Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, вказавши, що з жовтня 2001 року по теперішній час мешкає в будинку [ADDRESS]. Право власності на зазначений будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі договору на право будівництва будинку, посвідченого в третій державній нотаріальній конторі м. Кривого Рогу 08.07.1955 року за № 9943, акту готовності від 05.10.1960 року та реєстраційного посвідчення від 16.01.1961 року. [INFO] року [PERSON] помер, та після його смерті спадщину на належне йому майно фактично прийняла дружина померлого - [PERSON], яка проживала на момент смерті із чоловіком , проте свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не отримувала через свій похилий вік, та потребувала сторонньої допомоги. Вона, її батьки та сусіди допомагали [PERSON] по господарству, в тому числі і матеріально. Ще за життя [PERSON], між ними була досягнута домовленість, що на випадок смерті [PERSON], домоволодіння [ADDRESS] перейде у її власність. [INFO] року [PERSON] померла. Похованням останньої займалася вона та сусіди, інших рідних померлої не було. З січня 2001 року вона почала на себе оформляти правовстановлюючі документи на зазначене домоволодіння, оформила свою прописку у домоволодінні, однак право власності на домоволодіння отримати не надалося можливим. До моменту як вона почала мешкати у домоволодінні ніхто за спадщиною не звертався. Вона сплачує комунальні послуги, за власний рахунок провела ремонт будинку, облаштувала його, займалася присадибною ділянкою. Вимоги з повернення майна, ніхто до неї не пред'являв. 03.03.2007 року було складено технічний паспорт на її ім'я. Посилаючись на приписи ст. ст. 328, 344 ЦК України, що з жовтня 2001 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним домоволодінням, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказане домоволодіння. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні, кожна окремо позовні вимоги підтримала, покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на домоволодіння [ADDRESS]. Представник відповідача - виконкому Довгинцівської районної у місті ради Таборовець Н.В., після допиту свідків, надала пояснення відповідно до яких проти вимог позивача заперечень не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник відповідача - територіальної громади в особі Криворізької міської ради, в судове засідання не з'явився, у своєму клопотанні представник Криворізької міської ради посилаючись на рішення Криворізької міської ради від 30.03.2011 року № 259 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів » зазначила, що районним у місті радам було делеговано повноваження щодо участі у судових засіданнях, в яких стороною є міська рада та її виконком з питань щодо визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. З наданих документів судом встановлено наступне. На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 08.08.1955 року, посвідченого 08.12.1955 року Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 9943 та акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради депутатів трудящих Дзержинського району м. Кривого Рогу № 397 від 05.10.1960 року, за [PERSON] зареєстрований на праві приватної власності житловий будинок з господарчими забудовами, розташований в [ADDRESS]. Дана обставина також підтверджується реєстраційним посвідченням від 16.01.1961 року, та у довідці КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 135404 від 09.09.2014 року, відповідно до якої житловий будинок з господарчими забудовами, розташований в [ADDRESS], зареєстрований на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстраційній книзі 86-41-19474 на ім'я [PERSON] ( л.с. 8 ) . Рішенням Виконкому Криворізької міської ради депутатів трудящих № 2а/350 від 28.10.1975 року « Про впорядкування найменування площ, вулиць, провулків у місті» (л.с. 9-10) [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] помер (л.с. 17 - свідоцтво про смерть). Як вбачається з позовної заяви, після смерті [PERSON], фактично спадщину на зазначене належне померлому майно, прийняла його дружина [PERSON], яка проживала у зазначеному будинку разом з чоловіком ([PERSON].), свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння [ADDRESS] не отримувала. [INFO] року [PERSON] померла (л.с. 17 свідоцтво про смерть). З повідомлення Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори від 14.11.2014 року, після померлого [INFO] року [PERSON] та померлої [INFO] року [PERSON], з заявами про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. У відповідності до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України), тобто для набуття права власності на ці об'єкти володілець повинен звернутись до суду. Набрання рішенням суду законної сили є підставою для виникнення права власності на зазначені види майна, крім нерухомого, право власності на яке підлягає державній реєстрації. На цей вид майна право власності за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2001 р. Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 р. у справі №6-27245св07. Розглядаючи справу, Верховний Суд України зробив категоричний висновок: визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2001 р. (щодо нерухомого майна). А отже, заявлені до настання цієї дати позови задоволенню не підлягають. З урахуванням зазначеної позиції слід зауважити, що якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р. У той же час, якщо строк давністного володіння почався після 1 січня 2001 р., то в строк набувальної давності цей період зараховується повністю. Як вбачається з позовної заяви позивач з жовтня 2001 року та по даний час почала добросовісно, відкрито та безперервно володіти домоволодінням [ADDRESS], а саме сплачувала комунальні послуги (газо-,електро-,водопостачання, вивіз відходів), здійснювала ремонт будинку, що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи, а саме: (л.с.26-28 квитанції, л.с. 19 договір про надання послуг з вивезення та складування побутових відходів від 07.10.2009 року укладений між ТОВ «Екоспецтранс» та позивачем [PERSON], л.с. 20 довідки ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» № 1597, ПАТ «Криворіжгаз» № 2052 , КП «Кривбасводоканал» № 665 від 20.05.2014 року, відповідно до яких заборгованість за використану електроенергію, за спожитий газ, за водопостачання та відведення станом на травень 2014 року відсутня, л.с. 18 акт приймання газового лічильника, відповідно до якого абоненту [PERSON] за адресою [ADDRESS], 08.10.2001 року було встановлено та опломбовано газовий лічильник, л.с. 18 (зворіт сторінки) акт на підключення газопостачання від 09.11.2001 року, відповідно до якого абоненту [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було підключено газопостачання ). Позивач [PERSON] вважаючи своєю власністю домоволодіння [ADDRESS] виготовила новий технічний паспорт на зазначене домоволодіння (л.с.21-22). З акту складеного сусідами, посвідченого головою квартального комітету № 5 від 06.04.2012 року вбачається що [PERSON] мешкає у будинку [ADDRESS] з 2001 року (л.с. 23). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] кожен окремо підтвердили, що позивач [PERSON], доглядала за [PERSON], після її смерті, а саме у 2001 році разом зі своєю сім'єю позивач вселилася у будинок [ADDRESS], та з того часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням . Окремо свідок [PERSON] зазначила, що є головою квартального комітету № 5, за період з 2001 року та по даний час, ніхто зі скаргами з приводу мешкання позивача у будинку [ADDRESS], до неї не звертався, родичі померлої [PERSON] також не зверталися. Аналізуючи у сукупності надані сторонами докази відповідно до ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved