Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 2006 року на вул. Будівельній у м. Саки АР Крим відбулося зіткнення мопеду марки «Хонда-Діо» під її керуванням та автомобіля «Мерседес-Віто», реєстраційним номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В наслідок порушення правил дорожнього руху відповідачем їй завдані легкі тілесні ушкодження, а також було спричинено шкоди її мопеду, речам та здоров'ю на загальну суму 38223,63 грн, що складається з вартості ліків, придбаних на лікування у розмірі 1229,80 грн; вартості мопеду «Хонда-Діо» у розмірі 4300 грн; вартості пошкодженого мобільного телефону «Нокиа-8800» у розмірі 4700 грн; вартості пошкодженого одягу у розмірі 5220 грн; готівкові кошти у розмірі 8700 грн, які зникли підчас знаходження позивачки у несвідомому стані після ДТП. Також просила стягнути із відповідача грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 50000,00 грн, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала стрес, нервувала та переживала з приводу пошкодження свого здоров'я та майна. Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди вважає [PERSON], а тому просить стягнути з нього зазначені кошти. Позивачка раніш зверталася до суду з даним позовом. Так, рішенням Сакського міськрайонного суду АР Крим від 08.11.2012р. позов задоволений частково: стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 800 грн. Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 14.03.2013р. рішення суду першої інстанції змінено: збільшено розмір відшкодування моральної шкоди до 3000 грн та виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду на непереборну силу. Після надходження справи до суду касаційної інстанції, а саме - другого тому, з'ясовано, що перший том справи було втрачено співробітниками Київського науково-дослідного інституту судових експертиз під час проведення експертизи до винесення судового рішення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.10.2013р. рішення Сакського міськрайонного суду АР Крим від 08.11.2012р. та рішення Апеляційного суду АР Крим від 14.03.2013р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою скасування судових рішень судів попередніх інстанцій була ч. 3 ст. 406 ЦПК України, відповідно до якої судове провадження, втрачене до закінчення судового розгляду, не підлягає відновленню у встановленому цим розділом порядку. Заявник у цьому разі може пред'явити новий позов. В ухвалі суду про відкриття провадження у новій справі у зв'язку з втратою незакінченого провадження про цю обставину повинно бути обов'язково зазначено. Ухвалою Сакського міськрайонного суду АР Крим від 29.10.2013р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди залишено без розгляду та роз'яснено позивачці право пред'явити новий позов у відповідності до ч. 3 ст. 406 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім цього пояснив, що вина відповідача у скоєнні пригоди підтверджена висновками спеціалістів та матеріалами про відмову у порушення кримінальної справи. Після вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачка знепритомніла, отримала тілесні ушкодження, довгий час лікувалася у різних медичних закладах. Крім того, відповідач з місця злочину втік, не надав потерпілій медичної допомоги. Відповідач позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що перед зіткненням він порушень Правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, не допускав, пригода сталася через неуважність позивачки. Після зіткнення транспортних засобів вона свідомості не втрачала, зважаючи на нормальні стосунки між сторонами було прийнято рішення не викликати працівників ДАІ. Враховуючи, що позивачка після зіткнення транспортних засобів впала та отримала незначні ушкодження він висловив їй своє співчуття з цього приводу та не заперечував у разі необхідності компенсувати видатки на лікування та запропонував допомогу у разі потреби. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову і покладення матеріальної відповідальності на відповідача. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди жодним належним та допустимим доказом не підтверджена. Пояснення представника позивачки щодо обставин пригоди є неправильними та вони направлені на ухилення від адміністративної відповідальності за скоєне. Твердження про те, що відповідач здійснюючи поворот на ліво перегородив дорогу позивачці не відповідають дійсності, оскільки спростовуються висновком трасологічної експертизи, проведеної у межах розгляду даної справи та показами свідка. Як наслідок, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутня вина відповідача, він не притягувався до кримінальної чи до адміністративної відповідальності, також відсутні причинний зв'язок між наслідками пригоди та спричиненням шкоди здоров'ю позивача. Про зникнення готівкових коштів йому стало відомо у судовому засіданні. Після зіткнення транспортних засобів відповідач допоміг позивачці встати, після чого вона подзвонила своєму чоловікові. Телефон в неї був на вигляд «Нокиа-3310», а не як «Нокиа-8800». Ні якого одягу пошкоджено не було. Допитаний у якості свідка [PERSON], пояснив суду, що здійснюючи підприємницьку діяльність він разом із своїм сином зробив для позивачки металеві вироби, за що позивачка повинна була сплатити йому 8700 грн, про що вони домовились на зустріч у магазині, що належить [PERSON], 04.09.2006р. о 18.00 години. Приїхавши у призначений час до магазину, чекав на неї близько години, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та матеріали справи попереднього розгляду, дослідивши матеріали про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди Сакського МРВ ГУ МВС України в АР Крим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 04 вересня 2006 року на вул. Будівельній у м. Саки АР Крим відбулося зіткнення мопеду «Хонда-Діо» під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля «Мерседес-Віто», реєстраційний номер [NUMBER], від керуванням відповідача [PERSON] Відповідно до п.п. 1.3, 2.10 Правил дорожнього руху (у редакції від 30.06.2005р.) учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред'явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди. Судом безспірно встановлено, що обидва водії транспортних засобів, зважаючи на наявність у них реальної можливості, не виконали вказані вище вимоги Правил дорожнього руху. Як наслідок працівниками ДПС не було зафіксовано місце, час, вид, обставини та наслідки ДТП. Протокол про адміністративне порушення у відношенні водіїв транспортних засобів також складений не був. У день скоєння ДТП позивач звернулася до Комунального закладу «Сакське територіальне медичне об'єднання» за медичною допомогою у зв'язку із отриманням травми, проте подією, яка призвела до травми, вказала падіння із мопеду з необережності, що підтверджується випискою із Журналу реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру за 2006 рік. За медичною допомогою до лікаря-травматолога Сакської поліклініки КЗ «Сакське ТМО» [PERSON] не зверталася. Вказана обставина свідчить про відсутність у позивача наміру повідомити як працівників ДПС, так і медичний заклад про фактичні обставини отримання тілесних ушкоджень. Лише 08 вересня 2006 року [PERSON] повідомила правоохоронні органи про скоєну дорожньо-транспортну пригоду та попросила направити її на судову медичну експертизу. Згідно Акту судово-медичного огляду від 16 жовтня 2006 року у [PERSON] виявленні легкі тілесні ушкодження, як такі, що спричинили та не спричинили короткочасний розлад здоров'я. Також експерт вказав, що вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, що могли мати місце при травмуванні водія мопеду у момент зіткнення автомобіля із мопедом. Час отримання названих тілесних ушкоджень по записам у амбулаторній книжці - 04.09.2006р. Також у Акті огляду зазначено, що більш тривале лікування у невропатолога поліклініки у даному випадку пов'язано із загостренням у [PERSON] ряду інших захворювань. Після проведення правоохоронними органами низки заходів щодо встановлення вини [PERSON] у скоєнні зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди було відмовлено у порушенні кримінальної справи. Як слідує із матеріалу про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди Сакського МРВ ГУ МВС України в АР Крим 30 грудня 2006 року було проведено автотехнічне дослідження та складено Висновок спеціаліста № 3/717, за яким у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася водії обох транспортних засобів, кожен окремо, повинні були діяти у відповідності із вимогами Правил дорожнього руху, та за певних вимог мали можливість уникнути зіткнення. 03 травня 2007 року [PERSON] звернулася до Сакського МРВ ГУ МВС України у АР Крим із клопотанням про проведення додаткових перевірочних заходів щодо скоєння зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди. Зі змісту цього клопотання слідує, що [PERSON] не вказує на винуватця пригоди, а просить правоохоронні органи розібратися та вирішити питання про те, хто насправді із учасників пригоди винен. Пропонує для встановлення вини при проведення перевірки виконати низку визначених заходів. Відповідно до матеріалів про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди Сакського МРВ ГУ МВС України в АР Крим 08 червня 2007 року було проведено друге автотехнічне дослідження, за висновком якого у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася водії обох транспортних засобів повинні були діяти у відповідності із вимогами Правил дорожнього руху, та за певних умов водій [PERSON] міг уникнути зіткнення, встановити таку можливість у водія [PERSON] не надалося можливим. 03 липня 2007 року та 24 грудня 2007 року було відмовлено у порушенні кримінальної справи за вказаним вище фактом дорожньо-транспортної пригоди. Доводи представника позивачки про наявність вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди з огляду на висновки спеціалістів від 30 грудня 2006 року та 08 червня 2007 року є неспроможними з наступних підстав. Відповідно зі ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно п.п. 2.1., 2.11. Інструкцією з організації провадження та діловодства у справах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 1217 від 22.10.2003р., яка діяла на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди при вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП, працівник міліції згідно із ст. 255 КУпроАП складає протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 254 КУпроАП. У разі правопорушення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд або іншого майна, до адміністративного протоколу долучаються: протокол огляду місця ДТП; схема пригоди (додаток 3 до цієї Інструкції); пояснення учасників пригоди та свідків, інші матеріали, які необхідні для правильного вирішення справи. Одночасно на місці оформлення цих документів про правопорушення водіям видаються довідки про пошкодження транспортних засобів (додаток 2 до цієї Інструкції) та на їх бажання - копія схеми ДТП. Оформлення виданих матеріалів здійснюється лише на місці ДТП, в адміністративному порядку без винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. При проведенні 30 грудня 2006 року та 08 червня 2007 року автотехнічних досліджень у розпорядженні експертів не було визначеного вказаною вище інструкцією обсягу необхідних та обов'язкових документів, висновки базувалися на відмінних між собою поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди, пояснення очевидців не враховуються, крім того, перше дослідження взагалі проведено за відсутності графічної інформації. Друге дослідження проводилося на підставі схем огляду місця пригоди, які були складені зі слів учасників дорожньо-транспортної пригоди, які є відмінними між собою. Жоден із висновків об'єктивно не вказує на наявність або відсутність вини у визначеного учасника дорожньо-транспортної пригоди, висновки базуються на припущеннях з урахуванням можливих швидкості та часу руху транспортних засобів. З огляду на викладене зазначені вище висновки спеціалістів не можуть вважатися належними та допустимими доказами, які підтверджують вину відповідача у скоєнні названої дорожньо-транспортної пригоди. 15 вересня 2010 року була проведена судова транспортно-трасологічна експертиза за висновком якої встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди зіткнення мопеду «Хонда-Діо» та автомобіля «Мерседес-Віто», реєстраційний номер [NUMBER], сталося у напрямку, який відповідає їх попутному зближенню у момент, коли продольні осі транспортних засобів розташовувалися під кутом один до одного, який складав 5 + 20. Верховний суд України 25 листопада 2009 року скасовуючи рішення Сакського міськрайонного суду АР Крим від 17 липня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду АР Крим від 16 грудня 2008 року звернув увагу на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявність у позивачки тілесних ушкоджень, отриманих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, висновок спеціаліста про наявність у діях водія [PERSON] порушень Правил дорожнього руху, не оцінив належність і достовірність показань свідків, не дослідив матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до досліджених у судовому засіданні пояснень свідка [PERSON], наданих у попередній справі, останній пояснив, що він був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди за участю водія мопеду «Ходна-Діо» та водія мікроавтобуса «Мерседес-Віто». У той день він здійснював на своєму мопеді буксирування іншого мопеду, у той же час позивач здійснила його обгін, рухаючись при цьому по середині проїжджої частини. Попереду їх транспортних засобів знаходився автомобіль відповідача, який зупинившись біля осевої лінії та включивши поворот на ліво намагався здійснити маневр наліво з метою в'їхати у двір житлового будинку. Позивач, обігнавши його мопед розгубилась та не зорієнтувалася у дорожній обстановці і зіткнулася із стоячим автомобілем [PERSON] Відповідно до протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 08 вересня 2006 року на скутері «Хонда-Діо» відсутні фара та передні повороти, гальма працюють на 50%. Вказана обставина свідчить, що як відповідач та інші учасники дорожнього руху були позбавлені можливості візуально спостерігати за здійсненням [PERSON] обгону або випередження. З огляду на викладене, відповідач довів суду, що матеріальної шкоди [PERSON] завдано не з його вини. Статтею 122-4 КУпроАП передбачена відповідальність водіїв транспортних засобів за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Представником позивачки не було надано доказів на підтвердження притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вказане вище правопорушення. Оцінивши фактичні обставини та наявні докази у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Поняття джерела підвищеної небезпеки визначено у ч. 1 ст. 1187 ЦК України це є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо. Отже законодавець визначив, що незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею моральна шкоди, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доводи позивача та його представника в цій частині позову в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, оскільки [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала легкі тілесні ушкодження, відчувала фізичну біль та страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 3000,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial