Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON],зазначала, що 12.11.1992 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації якого з чоловіком перейшла проживати в [INFO] до житлового будинку, який на праві власності належав [PERSON] тітці відповідача. В подальшому, під час шлюбу, поряд з цим житловим будинком вона з чоловіком за власні кошти і власними зусиллями для власних потреб побудували новий житловий будинок, куди перейшли проживати та були зареєстровані, а саме в смт. Красноільськ вул.Штефан чел Маре, 45, Сторожинецького району Чернівецької області. З часом вона виїхала на роботу за кордон України. Відповідач, скориставшись її відсутністю, та тим, що будинок побудований у дворі [PERSON], в порядку спадкування оформив на своє ім'я житловий будинок, який було побудовано за спільні кошти її та відповідача. Рішенням Сторожинецького районного суду від 13.11.2013 року шлюб між ними було розірвано, але вона продовжувала проживати у вищевказаному будинку. В серпні 2016 року вона повернулась додому з роботи із за кордону та виявила, що відповідач створив перешкоди для її проживання, замінивши замки до вхідних дверей житлового будинку та, мотивуючи це тим, що подружжя розлучилися. В звязку з цим позивач просила зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди їй у користуванні житловим будинком, зобовязавши відповідача передати їй ключі від житлового будинку та вселити її у вищезазначений житловий будинок. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.11.1992 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації якого з чоловіком перейшла проживати в [INFO] до житлового будинку, який на праві власності належав [PERSON] тітці відповідача та була зареєстрована, а саме в смт. Красноільськ вул.Штефан чел Маре, 45, Сторожинецького району Чернівецької області, що підтверджується довідкою Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області №4381 від 22.08.2016 року. Коли позивач була на роботі за кордон України, відповідач в порядку спадкування оформив на своє ім'я житловий будинок №45 по вул. Штефана чел Маре в смт. Красноїльськ. Рішенням Сторожинецького районного суду від 13.11.2013 року шлюб між подружжям було розірвано, але вона продовжувала проживати у вищевказаному будинку. В судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком не впускає в будинок, замінивши замки в дверях, не дає їй ключі. Ці обставини знайшли підтвердження поясненнями позивача, поясненнями відповідача, актом обстеження житлово-побутових умов сімї, затвердженого Красноїльським селищним головою 29.08.2016 року та підписаного депутатом селищної ради та свідками. За змістом ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Статтею 9 ч.4 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням та лише відповідно до ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Зважаючи на те, що права позивача у здійсненні нею права користування житлом порушуються відповідачем, то відповідно до ст.3 ЦПК України це право підлягає захисту судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved