Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 26.07.2009 року вони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану виконавчого комітету Гніванської міської ради, Тиврівського району, Вінницької області, актовий запис № 57. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. На протязі п'яти років вони спільно не проживають, фактично між ними припинено шлюбні відносини. Майнових спорів між ними не має. Шлюб вони розривають вперше. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Просить розірвати шлюб. Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання тричі (13.11.17., 09.01. та 02.02.2018р.) не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується відомостями про місце реєстрації від 27.10.2017 р. № 4/18741, повернутими поштовими конвертами з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «за зазначеною адресою не проживає» з судовими повістками на 13.11.2017 р. та 02.02.2018 р. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 8 ч. 4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядок, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 26 липня 2009 року між сторонами виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області зареєстровано шлюб, актовий запис № 57 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження 9 (а.с.4). Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Оскільки відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 640 грн. (а.с.1).

Outcome: approved