Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої малолітньою особою. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 03 жовтня 2013 року, близько 18 години, в одній із кімнат її квартири [ADDRESS] було розбито дзеркало, яке слугувало дверцятами шафи-купе для одежі і мало рельєфний візерунок на половині дзеркала. При падінні дверцята пошкодили стіну кімнати, на якій був приклеєний багет, що слугував декором. Дзеркало випадково розбила трирічна малолітня дочка відповідачки [PERSON] - [PERSON], яка разом зі своєю мамою перебувала у неї у гостях, але якийсь час дитина була без догляду з боку мами. Відповідачка після цього не тільки не запропонувала їй відшкодувати матеріальну шкоду, а навіть не вибачилася за дії своєї дитини, чим морально травмувала її. Від усього, що сталося, у неї тривалий час був важкий емоційній стан, це відзначилось на її стосунках з чоловіком, оскільки вона на якийсь час втратила сон та душевну рівновагу. Внаслідок знищення дзеркала-дверцят вона змушена була за власні кошти купити нові дверцята шафи-купе, у зв'язку з чим понесла матеріальні витрати у розмірі 773 грн., з урахуванням доставки до місця її проживання, що підтверджується товарним чеком. Окрім матеріальної шкоди їй була нанесена і моральна шкода, яку вона визначила в 1000 гривень. Посилаючись на викладені обставини і те, що шкода, завдана малолітньою особою відшкодовується її батьками, позивачка просить стягнути із відповідачки 773 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. Відповідачка позов не визнала та пояснила, що дійсно 3 жовтня 2013 року близько 18 години вона разом із своєю дочкою [PERSON] перебували в гостях у позивачки в належній їй квартирі за адресою [ADDRESS]. Крім них в цій квартирі знаходилися позивачка та її дочка. Вона разом із [PERSON] спілкувалася на кухні, а діти перебували в одній із житлових кімнат. В цей час вона із [PERSON] почули звук від падіння важкого предмету та битого скла в сусідній кімнаті, де знаходились діти. Після цього, вони з позивачкою зайшли в кімнату, виявили розбитими дзеркальні двері-купе, та оглянули дітей на предмет наявності чи відсутності тілесних ушкоджень. Діти виявились неушкодженими але були налякані цією подією. Щодо того, хто міг бути причетним до падіння дверей, чи від дії яких чинників вони могли впасти, вона з [PERSON] не обговорювала, оскільки вся увага зводилася до з'ясування стану здоров'я обох дітей. Жодних претензій з боку позивачки на її адресу не надходило. Більше того, позивачка пояснювала, що двері шафи-купе, на яких знаходилось дзеркало, вже тривалий час знаходяться в несправному стані та потребували ремонту, і в будь-який час могли впасти. Вважає, що її трирічна дитина не могла виламати двері розміром приблизно 2,2 м на 0,8 м вагою близько 20 кг. Жодних інших осіб крім неї, позивачки та дітей в той час в квартирі не було, актів по документуванню даної події не складено. Листів-претензій претензій від позивачки вона не отримувала, а про вимоги позивачки вона дізналася від працівників міліції, які приїздили за заявою останньої. Зважаючи на відсутність жодного доказу, який прямо вказував би на те, що саме її трирічна донька [PERSON] причетна до пошкодження дзеркальних дверей із шафи, вважає позовні вимоги [PERSON] до неї по стягненню матеріальної та моральної шкоди безпідставними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Виходячи зі змісту цієї норми матеріального права, встановленню в даному випадку підлягає факт заподіяння матеріальної шкоди позивачці малолітньою дочкою відповідачки за умови, якщо остання не доведе, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення її від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачка в позовній заяві зазначила, що підтвердити наведені нею факти зможуть її чоловік [PERSON], її тітка [PERSON], її чоловік та син. Проте, в судовому засіданні за клопотанням позивачки було допитано в якості свідка лише її чоловіка [PERSON], який пояснив, що приїхав додому на виклик дружини, яка повідомила йому про розбиття дверей-дзеркала дочкою відповідачки, але безпосередньо очевидцем цієї події ні він, ні його дружина не були. Крім того, [PERSON] зверталася в зв'язку із даною подією до Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області. Із відповіді заступника начальника Кременчуцького МВ - начальника Крюківського відділу міліції УМВС України в Полтавській області вбачається, що звернення позивачки зареєстровано до журналу ЄО Крюківського РВ за №6688. Перевіркою встановлено, що пошкодження мало місце в результаті гри дітей та дії останніх не носили навмисний характер. На час виїзду співробітників міліції [PERSON] претензій не мала. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано доказів, на підтвердження того, що саме малолітньою дочкою відповідачки знищено дзеркальні дверцята шафи-купе в належній їй квартирі, а ті докази, на які посилається позивачка, є лише припущеннями. На підставі викладеного, ст.ст. 1166, 1167, 1178,

Outcome: dismissed