Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила: визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,7055 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну частку (пай) від 25.09.2008 року за [NUMBER] , виданий на підставі розпорядження голови Ямпільської РДА для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області, а також встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON] (дружина її батька). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю), площею 2,7055 умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області. При житті [PERSON] склала заповіт на користь її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] вона фактично вступила у володіння та користування спадковим майном. В установлений судом строк вона звернулася із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але вона не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування через втрату оригінала правовстановлюючого документа. Вона фактично володіє даною землею. Ніхто на неї не претендує, спорів щодо даної земельної ділянки немає. Позивач [PERSON] свою позовну заяву підтримує та просить суд її задовольнити. Представник позивача [PERSON] - Вовк Е.П., яка діє на підставі Ордеру серії ВН №041784 від 20.05.2019 та Договору про надання правової допомоги від 20.05.2019 заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№3626 від 14.05.2019, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про виклик і допит свідків, клопотання представника позивача про долучення письмових доказів. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 20 травня 2019 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом, задоволення клопотання представника позивача про виклик і допит свідків, а також про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засідання судом встановлено, що вона є сусідкою позивача у місті Ямпіль, а також у селі, де проживала її бабуся. Позивач проживала разом із покійною, доглядала її, а також здійснювала її поховання. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні судом встановлено, що вона працювала разом із позивачем. Позивач проживала разом із бабусею, здійснювала її догляд. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.5) судом встановлено, що позивачка народилася [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, там і зареєстрована. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 17.01.2018 року (а.с.6) судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у селі Тростянець Ямпільського району Вінницької області. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 28.12.2017 року (а.с.7) судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.12.1975 року (а.с.8), свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.11) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00022547832 від 05.04.2019 (а.с.17) судом встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] . Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №22/02-31 від 25.01.2019 виданої державним нотаріусом Іськовою Н.М. (а.с.10) судом встановлено, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала померлій [PERSON] у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на земельну ділянку за [PERSON] Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого на підставі розпорядження голови Ямпільської РДА від 21.04.2008 року №199 на ім`я [PERSON] (а.с.13) судом встановлено, що остання є власником земельної ділянки площею 2,7055 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії місцевої газети «Ямпільські вісті» від 19 жовтня 2018 року (а.с.14) судом встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий 25.09.2008 року на ім`я [PERSON] втрачено та вважається недійсним. Із заповіту складеного 18 липня 2005 року у селі Тростянець Ямпільського району Вінницької області (а.с.15) судом встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті [PERSON] . Із довідки №995 від 11.10.2018 року виданої виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а.с.16) судом встановлено, що заповіт №103 [PERSON] зареєстрований 18 липня 2005 року. Із довідки №3 від 17.01.2018 судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , хоронила її позивач [PERSON] Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, сумнівів у тому, що позивач проживала із [PERSON] , яка померла [INFO] у селі Тростянець Ямпільського району Вінницької області, однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, у суду не виникає. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.15 ЦК України позивач має право на захист судом невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Позивач [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України вважається спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи ту обставину, що будь-які інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно відсутні, позивач немає можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, а також ті обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст.1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1264, 1268 ЦК України.

Outcome: approved