Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що вона є власником квартири, що за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований її син [PERSON] , який з вересня 2017 року в квартирі не проживає. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує її права, спричиняє для неї додаткові незручності в оформленні субсидії, сплаті додаткових комунальних послуг, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги, та винести рішення, яким визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщеннями, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак її представник адвокат Джуган Н.Б. подала до суду заяву, якою просить розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задоволити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, зокрема через оголошення опубліковане на сайті судової влади, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280\~ЦПК та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 23.09.2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССУ [NUMBER] , одноосібним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] З довідки №108 від 05.11.2018 року голови ЖБК «Рассвет» слідує, що в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] , який з вересня 2017 року в квартирі не проживає. З акту перевірки режиму проживання громадян даного кооперативу від 08.10.2018 року слідує, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає починаючи з вересня 2017 року. З довідки №23840 від 23.102.108 року ст. ДОП сектору превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Ігнатьо О.В. вбачається, що [PERSON] протягом тривалого часу не проживає за адресою [ADDRESS] , про що підтвердили мешканці вказаного будинку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що [PERSON] є законною власницею вищевказаної квартири і факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, суд приходить до висновку, що поданий [PERSON] позов в цій частині є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вказану вимогу, суд вважає передчасною, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов`язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. За таких обставин поданий [PERSON] позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки, понесені останньою судові витрати.

Outcome: approved