Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання. Позов мотивований тим, що відповідачка є дочкою позивачки. Позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS]. У 2018 році вона вирішила оформити субсидію, але їй стало відомо, що субсидію вона не зможе оформити, оскільки у квартирі зареєстрована забагато піднаймачів. Відповідачка на даний час проживає у Франції, прийняла там громадянство та не має наміру повертатися в Україну. На даний час у не' є достатньо підтверджуючих документів, що відповідачка дійсно не проживає тривалий час за вказаною адресою, а тому просить зняти її з реєстрації місця проживання - квартир [ADDRESS]. Позивачка вернулася до суду з заявою, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, а позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 2004 року, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно з актами № 192 від 15 вересня 2018 року, № 183 від 31 липня 2018 року та № 168 від 31 травня 2018 року, складеними ОСББ «На полі», зі слів сусідів, [PERSON] за вказаною адресою не проживає, а мешкає за межами країни. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване приміщення у житловому будинку, призначене для постійного у ньому проживання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб. На підставі вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності, а власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення іншою особою дій, які порушують його право власності та з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з нормою ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, відповідно до п.6 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, у разі коли особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Реалізація такого права відповідачкою не має обмежувати право позивачки користуватися належним їй майном. Виходячи з фактичних правовідносин, що склалися у відповідачки та позивачки за приписами та вимогами діючого законодавства, що регулює порядок знаття особи з реєстрації за місцем проживання, відповідача неможливо зняти з реєстрації за місцем проживання без рішення суду, а тому відповідний реєстраційний орган, за виниклих спірних обставин може зняти відповідача з реєстрації за місцем проживання за рішенням суду. Суд наголошує на тому, що задоволення позову, а саме: зняття з реєстрації відповідачки у квартирі, де вона є співвласником, жодним чином не обмежує її у правах володіння, розпорядження чи користування її власністю - часткою у нерухомому майні. Права позивача в даному випадку підлягають захисту судом в цивільному провадженні, а відповідач підлягає зняттю з реєстрації за місцем фактичної реєстрації за місцем проживання за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовна вимога підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved