Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON], про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою за №112 в будинку №27 по пр-т. Злуки в м. Тернополі. В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є власником квартири за №112 в будинку №27 по пр-т. Злуки в м. Тернополі. У даній квартирі, крім неї, також зареєстровані: її син [PERSON], [PERSON] та відповідач чоловік [PERSON] Протягом останніх трьох років відповідач не проживає за вищевказаною адресою без поважних причини, не приймає участі в утриманні житла та не цікавиться ним. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира за №112 по пр-т. Злуки, 27 в м. Тернополі, належить на праві особистої приватної власності [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 30 червня 2016 року за №62365261, свідоцтвом про право власності на житло від 09 березня 1999 року, виданим міським бюро технічної інвентаризації згідно розпорядження від 01 березня 1999 року за №2939 та договором дарування від 23 червня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №953. Як вбачається з довідки ТОВ «КомЕнерго-Тернопіль-3» від 24 вересня 2018 року за №2082, у квартирі по пр-т. Злуки, 27/112 в м. Тернополі, зареєстровані: [PERSON], [PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] онука. Крім цього, із вказаної довідки вбачається, що [PERSON] не проживає по вказаній адресі більше трьох років. З акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 24 вересня 2018 року, складеного ТОВ «КомЕнерго-Тернопіль-3» встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає по пр-т. Злуки, 27/112 в м. Тернополі. Відповідач в судове засідання не зявився та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не надав. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому, відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦПК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником спірної квартири, де зареєстрований її чоловік [PERSON] Матеріалами справи підтверджено, що відповідач більше року не проживає у спірній квартирі, не цікавиться квартирою, не приймає участі в її утримані та не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не звертався. Вказане житло залишив добровільно та його місце перебування позивачу не відомо. Вказаними діями відповідач порушує та обмежує права позивача, як власника житла, на користування та розпорядження власністю. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за №112 в будинку №27 по пр-т.\~Злуки в м. Тернополі. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився та не представив суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved