Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Управління державної реєстрації Львівської міської ради, третя особа - садівничий кооператив «Алмаз -1», в якому просила суд постановити рішення, яким: - визнати судом факт природного руйнування садового будинку [ADDRESS] , що належав на праві власності [PERSON] ; - припинити право власності [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] на підставі факту його смерті [INFO] та факту його природного знищення за вимогами ст. 346 ЦК України; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS]; - припинити право власності [PERSON] на садову земельну ділянку [ADDRESS] по факту його смерті [INFO] за вимогами ст. 140 Земельного кодексу України за відсутністю будь - яких документів підтверджуючих право власності на цю земельну ділянку спадкоємців чи інших осіб; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на садову земельну ділянку [ADDRESS] згідно з Державного акту на право приватної власності на землю громадянину України від 26.07.2000; - визнати право власності на садову земельну ділянку [ADDRESS] розміром 0,485га за членом кооперативу [PERSON] згідно з протоколу загальних зборів членів кооперативу від 27.12.2014. У процесі розгляду справи позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги та згідно із заяви [PERSON] про зміни та доповнення до позовної заяви від 27 грудня 2018 року остання просить постановити рішення, яким скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЛВ №009104, виданий на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 0, 0512 га, розташовану в [ADDRESS] для ведення садівництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-4-2 №24В9 від 26 липня 2000 року. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що садівничий кооператив «Алмаз -1» був зареєстрований згідно з розпорядження №1417 Шевченківської районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів 13 жовтня 1995 року. [PERSON] був членом [ADDRESS] площею 0,488. На цій ділянці був побудований садівничий будиночок, який був зареєстрований за [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим припинено його членство у садівничому кооперативі «Алмаз-1». Садовий будинок [ADDRESS] було складено відповідний акт. 27 грудня 2014 року її, [PERSON] , було прийнято в члени садового кооперативу «Алмаз -1» та надано у користування земельну діяльну №30. Під час розгляду даної справи у суді їй, [PERSON] , стало відомо про те, що [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЛВ №009104, на земельну ділянку площею 0, 0512 га, розташовану в [ADDRESS] для ведення садівництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-4-2 №24В9 від 26 липня 2000 року. Даний Державний акт на право приватної власності на землю було видано після смерті [PERSON] .. У зв`язку з вищенаведеним просить скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЛВ №009104, виданий на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 0, 0512 га, розташовану в [ADDRESS]. У процесі розгляду справи до участі в справі в якості третіх осіб було залучено Львівську міську раду та [PERSON] . У судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов та заяву про зміни та доповнення до позовної заяви від 27.12.2018 підтримали, покликаючись на обставини викладені в ньому. Представник Управління державної реєстрації Львівської міської ради Паращич В.П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, покликаючись на доводи, які викладені в долучених до справи письмових запереченнях. Представник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в судове засідання не з`явився жодного разу, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Представник Львівської міської ради [PERSON]. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з мотивів, які викладені в долучених до справи письмових запереченнях . Представник садівничого кооперативу «Алмаз -1» Бражнюк А.М. у судовому засіданні просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON] та [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , представників третіх осіб - [PERSON]., Луку І.М., Бражнюка А.М., з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України ( далі -ЦК України), ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статей 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до статті 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В судовому засіданні встановлено, що садівничий кооператив «Алмаз -1» був зареєстрований згідно з розпорядження №1417 Шевченківської районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів 13 жовтня 1995 року. [PERSON] був членом кооперативу з дати заснування та йому у користування було надано для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,488 га №30. З реєстраційного посвідчення, яке видане 14 грудня 1993 року вбачається, що садовий будинок [ADDRESS] , садівничий кооператив «Алмаз -1» зареєстрований за [PERSON] на підставі рішення виконкому Львівської міської ради від 29.09.1966 №642, виписка з протоколів зборів членів товариства від 10.07.1993. Комісією садівничого кооперативу «Алмаз-1» 25 червня 2016 року було складено акт обстеження земельної ділянки, з якого вбачається, що будинок на земельній ділянці [ADDRESS] був побудований незаконно, на даний час він відсутній та земельна ділянка надавалася виключно для ведення садівництва. У матеріалах інвентаризаційної справи урочище «Голоско» у м. Львові, садівничий кооператив «Алмаз -1» міститься довідка №юр2/1103 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.10.2016 року, з якої вбачається, що станом на 18 жовтня 2016 року за адресою [ADDRESS] відсутній. Ухвалою Львівської міської ради №332 від 23 вересня 1999 року було передано у приватну власність членам садівничого кооперативу «Алмаз -1» земельні ділянки загальною площею 25523 кв.м. для ведення садівництва в урочищі «Голоско» в м. Львові. [PERSON] був включений у список членів садівничого кооперативу «Алмаз-1», яким передаються земельні ділянки у приватну власність станом на 01 червня 1997 року. [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.11.1997. Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЛВ №009104, був виданий на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 0, 0512 га, розташовану в [ADDRESS] для ведення садівництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-4-2 №24В9 26 липня 2000 року. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частинами першою та другою статті 116 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 57 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки для колективного садівництва складаються із земель загального користування, що перебувають у колективній власності кооперативу, та із земель, що перебувають у приватній власності членів кооперативу. На ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Статтею 25 Цивільного кодексу України визначено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Тобто смерть фізичної особи є юридичним фактом припинення правоздатності. Як вбачається із копії Державного акту серії 1-ЛВ №009104, виданого на ім`я [PERSON] 26 липня 2000 року на підставі ухвали 6-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів №332 від 23.09.1999 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3-4-2 №24В9, площею 0,0512 га, розташовану в [ADDRESS] для ведення садівництва, датою видачі вищезазначеного акту є 26 липня 2000 року, тобто більше як два роки після смерті [PERSON] зв`язку із чим необхідно визнати недійсним Державний акт серії 1-ЛВ №009104 від 26 липня 2000 року на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] . Щодо заявленої вимоги представника [PERSON] - [PERSON] про застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК). Вимоги щодо захисту порушеного права розглядаються судом незалежно від строку позовної давності, але закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності. Пунктом 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п.1 ст.32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Відповідно до п.11 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» від 18.12.2009 №14, встановивши що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Звідси вбачається, що суд має встановити першочергово підставність чи безпідставність позовних вимог, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском позовної давності, а у випадку недоведеності позову суд повинен відмовити у його задоволенні саме з цих підстав, і не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Тому в даному спорі відсутні підстави, на думку суду, щодо застосування строків позовної давності. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved