Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 липня 2016 роки між нею та відповідачем було укладено договір про надання (виконання) послуг, за яким ФОП [PERSON] зобов'язався до 20 серпня 2016 року здійснити роботи з перетяжки дивану. В той же день згідно накладної №б/н позивачем було передано відповідачу диван «Марс», а також аванс у розмірі 6000 грн.. У встановлений строк ФОП [PERSON] своїх зобов'язань не виконав, диван не повернув, на претензію позивача не відреагував. На підставі зазначеного [PERSON] змушена була звернутися до суду та просити стягнути з відповідача вартість дивану «Марс» в сумі 4300 грн., суму сплаченого авансу - 6000 грн., 11700 грн. пені у розмірі 3% вартості роботи за кожний день прострочення та 10000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе, згідно ст. 224 ч.1 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, врахувавши пояснення позивача у попередньому судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2016 року між сторонами був укладений договір про надання послуг з перетяжки дивану «Марс», на підтвердження чого позивачеві ФОП [PERSON] була видана квитанція № б/н, в якій крім іншого зазначено термін виконання зазначених робіт до 20.08.2016 року. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору про перетяжку дивану, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, встановивши в судовому засіданні, що відповідачем не було виконано своїх зобов'язань, диван не повернуто, суд прийшов переконання про необхідність задоволення позову в частині стягнення 4300 грн. вартості дивану, 6000 грн. авансу та 11700 грн. пені.. Разом з цим, є такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03,1995 року № 4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. П. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя, здоров'я продукцією. Будь-яких доказів того, що в наслідок правовідносин, що склалися між сторонами, створена ситуація, яка могла стати чи стала небезпечною для життя і здоров'я, суду позивачем не надано, тому її вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. З урахуванням приписів ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 551,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial