Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в інтересах [PERSON], заінтересовані особи Вінницька міська рада, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, мотивуючи заяву тим, що 20.08.1997 року померла [PERSON], яка була матірю [PERSON]. Прізвище «Тарковська» було присвоєно [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] в 1932 році. В шлюбі народилася дочка [PERSON], дошлюбне прізвище якої [PERSON]. Згодом з невідомих причин прізвище матері «Тарковська» було змінено на дошлюбне прізвище «Мельник». В звязку з відсутністю документів, які б підтверджували зміну прізвища померлої виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин між [PERSON] та її дочкою [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина на належну їй на праві власності 1/6 частку квартири [ADDRESS], в якій мати проживала та була зареєстрована на день смерті. Крім того відкрилася спадщина на інші речі померлої. На день смерті матері [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, проте вона поховала матір та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої, а саме одяг та посуд. Встановлення фактів, що мають юридичне значення потрібно для того, щоб реалізувати свої права як спадкоємця. Просить встановити факти, що мають юридичне значення про те, що [PERSON], яка померла 20.08.1997 року була матір'ю [PERSON], та про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON]. В подальшому, на усунення недоліків заяви, зазначених в ухвалі Вінницького міського суду від 09.11.2015р., заявником подано уточнюючу заяву, в якій заявником зазначено [PERSON], заінтересовані особи Вінницька міська рада, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення фактів того, що [PERSON], яка померла 20.08.1997 року була матір'ю [PERSON], та про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON]. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON], а також представник [PERSON] [PERSON] підтримали заяву з викладених у ній підстав та просили суд заяву задовольнити. При цьому, представник [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею при підготовці уточнюючої заяви допопущені описки, а саме у вступній частині заяви, по її тексту та в резолютивній її частині помилково зазначено по батькові заявника «Юхтимівна», тоді як необхідно зазначити «Юхимівна», а тому просила суд врахувати цю описку при прийнятті рішення суду. Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не заперечує щодо встановлення факту родинних відносин між заявником та особою яка померла, а при вирішенні питання щодо встановлення факту прийняття спадщини покладається на розсуд суду. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, однак до суду надійшли заяви №647-31-04-39 від 11.08.2015р., №757-31-4-39 від 17.09.2015р., №814-31-04-39 від 10.10.2015р., №827-31-04-39 від 19.10.2015р., №861-31-04-39 від 02.11.2015р. про розгляд справи без представника відділу та вирішення питання на розсуд суду. В судовому засіданні за клопотання заявника були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до частини 5 статті 180 ЦПК України свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що 20.08.1997 року померла [PERSON], яка була матірю [PERSON]. Прізвище «Тарковська» було присвоєно [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] в 1932 році. Однак згодом з невідомих причин прізвище [PERSON] було змінено на дошлюбне прізвище [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй на праві власності 1/6 частку квартири [ADDRESS] та на інші речі померлої. На день смерті матері [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, однак вона займалася похованням матері та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої. [PERSON] Ярославович в судовому засіданні пояснив, що тривалий час знає родину заявника, оскільки його брат є зятем [PERSON]. Йому відомо, що [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла 20.08.1997 року. [PERSON] до дня смерті проживала в [INFO]. Після смерті матері [PERSON] забрала з квартири її речі. [PERSON] пояснив суду, що він на своєму автомобілі (сьома модель автомобіля жигулі), разом зі своїм братом перевозив речі після смерті [PERSON], а саме: стіл, стільці, виносили їх з кімнати де проживала покійна, перевозили речі декілька разів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] це баба його дружини [PERSON], а [PERSON] його теща, він проживав в одній квартирі разом з покійною [PERSON] Свідок також пояснив, що після смерті [PERSON] всі її речі забрата [PERSON], це рушники саморобні, хустки, сарафани. При цьому, свідок пояснив, що меблів у неї не було, всі речі які залишилися вони за один раз перевезли разом з братом. Показання свідків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] суд до уваги не приймає, оскільки на момент смерті [PERSON] (20.08.1997) їм виповнилося шість та вісім років відповідно, а тому події 1997 року, вони памятають не чітко та фрагментально. Заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява частково обґрунтована і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України) Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-АМ № 016113 [PERSON] померла 20.08.1997 року в м. Вінниці. (а. с. 4). Із копії запису акта про укладення шлюбу №118 від 30.05.1981 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в 1932 році, після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. (а. с. 8). В даному шлюбі, як вбачається із копії свідоцтва про народження серії ЯЩ № 654213, 07.10.1932 року народилася дочка [PERSON]. В свідоцтві про її народження у графі мати записано [PERSON], у графі батько записано [PERSON]. (а. с. 5). Із копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого 05.05.1956 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05.05.1956 року, після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище Гершун. (а. с. 6). Як вбачається з довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області №168-3.1-07-113 від 03.07.2015 року у відділі відсутній актовий запис про розірвання шлюбу на [PERSON] та [PERSON] за період з 1946 року по 03.07.2015 року. (а. с. 7). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00015545910 від 03.07.2015 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в 1932 році, після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Крім того, з даного витягу вбачається, що [PERSON] загинув під час Великої Вітчизняної війни. (а. с. 9-10). Разом з тим, як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] (дочка заявника) №144341 від 30.06.1958р., її матірю зазначено [PERSON] (а не Юхтимівна), а батьком [PERSON]. (а.с 20). В подальшому, [PERSON], у звязку з реєстрацію шлюбу з [PERSON], змінила прізвище на «Куца» (а.с 21) Суд не приймає до увагу ту обставину, що у довіреності від 19.05.2015р. (а.с. 19) по батькові заявника зазначено «Юхтимівна», оскільки як пояснили в судовому засіданні представники заявника, ця помилка повязана з перекладом довіреності на українську мову. При цьому, суд враховує що у всіх документах, а саме у свідоцтві про народження заявника серії ЯЩ № 654213, свідоцтві про укладення шлюбу від 05.05.1956 року, які видавались російською мовою, по батькові заявника зазначено «Ефимовна», що в перекладі на українську мову означає «Юхимівна» За таких обставин суд вважає, що факт, що має юридичне значення, про те, що [PERSON], яка померла 20.08.1997 року в м. Вінниці була матір'ю [PERSON], [INFO], підтверджено в судовому засіданні і заява в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 31.07.1997 року співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках (по 1/6) є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON] 20.08.1997 року відкрилася спадщина на належну їй на праві власності 1/6 частку квартири [ADDRESS], в якій [PERSON] проживала та була зареєстрована на день смерті. Дані обставини підтверджуються Свідоцтвом на право власності на житло від 31.07.1997 року та довідкою ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» від 13.07.2015 року № 4187. (а. с. 11-12). Свої вимоги в цій частині заявник мотивує тим, що на день смерті матері заявник - [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, проте вона поховала матір та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої, а саме одяг та посуд. Як вбачається з матеріалів справи, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 20.08.1997 року, тобто у період дії положень Цивільного кодексу УРСР. Отже правовідносини, які мають місце в даній цивільній справі, враховуючи відкриття спадщини у зв'язку зі смертю [PERSON] до 01 січня 2004 року, регулюються відповідними нормами ЦК УРСР 1963 року: розділом УІІ «Спадкове право», зокрема, щодо підстав спадкоємства, часу відкриття спадщини, прийняття спадщини та ін. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при вирішенні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] слід керуватись вимогами Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Положеннями статей 549, 554 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528, 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів. Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Як встановлено в судовому засіданні, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не зверталася та свідоцтво про право на спадщину не отримувала, а тому є такою, що не прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року, який діяв на час виникнення цих правовідносин). Як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) наданого приватним нотаріусом [PERSON] 09.07.2015 р. №40887790, в реєстрі відсутня інформація про спадкову справу відкриту після смерті 20.08.1997 року [PERSON]. (а. с. 16). Та обставина, що [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, проте вона поховала матір та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої, а саме одяг та посуд, не є свідченням прийняття нею спадщини. Дані твердження заявника не підтверджені жодним доказом. Крім того, суд вважає, що показання свідків не можуть братись до уваги при вирішенні спору, оскільки їх показання містили розбіжності, а деколи за своїм характером були припущеннями. Зокрема, свідок [PERSON] пояснював, що разом зі своїм братом перевозив речі після смерті [PERSON], а саме: стіл, стільці, виносили їх з кімнати де проживала покійна, перевозили речі декілька разів його автомобілем, тоді як свідок [PERSON] пояснив що меблів у покійної не було, всі речі які залишилися вони загорнули у хустину та відвезли [PERSON] на автомобілі брата (за один раз). В той же час, суд звертає увагу, що усі свідки, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються родичами. Так, [PERSON] є дочкою [PERSON] (заявника), [PERSON] чоловік [PERSON] та зять [PERSON] Юхиміни, а [PERSON] рідний брат [PERSON]. Таким чином, їхні свідчення суд оцінює критично, оскільки вони викликають сумніви в їх достовірнотсі, так як всі ці особи є зацікавленими у результаті розгляду даної справи. Поряд з цим, з клопотанням про виклик інших свідків, зокрема сусідів померлої, представники заявника не зверталися. Натомість в матеріалах справи міститься копія домової книги, з якої вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала в будинку за адресою: м. Вінниця. вул. Серафимовича, 42. (а. с. 13-15). Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не може вважатись такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial