Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та прохає розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 24 січня 2015 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння при вирішенні різних питань сімейного життя. Згодом вони втратили почуття любові один до одного. Вона не бажає у подальшому перебувати у шлюбі з відповідачем. Позивач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що вона і відповідач проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх стосунків з 3 березня 2019 року. Їх сім»я фактично розпалася, тому вона не бажає у подальшому перебувати у шлюбі з відповідачем. Прохає суд після розірвання шлюбу її прізвище залишити « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечує проти розірвання шлюбу між ним та позивачем. Пояснив, що він та [PERSON] з 15 квітня 2019 року проживають окремо, не ведуть спільне господарство і не підтримують подружніх стосунків. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 січня 2015 року (а.с. 3). Сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , який народився [INFO] , та доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с. 4, 5). Спір щодо визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами не виник та за погодженням між сторонами діти будуть проживати разом з матір»ю - [PERSON] Питання про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей позивач вирішує окремо. Як пояснили в судовому засіданні сторони, вони проживають окремо, не ведуть спільне госопдарство і не підтримують подружних стосунків, не бажають більше перебувати у шлюбі. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і [PERSON] неможливе та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а також інтересам їх малолітніх дітей. Спір про майно сторони будуть вирішувати окремо. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного Кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Аналогічне положення передбачене і під. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затв. указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011. Згідно ч. 1 ст. 43 Бюджетного Кодексу України, Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів, яке передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. Враховуючи вищевикладене, повернення судового збору повинно здійснюватися органами Казначейства України шляхом списання коштів з рахунків, на яких обліковуються надходження від сплати такого збору. За таких обставин, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, що становить 384 грн 20 коп, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 384 грн 20 коп.

Outcome: approved