Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Івано-Франківська Перша державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 15.12.2015 року державним нотаріусом Дмитрук С.Д., стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.05. 2010 року її тітка, [PERSON] , заповіла їй двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . [INFO] тітка померла. На протяті 17 років, опікувалася нею, а також була її опікуном, адже вона була визнана судом недієздатною особою. На час смерті позивачка була поряд з померлою. Похорони та всі витрати, були зроблені за її кошти. 25.09.2017 року вона звернулася до Івано-Франківської Першої державної нотаріальної контори вул. Г.Мазепи 28 із заявою про прийняття спадщини і дізналася, що 15.12.2015 року, [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] . Заповіт на її ім`я був посвідчений нотаріусом Першої державної нотаріальної контори вул. Г.Мазепи 28, [PERSON] .. Вважає такий заповіт недійсним, оскільки, на час складання другого заповіту на користь [PERSON] , її тітка [PERSON] перебувала на психіатричному обліку в Івано-Франківській обласній психоневрологічній лікарні №3 та страждала на тяжке хронічне психічне захворювання FО1/0 судинна деменція. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області N9344/1080/17 від 14.03.2017 року [PERSON] [INFO] визнано недієздатною. Висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] страждала стійким хронічним психічним розладом-вираженою судинною (мультиінфарктною) деменцією. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №90/2016 від 15.03.2016 року зазначене психічне захворювання позбавляє [PERSON] здатності усвідомлювати свої дій та керувати ними. 15.12.2015 року в момент складання другого заповіту на користь [PERSON] її тітка [PERSON] страждала стійким хронічним психічним розладом -вираженою судинною (мультиінфарктною) деменцією, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вважає, що другий заповіт [PERSON] складений 15.12.2015 року на користь [PERSON] є недійсним. Просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 15.12.2015 р. державним нотаріусом Дмитрук Світланою Дмитрівною та стягнути з відповідача в її користь судові витрати. 14.03.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання позивачки [PERSON] про виклик свідка [PERSON] (т.1 а.с.36). 30.05.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання позивачки [PERSON] про витребування доказів(т.1 а.с.62). 20.09.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання позивачки [PERSON] про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 24.03.2016 року Івано-Франківським МВ УДМС Івано-Франківської області. Провадження у справі зупинено(т.1 а.с.95). 06.11.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду поновлено провадження у справі(т.1 а.с.104). 07.05.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання позивачки [PERSON] про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.117). 06.08.2019 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №159/2019(т.1 а..119-125). 08.08.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду поновлено провадження у справі(т.1 а.с.126). 18.09.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Яремчук М.Є. про витребування доказів(т.1 а.с.141, 142). 23.03.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду відмовлено у задоволенні клопотань відповідачки [PERSON] про виклик свідків та призначення повторної судово-психіатричної експертизи(т.2 а.с.29). 14.06.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду задоволено клопотання представника відповідачки [PERSON] про виклик в судове засідання психіатричного експерта Михайлів Н.П.(т.2 а.с.36). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за відсутності її та її представника, просила позов задоволити. Представник відповідача, відповідачка в судове засідання не з`явилися повторно з не відомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання справи. Представник третьої особи: Івано-Франківська Першої державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився подав листа яким просив розглянути справу без їхньої участі Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»). Враховуючи наведені норми чинного законодавства та те, що дана справа перебуває у провадженні вже тривалий період, представник відповідачки неодноразово заявляв клопотання про відкладення судових засідань, які були задоволені судом, а тому суд вважає, що повторна неявка відповідачки та її представника в судове засідання пов`язана із затягуванням розгляду справи, а відтак вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі наданих сторонами пояснень в судових засіданнях 07.10.2019 року, 17.10.2019 року, 28.01.2020 року та доказів, які наявні в матеріалах справи. Беручи до уваги пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії дублікату свідоцтва про право власності від 30.04.1993 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 164). Відповідно до копії заповіту від 27.05.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. [PERSON] [INFO] на випадок своєї смерті зробила розпорядження всю належну на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] [INFO] . Про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі(т.1 а.с.6, 7). Відповідно до копії заповіту від 15.12.2015 року посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. [PERSON] [INFO] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, все належне їй майно заповіла [PERSON] [INFO] . Про що свідчить інформаційна довідка(т.1 а.с.153, 154). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 14.03.2017 року [PERSON] визнано недієздатною. Призначено [PERSON] [INFO] опікуном [PERSON] (т.1 а.с.10- 12). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 06.05.2017 року [PERSON] [INFO] померла [INFO] у віці 80 років(9т.1 а.с.157). 17.05.2017 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.152). 25.09.2017 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.169). Зі слів [PERSON] їйбуло відмовлено у отриманні свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки, уже був інший заповіт від 15.12.2015 року, складений на [PERSON] . Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частиною третьою ст. 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За частиною четвертою вказаної статті, заповіти посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Згідно п. 2.5. Наказу Міністерства Юстиції України від 11.11.2011 №3306/5, яким затверджено «Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» при вчиненні нотаріальних дій визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України «Про нотаріат», згідно якої під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Так з пояснень державного нотаріуса Дмитрук С.Д. якою здійснювалося посвідчення заповіту, встановлено, що 15.12.2015 року [PERSON] до нотаріальної контори прийшла сама, ніхто її не приводив для посвідчення заповіту. Нотаріус спілкуючись встановила дієздатність особи, особа писала сама, читала заповіт сама, нікого більше не було. Проте як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №90/2016 року від 15.03.2016 року [PERSON] страждала стійким хронічним розладом виракженою судинною(мультиінфарктною) деменцією. Зазначене захворювання позбавляє підекспертну [PERSON] здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними(т.1 а.с.21-24). Відповідач не погодилась із даним висновком експерта, а тому за ухвалою суду від 07.05.2019 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу [PERSON] . За результатами проведення дослідження згідно висновку судово-психіатричного експерта № 159/2019 від 26.07.2019 року проведеного Обласною психоневрологічною лікарнею №3 встановлено, що [PERSON] , [INFO] на момент складання заповіту від 15.12.2015 року Державним нотаріусом Дмитрук С.Д. страждала судинною ( мультимедійною дименцією), що згідно МКХ-10 F01.1. За своїм психічним станом [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними на момент складання заповіту 15.12.2015 року(т.1 а.с.119-125). Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що у [PERSON] були розлади пам`яті, мислення, у з`язку з чим її судом було визнано недієздатною. Доглядом та супроводом до лікарів [PERSON] займалась [PERSON] . З огляду на частини другуч.2 ст. 1257 ЦПК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин суд вважає, що складений [PERSON] заповіт від 15.12.2015 року підлягає визнанню недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, яка передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Таким чином, суд приходить висновку, що волевиявлення [PERSON] в момент складання заповіту не відповідало її внутрішній волі, що в розумінні ч.2 ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання такого заповіту недійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. З приводу стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, доказів понесених позивачем судових витрат матеріали справи не містять та таких суду не надано, а отже в цій частині слід відмовити. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1222-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed