Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила суд визнати іпотечний договір від 23.05.2014р., посвідчений ПН ХМНО [PERSON] укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у реєстрі під №1387, недійсним. Свої позовні вимоги вона обгрунтувала тим, що 23.05.2014р. між нею (Іпотекодавцем за договором) та відповідачем (Іпотекодержателем) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №1387. Відповідно до умов п.2 Договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху №29, 29-а, 31, 31-а, 32 в літ. «А-6» загальною площею 124,5кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.1 Договору даний договір іпотеки було укладено в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики від 23.05.2014р., укладеним між [PERSON] та Іпотекодержателем, посвідчений ПН ХМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1385. Відповідно до умов оскаржуваного договору іпотеки нею було виконано його умови, а саме -внесено в рахунок погашення зобов'язання боржника -[PERSON] за договором позики від 23.05.2014р., посвідченим ПН ХМНО [PERSON] за р.№1385, грошову суму у розмірі 1294647,50грн. для передачі [PERSON] Вважає, що вказаний договір іпотеки має бути визнано недійсним у зв'язку з тим, що Договір іпотеки був укладений із порушенням п.5.7 Кредитного договору, укладеного між нею та ПАТ «Дельта Банк». 11.01.2014р. між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №К-5649694. Відповідно до умов п.5.7 Кредитного договору позичальник (позивач по справі) зобов'язується без попередньої письмової згоди Кредитора (ПАТ «Дельта Банк») не укладати правочинів по одержанню нових позик і кредитів, а також не укладати правочинів щодо розпорядження належним позичальнику будь-яким майном (у тому числі частиною майна) не виступати поручителем по зобов'язаннях третіх осіб, не здійснювати будь-яких дій, які б заважали або шкодили дотриманню і належному виконанню позичальнику будь-якої умови договору. Таким чином, позивач не мав право укладати оскаржуваний договір без попередньої письмової згоди на таке укладання від ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» такої згоди не надавав. В даному випадку основним зобов'язанням є договор позики від 23.05.2014р., укладений між [PERSON] та відповідачем, посвідчений ПН ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1385. В оскарженому договорі не зазначено порядку та умов повернення позики [PERSON], на забезпечення виконання якого й був укладений даний оскаржуваний договір. До відома Іпотекодавця не доведено всіх істотних умов того зобов'язання, за яким ним надано майнову поруку шляхом надання в іпотеку майна, таким чином не виконано вимог ст.18 Закону України «Про іпотеку», що є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст.18 Закону України «Про іпотеку» у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. У процесі розгляду справи третя особа з самостійними вимогами [PERSON] подала заяву, у якій просила визнати іпотечний договір від 23.05.2014р., зареєстрований в реєстрі під №1387, посвідчений ПН ХМНО [PERSON] та укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що за умовами оскаржуваного договору [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] нежитлові приміщення 1-го поверху № 29,29а, 31, 31а,32 в літ. «А-6» загальною площею 124,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] у якості забезпечення виконання зобов'язання [PERSON], РН0КПП [NUMBER], за договором позики від 23.05.2014р., укладеним з [PERSON] Права власності на дане приміщення належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.ll.2013р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 1320. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/9187/14-ц від 23.07.2014 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.11.2013р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 1320 та визнано за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення першого поверху нежитлові приміщення 1-го поверху №29,29а,31,31а,32 в літ.«А-6» загальною площею 124,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює будь-яких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тобто власником даного приміщення вона вважається з моменту набуття на нього права власності, тобто з 01.11.2010р. й до [PERSON] дане право не переходило. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власногозобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. Тому, вона, як власник нежитлових приміщень 1-го поверху № 29, 29а, 31, 31а,32 в літ. «А-6» загальною площею 124,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], не має будь-якого відношення до зобов'язань [PERSON], РНОКПП [NUMBER], за договором позики від 23.05.2014р., укладеним з [PERSON], а так само не надавала будь-якої згоди на передання в іпотеку вищезазначених нежитлових приміщень, тобто, вона не є ні боржником, ні майновим поручителем, крім того,майно було передано в іпотеку не власником майна, отже, наявність обтяження на вищезазначеному майні,порушує її права, як власника приміщення. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Третя особа, що заявляє самостійні позовні вимоги -[PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився був повідомлений належним чином про час та дату слухання справи. Враховуючи згоду позивача на розгляд справи в порядку заочного розгляду, суд вирішує справу у відповідності до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Третя особа - приватний нотаріус ХМНО [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Суд, вчинивши дослідження матеріалів справи, вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню за наступних підстав. 23.05.2014р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за №1387, відповідно до умов якого [PERSON] як Іпотекодавець передає в іпотеку відповідачу нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху №29, 29-а, 31, 31-а, 32 в літ. «А-6» загальною площею 124,5кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики від 23.05.2014р., який укладено між [PERSON] та [PERSON] (а.с3-4). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2014 року договір купівлі-продажу від 07.11.2013р., нежитлових приміщень першого поверху №29, 29-а, 31, 31-а, 32 в літ. «А-6» загальною площею 124,5кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 1320 було визнано недійсним та визнано за [PERSON] право власності на відповідні нежитлові приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює будь-яких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Недійсний правочин є таким на час його вчинення. Відповідно, власником нежитлових приміщень першого поверху №29, 29-а, 31, 31-а, 32 в літ. «А-6» загальною площею 124,5кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. на час укладення договору іпотеки [PERSON] з [PERSON] залишалася [PERSON] Відповідно до змісту ст..317 ЦК України право розпорядження майном належить його власнику [PERSON] , передавши відповідні нежитлові приміщення в іпотеку в забезпечення забов'язань гр.. [PERSON] розпорядилася майном, яке їй не належало. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, Іпотечний договір від 23.05.2014р., який було укладено [PERSON], з [PERSON] та посвідчений ПН ХМНО [PERSON] зареєстрований у реєстрі під №1387 є таким, що суперечить вимогам цивільного законодавства України, і визнається судом -недійсним.

Outcome: approved