Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, по якому змінила предмет позову, та який мотивувала тим, що за рішенням суду за нею за набувальною давністю визнано право власності на житловий будинок загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , а також зареєструвала своє право власності. Земельні ділянки, надані для ведення особистого селянського господарства та будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд за указаною адресою були передані у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення Семереньківської сільської ради Тростянецького району від 19 січня 1995 року. Після реєстрації права власності із приводу надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на яких розташоване указане домоволодіння, позивач зверталася до відповідача, але у наданні такого дозволу їй було відмовлено із тих підстав, що земельні ділянки були передані у приватну власність [PERSON] . За указаних обставин у заяві про зміну предмету позову позивач просила у зв`язку із набуттям нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок по [ADDRESS] , визнати за нею право на приватизацію земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства - 0,45 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,05 га, розташованих по [ADDRESS] , які були передані безкоштовно у приватну власність, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України за №15-92 від 26 грудня 1992 року та рішення 2 сесії 22 скликання Семереньківської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 19 листопада 1995 року, [PERSON] , який помер [INFO] . Сторони у підготовче засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач свої вимоги підтримує, а представник відповідача позов визнає (а.с.32,45). Сторони у своїх заявах просили прийняти рішення у підготовчому засіданні, наслідки визнання позову відповідачу зрозуміло, що у даному випадку суд постановляє рішення про задоволення позову. Указане рішення може бути прийняте у підготовчому засіданні, відповідно до ст.ст.200,206 ЦПК України, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ураховуючи указані заяви сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову із таких підстав. Матеріалами справи установлено, що заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 05 грудня 2017 року за [PERSON] було визнано право власності за набувальною давністю за житловим будинком загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Даним рішенням установлено, що власником указаного будинку був [PERSON] , який помер [INFO] . Понад десять років домоволодінням безперервно та відкрито володіла [PERSON] (а.с.10-11). На підставі указаного рішення суду, 16 січня 2018 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на домоволодіння (а.с.12). Земельна ділянка, на якому розташоване домоволодіння по [ADDRESS] , складається із двох земельних ділянок, наданихдля ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,45 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,05 га. Указані земельні ділянки, на підставі Декрету Кабінету Міністрів України за №15-92 від 26 грудня 1992 року та рішення 2 сесії 22 скликання Семереньківської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 19 листопада 1995 року, були передані у приватну власність гр. [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.13). За життя [PERSON] не завершив приватизацію земельних ділянок та не отримав державного акту, не зареєстрував своє право власності на ці ділянки. Зареєструвавши своє право власності на будинковолодіння [PERSON] звернулася до Семереньківської сільської ради Тростянецького району із приводу надання їй дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на яких розташоване домоволодіння по [ADDRESS] , але рішенням відповідача 24 сесії 7 скликання від 24 січня 2018 року у наданні такого дозволу останній було відмовлено. Підставою для такої відмови стало те, що дані земельні ділянки були передані у приватну власність [PERSON] (а.с.14). Задовольняючи заявлений позов суд також ураховує наступне. Так, статтею 119 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За ч.1 ст.130 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із ст.18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, ураховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та інтересам інших осіб, а також зважаючи на те, що за рішенням суду за позивачем визнано право власності за набувальною давністю на домоволодіння по [ADDRESS] , своє право власності остання зареєструвала, а отже, із урахуванням наведених вище норм, має право на земельні ділянки, на яких розташоване дане домоволодіння, тому захищаючи таке право позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved