановлено в натурі межі земельної ділянки, площа якої склала 763 кв. м., виділеної [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку і господарчих будівель (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Знам’янської міської ради народних депутатів від 21.11.1990 №440, [PERSON] дозволено будівництво нового житлового будинку на місці старого на своїй присадибній ділянці по [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з технічним паспортом (а.с.13-19) та довідкою-характеристикою (а.с.20), загальна дійсна вартість житлового будинку по [ADDRESS] складає 141462 грн. З листа ЗМКП «БТІ» вбачається, що [PERSON] по [ADDRESS] побудував житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами у 1991 році, але на той час не прийняв його в експлуатацію. Домоволодіння належить [PERSON], правовстановлюючий документ відсутній і видати його не можливо, у зв'язку зі смертю власника (а.с.21). Згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO], на ім'я [PERSON], відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.22). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини 31.03.1992, а 09.09.2014 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS], на що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 №6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, те, що спадкодавець, спадщину після смерті якого бажає отримати позивач, за життя не звернувся до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, те, що за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позов є обґрунтованим і за позивачем можливо визнати право власності на зазначений будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст.328, 331, 1216, 1218, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 та

Outcome: approved