Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 28 серпня 2014 року. У шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них з відповідачем не складається з причини різних поглядів на життя. Після народження дитини порозуміння між ними почало зникати, чоловік почав зловживати алкогольними напоями. Її спроби зберегти сім`ю позитивного результату не дали. Уже тривалий час вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Понад рік вони не ведуть спільного господарства, у кожного з них є окремий бюджет. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, тому що це суперечить їхнім інтересам. Просить шлюб розірвати, а дочку залишити проживати з нею. Позивачка у судове засідання не з`явилася, у письмовій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони 28 серпня 2014 року зареєстрували шлюб у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 161, що стверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим 21 жовтня 2020 року Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). З позовної заяви встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально, а його існування суперечить інтересам позивачки. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд вважає, що дочку [PERSON] слід залишити проживати з матір`ю. При зверненні до суду позивачкою долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., хоча нею заявлено дві позовні вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки позивачка у позовній заяві просила покласти судові витрати на неї, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору у користь держави за позовну вимогу про визначення місця проживання малолітньої дитини. На підставі наведеного та

Outcome: approved