Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Старобільська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, у якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачка [PERSON] посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира по [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який після розірвання шлюбу 04 липня 2013 року зібрав свої речі та виїхав з даної квартири до своїх батьків, що мешкають за адресою: [ADDRESS]. На утримання квартири та сплату комунальних послуг відповідач кошти не надає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Реєстрація відповідача у вказаному будинку перешкоджає позивачці володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй домоволодінням. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи попереджався належним чином. Представник третьої особи Старобільської міської ради надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України на підставі наявних доказів. За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 липня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Факт належності квартири [ADDRESS] позивачці [PERSON] підтверджується копією договору дарування квартири, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7-8). Те, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній в позові квартирі підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов сім'ї, копією домової книги (а.с.6, 11-13). Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні встановлено, що за договором дарування квартири позивачка [PERSON] набула право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідач [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою більше трьох років. Право користування житлом він набув, як член сім'ї, оскільки він був чоловіком позивачки [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач за вищевказаною вказаною адресою не проживає, а тому житлове приміщення за ним не повинно зберігатися. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, він може бути знятий з реєстрації за вищевказаною адресою. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р.- зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням. Суд вважає, що виходячи з наданих доказів і враховуючи принципи справедливості, змагальності, розумності, законності, та враховуючи інтереси позивачки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду, вона не порушує питання про стягнення з відповідачів судового збору, а з власної ініціативи суд не може вийти за межі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved