Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилається на те, що вона з відповідачем уклала шлюб 17 травня 1997 року у відділі РАЦСу Хустської РДА, про що зроблено а/з № 89. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони є люди різних характерів та поглядів на життя, через що між ними постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідач належним чином не піклується та не утримує сімю. На неодноразові прохання змінити свою поведінку відповідач не реагує. Подальше сумісне життя за таких обставин є неможливим. Їхній шлюб існує лише формально та не виконує свого прямого призначення, а тому його збереження є недоцільним. Неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, перебувають на повному її утриманні. На догляд за дітьми потрібні значні кошти, а позивачка самостійно не в змозі забезпечити їх утримання. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним та працює сезонним робітником. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не зявилися. Подали заяву про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити з мотивів, наведених у заяві. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суд не повідомив. В порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 травня 1997 року у відділі РАГСу Хустської районної державної адміністрації за актовим записом № 89. Від спільного подружнього проживання у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів на шлюб та сімю, нехтування з боку відповідача сімейними цінностями, що призводить до постійних сварок та непорозумінь між сторонами. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач зобовязання по утриманню дітей належно не виконує, матеріальної допомоги по утриманню дітей позивачці не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу: дітей віком від 6 до 18 років 1286 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову. Судові витрати по справі, підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved