Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власницею сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0142328, виданого на підставі розпорядження Голови Дворічанської районної державної адміністрації від 24 липня 1996 року № 276, який було втрачено, а коли позивачка звернулась до Міськрайонного управління у Куп`янському районі та м. Куп`янську Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою про видачу дубліката, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Вказана обставина позбавляє заявницю можливості оформити своє право на земельну ділянку згідно з чинним законодавством. Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності у зв`язку із відрядженням. Представник відповідача - Дворічанський селищний голова в підготовче засідання не з`явилася, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглянути за відсутності представника Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачкою обставин справи, наданих нею доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з трудовою книжкою колгоспника № [NUMBER] від 30 червня 1979 року, [PERSON] 27 квітня 1993 року прийнята в члени кооперативу «Мрія» Асоціації кооперативів (АК) колгоспу «Маяк» Дворічанського району Харківської області в якості доярки. 01 квітня 1994 року АК «Маяк» реорганізований в КСП «Маяк». Відповідно до відповіді за заяву № 31-20-0.23,031-1189/183-21 від 11 травня 2021 року, наданої Міськрайонним управлінням у Куп`янському районі та м. Куп`янську Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, повідомлено, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього КСП «Маяк» Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області на ім`я [PERSON] за № 329 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0142328, виданий на підставі розпорядження Голови Дворічанської районної державної адміністрації від 24 липня 1996 року № 276. Вищезазначений сертифікат видано [PERSON] , про що свідчить відповідний підпис у Книзі реєстрації сертифікатів. Розмір земельної частки (паю) на підставі сертифікатів членів колишнього КСП «Маяк» становить 5,69 умовних кадастрових га, вартість земельної частки (паю) становить 17301 грн 00 коп. Згідно з відповіддю за заяву № М-38/0-0.23,17-40/138-21 від 27 травня 2021 року, наданою Відділом у Дворічанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, повідомлено, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього КСП «Маяк» Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області на ім`я [PERSON] за № 329 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0142328, виданий на підставі розпорядження Голови Дворічанської районної державної адміністрації від 24 липня 1996 року № 276. Вищезазначений сертифікат видано [PERSON] , про що свідчить відповідний підпис у Книзі реєстрації сертифікатів. З 01 січня 2019 року землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на 01 січня 2019 року перебували у приватній власності) вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані (пункт 21 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок зазначених вище земель, є Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року. Частина 2 ст.14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права на право на земельну частку (пай) в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем поданого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved