Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним частини Договору іпотеки. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 24.04.2008 року її чоловіком було придбано у власність квартиру в м. Ужгород, вул. Сечені, 50/78. 24.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] підписано договір іпотеки, яким передбачено, зокрема п.12.3 звернення стягнення на предмет іпотеки може бути проведено з використанням застереження задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п.12.3.1 та 12.3.2. Вказує, що чоловік не мав правових підстав для передачі в іпотеку належного їм на праві спільної сумісної власності майна, оскільки згоди чоловік від неї не отримував. Зазначає, що подання позову саме в частині визнання недійсним договору іпотеки, яким [PERSON] надав право банку самостійно розпоряджатись спільним майном, зумовлено неможливістю захистити свої права у разі, якщо банк буде здійснювати набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору або безпосередньої перереєстрації майна. На підставі наведеного просить суд визнати недійсним з моменту укладення іпотечного договір №0601/0408/76-029-Z-1 укладений 24 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] в частині п.12.3, п.12.3.1, п.12.3.2 договору іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявилася. Однак, надала суду письмові заперечення, згідно яких просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, мотивуючи тим, що позивачка надала згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору іпотеки, згідно заяви від 24.04.2008 року , посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за адресою м. Ужгород, вул. Сечені, 50/78. Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 24.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за № 1076. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18794326 від 13.05.2008 року право власності на вказану квартиру оформлено за [PERSON] 24.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON], був укладений кредитний договір № 0601/0408/76-029, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 47800 дол. США, на строк по 2038 рік. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 0601/0408/76-029-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з умовами якого [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS]. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором №0601/0408/76-029 від 24.04.2008 року, договором іпотеки №0601/0408/76-029-Z-1 від 24.04.2008 року. Згідно п.12 оспорюваного іпотечного договору від 24.04.2008 року сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 12.1, 12.2 договору іпотеки, сторони передбачили, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. П.12.3.1 договору іпотеки сторони передбачили, що звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до процедури, передбаченої у цьому пункті та відповідно до\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно п.12.3.2. договору іпотеки, сторони передбачили продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-який особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». За змістом статей\~572,\~575 ЦК України\~іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. В позові позивачка посилається на те, що її чоловік [PERSON] не отримавши від неї нотаріально посвідченої згоди, не мав правових підстав для передачі в іпотеку належного їм на праві спільної сумісної власності майна. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно нотаріально посвідченої заяви від 24.04.2008 року позивачка надала згоду своєму чоловікові на купівлю квартири та на передачу її в іпотеку. Вказана заява особисто підписана позивачем, у встановленому порядку зареєстрована в реєстрі. Окремої згоди на визначення окремих умов правочину, а ні законом, а ні умовами оспорюваного іпотечного договору не передбачено, надана нотаріально посвідчена згода від 24.04.2008 року охоплює весь зміст договору іпотеки. Згідно із положеннями частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Нормами діючого законодавства не передбачено надання нотаріальної згоди другого з подружжя на укладення окремого розділу договору іпотеки, зокрема, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 14.09.2016 року по справі №6-1219цс16, прийнятим з метою усунення розбіжностей неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанцій одних і тих самих норм матеріального права. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до переконання про відсутність підстав для визнання недійсними з моменту укладення іпотечного договір №0601/0408/76-029-Z-1 укладений 24 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] в частині п.12.3, п.12.3.1, п.12.3.2 договору іпотеки.

Outcome: dismissed