Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] помер її син - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належні йому на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] і [NUMBER] земельні ділянки площами 0,45 га, кадастровий номер [NUMBER], та 2,52 га, кадастровий номер [NUMBER], які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Носівська районна державна нотаріальна контора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку із не підтвердженням родинних зв'язків між нею та [PERSON], як матір'ю та сином. [PERSON] просила: - встановити факт, що [PERSON] був її сином; - встановити факт, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON]; - визнати за нею право власності на вищезазначені земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просила їх задовольнити. У судове засідання представник Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти позову [PERSON], просив справу розглядати без участі їх представника. Суд розглядає справу у відсутності позивача та представника відповідача за наявними у справі доказами. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набув право власності на земельні ділянки площами 2,52 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,45 га, кадастровий номер [NUMBER], які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] і [NUMBER] (а.с. 11; 12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON], який проживав в [ADDRESS], заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 4 травня 2017 року (а.с. 42-47), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. З матеріалів справи (а.с. 39-40) вбачається, що після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] заведена спадкова справа. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що позивач не може документально підтвердити те, що [PERSON] був її рідним сином, у зв'язку з тим, що при видачі свідоцтва про народження не вірно було зазначено прізвище матері, а саме замість дошлюбного прізвища «Клименко» зазначено прізвище, отримане після реєстрації шлюбу, «[PERSON]», що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, поясненнями представника позивача та матеріалами справи (а.с. 7-9). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що вони добре знали [PERSON], який після повернення з фронту у 1945 році одружився з [PERSON]. У подружжя народився син [PERSON]. У 1947 році подружжя розлучилося. [PERSON] стала проживати окремо в своєму будинку. Пізніше [PERSON] придбала будинок в с. Софіївка та проживала із сином [PERSON], який не був одружений, не мав дітей. Показання свідків суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони добуті відповідно до чинного законодавства, узгоджуються з іншими доказами, підтверджують обставини, на які посилалася позивач. Добуті по справі докази підтверджують те, що [PERSON] був сином [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті сина. Позивач позбавлений можливості в іншому порядку встановити зазначений факт. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Ураховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася після 1 січня 2004 року, суд приходить до висновку, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на земельні ділянки, які належали [PERSON], суд виходить з наступного. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки виконавчого комітету Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 16 від 9 лютого 2017 року (а.с. 13) вбачається, що [PERSON] в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER] втрачено, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 50). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: partial