Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 10 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем, було укладено договір позики грошових коштів у іноземній валюті в сумі 2500 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідач надав позивачу власноручно написану та підписану ним розписку, згідно якої він отримав у позивача в борг гроші в сумі 2500 доларів США. Згідно змісту боргової розписки, [PERSON] зобов`язувався повернути грошові кошти до 20 жовтня 2017 року. Станом на 20 листопада 2019 року, на момент звернення до суду з даним позовом, кошти ним повернуті не були. Позивач неодноразово намагалась повернути свої кошти, але відповідач постійно ухиляється від виконання зобов`язання, що змушує її звертатися до суду для захисту своїх прав. Позивач просить стягнути з [PERSON] основну суму боргу за договором позики, три процента річних за несвоєчасне виконання зобов`язання та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що брав гроші в борг не в позивача, а в її сина [PERSON] , про що останньому власноручно написав відповідну розписку на суму 2500 доларів США. Зазначає, що по цій розписці повернув [PERSON] 600 доларів США. Доказів отримання [PERSON] 600 доларів США він не має. В зв`язку з викладеним позовні вимоги визнає частково в сумі 1900 доларів США та відповідно меншу суму трьох відсотків річних. Вислухавши думку представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів(суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі підтверджено наявністю розписки позичальника. Факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів підтверджується оглянутим в судовому засіданні оригіналом розписки [PERSON] на суму 2500 доларів США, яка була написана відповідачем, а також її копією (а.с. 7). Вказана розписка є борговим документом, що підтверджує укладення договору позики (ч. 1 ст. 207, ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження повного чи часткового виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню отриманих від позивача коштів. В зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги його пояснення в частині того, що він повернув по боргу 600 доларів США, а також в частині отримання ним коштів не у позивача, а в її сина, оскільки останнє також не ґрунтується на доказах. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком заборгованості та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання 3% річних, що становить 170,53 доларів США. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, яка викладена у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved