Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, третя особа - Управління Держаної міграційної служби у Луганській області. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. На даний час у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який не має підстав для подальшого користування житловим приміщенням та шлюб із яким розірвано згідно із рішенням Сєвєродонецького міського суду від 18.09.2012 року. Добровільно зніматися з реєстраціії за вказаним вище місцем проживання відповідач не бажає. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно позивачу для зняття відповідача з реєстраційного обліку та усунення перешкод у користуванні власністю та розпорядженні квартирою. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заперечень проти задоволення позову не висловив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 02 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 липня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 282. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 вересня 2012 року по справі № 1227/6153/2012 було розірвано вищевказаний шлюб. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 лютого 2015 року по справі № 428/1212/15-ц було змінено спосіб та порядок виконання заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 жовтня 2014 року по справі № 428/906/14-ц. Зокрема, визнано за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS], припинено право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Вищевказана ухвала суду набрала законної сили 05.03.2015 року. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 09.04.2015 року підтверджується, що 08.04.2015 року за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Довідкою КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» № 1542 від 16.04.2015 року, копією домової книги для прописки громадян [ADDRESS] копією паспорту [NUMBER], виданого 03.02.1998 року на ім'я [PERSON], підтверджується, що місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Суд зазначає, що право власності є абсолютним правом, яке включає в себе права особи на володіння, користування, розпорядження своїм майном, і якого ніхто не може бути позбавлений та яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених законом. Оскільки у судовому засіданні на підставі наявних матеріалів справи було встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS], проте між позивачем та відповідачем договору найму житлового приміщення не укладалось, відповідач з 2012 року не є членом сім'ї позивача та з 08.04.2015 року не є співвласником вищевказаної квартири, то позивач [PERSON] має право на підставі ст. 319, 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зняття з реєстрації. З позовної заяви вбачається, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно позивачу для зняття відповідача з реєстраційного обліку та усунення перешкод у користуванні власністю та розпорядженні квартирою. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оскільки в порядку ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення, зняття останнього з реєстрації, а відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проводиться на підставі остаточного рішення суду лише про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, то суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а відповідач [PERSON] визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 611 від 17.04.2015 року про сплату судового збору в сумі 243,60 грн., у зв'язку із чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved