Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання. В позові зазначено, що 23 жовтня 2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого вони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти мешкають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, а також кошти на своє утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він згоден сплачувати аліменти в розмірі 20 % від свого заробітку. При цьому зазначив, що саме таку суму він зможе виплачувати, оскільки з ним живе його донька від першого шлюбу. В частині позовних вимог щодо стягнення з нього коштів на утримання позивача не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про шлюб, виданого 23 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, 23 жовтня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 23 жовтня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 1029. Згідно свідоцтва про народження, виданого 04 березня 2011 року Новобогданівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 04 березня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 13. Згідно свідоцтва про народження, виданого 07 серпня 2013 року виконавчим комітетом Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що 07 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 19. Згідно довідки з місця проживання, позивач мешкає в квартирі [ADDRESS], разом з нею мешкають її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, судом було встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, працює, отримує заробітну плату та має можливість надавати допомогу на утримання дітей. Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, немає. Згідно свідоцтва про народження, виданого 10 липня 2003 року Мирненською селищною радою Мелітопольського району Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 10 липня 2003 року зроблено відповідний запис № 17. Посилання відповідача на те, що він не згоден зі стягненням з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в заявленому позивачем розмірі, а згоден лише на сплату аліментів в розмірі 20 % від свого заробітку, бо він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей в більшому розмірі, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, являючись працездатним та працюючи, останнім суду не надано. Так само відповідачем не надано й жодних інших доказів на підтвердження своїх заперечень. Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначаються в тому разі, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Однак, жодних зазначених підстав в ході судового розгляду встановлено не було, відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, тобто має регулярний дохід, отримуючи визначений розмір заробітної плати, яких-небудь відомостей щодо одержання ним частини доходу в натурі та наявності інших істотних обставин немає. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій нею позовній заяві зазначає вид і принцип стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд приходить до висновку про неможливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, суд враховує положення ч. 4 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких загальний розмір усіх відрахувань щодо стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 %. Так само не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що у нього на утриманні перебуває його донька від першого шлюбу, оскільки жодних належних доказів щодо наявності в нього на утриманні цієї дитини відповідачем суду не надано. Так, згідно положень ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, відповідачем не надано суду ані відповідної довідки з місця мешкання, ані будь-яких інших документів, які б свідчили про те, що неповнолітня донька мешкає разом із відповідачем та перебуває у нього на утриманні. Замість цього відповідачем надано лише копію свідоцтва про народження дитини, зі змісту якого можна встановити лише ту обставину, що позивач дійсно є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], але встановити, чи дійсно донька перебуває у нього на утриманні, неможливо, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, зазначені обставини не звільняють відповідача від обов'язку виконувати свої зобов'язання по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи матеріальне становище дітей, матеріальне становище їх батьків, стан їх здоров'я, інші обставини у справі, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, встановленого в даному регіоні, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей, є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, не є завищеним, а є достатнім та відповідним щомісячним розміром аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його неповнолітніх дітей, та може забезпечувати частину потреб неповнолітніх дітей. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, та коштів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років.

Outcome: approved