Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 березня 2018 року надала відповідачці по справі - [PERSON] позику у розмірі 15000 гривень, які остання зобов`язалась повернути протягом шести місяців, що підтверджується розпискою від 20.03.2018 року, написаною і підписаною власноручно відповідачкою в присутності свідка [PERSON] . З метою врегулювання спору неодноразово телефонувала відповідачці та просила повернути борг, проте всі її прохання ігнорувалися. 05 жовтня 2018 року вона направила вимогу про повернення суми боргу в повному обсязі, яка відповідно до повідомлення центру поштового зв`язку була отримана особисто відповідачкою. [PERSON] постійно ігнорує вимоги щодо повернення боргу. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідачки борг за борговою розпискою від 20.03.2018 року у розмірі 15000 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання 19.01.2021 року позивачка та її представник не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка в судовому засіданні 01.12.2020 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що у зв`язку з тим, що її квартира пустувала, оскільки вона працювала та мешкала за кордоном, вона дала оголошення в газету про здачу квартири в найм. За оголошенням їй зателефонувала раніше не знайома їй [PERSON] , якій вона дозволила мешкати в своїй квартирі. Усно вони з відповідачкою домовилися, що умовою проживання буде оплата останньою комунальних послуг відповідно до розрахунків, наданих комунальними установами. Коли вона приїжджала та спілкувалася з відповідачкою, то не перевіряла, чи здійснювала вона платежі, оскільки довіряла їй. А вона говорила, що все нормально та що вона здійснює оплату. Зазначила, що [PERSON] їй по телефону не повідомляла про підвищення тарифів. Коли ж вона вирішила продати квартиру, то дізналася про заборгованість з оплати комунальних платежів в сумі 15000 грн., та у зв`язку з відсутністю у відповідачки на той час коштів, разом вирішили, що [PERSON] напише розписку про зобов`язання сплатити заборгованість в розмірі 15000 грн. В подальшому відповідачка написала таку розписку. Пояснила, що гроші відповідачці вона не позичала, а сума, що зазначена в розписці- це заборгованість з комунальних платежів, яка утворилася за час проживання відповідачки у належній позивачці квартирі. Крім того, зазначила, що у 2019 році вона продала квартиру та повністю сплатила заборгованість з комунальних послуг, що утворилася за період, у який в квартирі мешкала відповідачка та саме цю суму вона мала на увазі, звертаючись з позовом до відповідачки. Просила стягнути з відповідачки суму боргу, зазначену в розписці, яка складається із заборгованості по комунальним послугам, що утворилася за час мешкання відповідачки в квартирі, та яку вона сплатила замість відповідачки при продажу вищевказаної квартири. Представник позивача в судовому засіданні 01.12.2020 року пояснила, що під час написання позову та відповіді на відзив на позовну заяву вона ще не знала про всі обставини справи, та кошти, які просить стягнути позивачка з відповідачки в сумі 15000 гривень, це насправді кошти, які відповідачка заборгувала по сплаті за комунальні платежі, споживачем яких вона була під час проживання у квартирі позивачки, та які позивачка сплатила замість неї. В розписці, власноручно написаній відповідачкою не йдеться про запозичення коштів, а йдеться про зобов`язання сплатити заборгованість. Відповідачка позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона є інвалідом 2 групи, та з 2006 року є вдовою. Вона зареєстрована у домоволодінні, яке є непридатним для проживання та на цей час продається і господарі неодноразово пропонували їй знятися з реєстрації місця проживання. З травня 2015 року по квітень 2018 року вона проживала у квартирі позивача за усною домовленістю. Домовленість була про те, що вона щомісячно віддає 1000 грн. і позивачка сама буде сплачувати комунальні послуги. В подальшому позивачка їй стала залишати рахунки для сплати та вона самостійно сплачувала всі комунальні платежі. Вартість комунальних послуг почала стрімко зростати та вона повідомляла про це позивача, на що остання відповідала, щоб вона платила, а потім вони розберуться. Вона продовжувала оплачувати всі рахунки, аж поки їх вартість не переросла розмір її пенсії. Вона запропонувала позивачці оформити субсидію, на що та відмовилася. Також вона повідомляла позивача, що розмір рахунків, особливо на опалення, для неї є непомірним та пропонувала позивачу вирішити це питання, або їй необхідно виїхати з квартири. [PERSON] пропонувала їй оформити кредит для погашення заборгованості з комунальних послуг. Коли позивачка стала оформляти продаж квартири, де вона мешкала, то почала вимагати у неї гроші, або розписку, або буде погано. Під тиском вона написала розписку про повернення боргу за опалення та через 2 дні позивачка попередню розписку порвала при ній та заставила її написати розписку без зазначення «опалення». 20.03.2018 вона написала розписку, яка мається в матеріалах вказаної цивільної справи. Під час написання цієї розписки вони з позивачкою були лише вдвох, ніяких свідків не було. Грошові кошти в натурі їй не передавалися. Особи, зазначені в розписці, підтверджують, що лише ознайомились зі змістом розписки, та ніяких фактів підтвердити не можуть. Вважала, що розписка написана нею під дією психологічного тиску, під час загострення її хронічної гіпертонічної хвороби, коли вона дуже погано себе почувала та під впливом тяжких життєвих обставин. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу просила відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснила, що раніше, коли її чоловік був ще живий, та дуже хворів, вони продали квартиру, та отримані кошти витратили на лікування її чоловіка. Після смерті чоловіка вона залишилася без житла та, шукаючи для себе помешкання, побачила оголошення в газеті про те, що здається квартира за 1000 гривень. Зателефонувавши на номер, зазначений в оголошенні, домовилася про зустріч з хресником позивачки [PERSON] . Потім вона зустрілася з [PERSON] , який показав їй 2-кімнатну пусту квартиру і сказав, що вона може мешкати в цій квартирі, оплачуючи комунальні послуги в сумі 1000 гривень. Квартира їй сподобалася та сума за квартиру її влаштувала, тож вона перевезла туди свої меблі та з травня 2015 року почала мешкати в тій квартирі. З власницею квартири - [PERSON] , яка на той час працювала за межами України, вони спочатку спілкувалися телефоном, а приблизно через місяць, та приїхала і зайшла до неї. В розмові [PERSON] попросила її сплачувати лише комунальні послуги за квартиру, та вона погодилася. Іноді до неї заходив [PERSON] , який перевіряв покази лічильників, та [PERSON] , яка перевіряла рахунки з комунальних установ. Спочатку вона сплачувала повністю комунальні послуги за квартиру, та в 2016 році різко піднялися тарифи, та у зв`язку з тим, що у неї маленька пенсія, вона не мала змоги надалі сплачувати комунальні платежі в повному обсязі. Про це вона повідомила [PERSON] , запропонувавши останній оформити договір найму квартири належним чином та оформити субсидію, однак позивачка відмовлялася це зробити, зазначивши, щоб вона платила, скільки зможе. Коли в черговий раз [PERSON] перевірила рахунки за комунальні послуги, то побачила, що заборгованість за комунальні послуги була на велику суму, та запропонувала їй взяти кредит та погасити борг за комунальні платежі. На що відповідачка їй відповіла, що кредит їй ніхто не дасть, оскільки в неї маленька пенсія. В подальшому позивачка вирішила продавати квартиру та попросила її сплатити заборгованість за опалення відповідно до рахунків і звільнити квартиру. На що вона їй відповіла, що не має можливості сплатити вказану заборгованість з причини відсутності коштів. Тоді, якийсь чоловік, ймовірно [PERSON] , та позивачка телефонували їй, погрожували та схиляли до того, щоб вона або віддала кошти на суму заборгованості з комунальних платежів готівкою, або написала боргову розписку. Під психологічним примусом вона написала розписку на суму 15000 гривень, але ніяких грошей позивачка їй не передавала. Під час написання розписки вони були вдвох з позивачкою. В подальшому [PERSON] також розписався у тій розписці. Зазначила, що платежі по всіх комунальних послугах вона сплатила, а за опалення не має можливості. У позивачки грошей вона ніяких не брала та їй нічого не винна та віддавати не буде. Наразі вона близько 2 років на підставі письмового договору винаймає в гуртожитку квартиру, на яку оформлено субсидію, та за яку вчасно в повному обсязі сплачує комунальні платежі, вона є інвалідом 2 групи, має маленьку пенсію, у зв`язку з чим не має можливості сплатити таку велику суму, як зазначена в позові. Також пояснила, що вона мешкала в квартирі позивачки три роки, з травня 2015 року по березень-квітень 2018 року, за усною домовленістю про оплату комунальних платежів в розмірі 1000 грн. Платежів за оренду квартири вона не сплачувала та домовленості про їх оплату не було. Письмовий договір не укладали. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та поясненням відповідача, наданим в судовому засіданні. Крім того, зазначив, що позивачка звернулася з позовною заявою про стягнення з відповідачки грошових коштів у рахунок повернення боргу за розпискою, але ж сторони в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] не позичала гроші [PERSON] , а просить стягнути суму заборгованості по комунальним послугам, тож невірно визначено предмет та підставу позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є знайомим [PERSON] , та з [PERSON] він не знайомий. Приблизно влітку 2018 року, коли він сидів на вулиці в машині, з будинку вийшли [PERSON] і [PERSON] , та попросили його підписатися в розписці, в якій було зазначено, що відповідачка заборгувала позивачці 15000 грн. Він підписався в тій розписці. Під час передачі будь-яких грошових коштів він не був присутній. Про те, де мешкала відповідачка, скільки часу вона мешкала, та на яких умовах, йому нічого не відомо. [PERSON] він не телефонував та повернення будь-яких коштів не вимагав. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до розписки від 20.03.2018 (а.с. 29) [PERSON] зобов`язалася сплатити борг в розмірі 15000 грн. [PERSON] протягом 6-ти місяців 2018 року. Також у вказаній розписці маються підписи [PERSON] та [PERSON] із зазначенням про те, що вони ознайомлені із вказаною розпискою. 03.10.2018 року позивачкою було складено, а 05.10.2018 року направлено за адресу відповідачки вимогу про повернення боргу (а.с.8). Факт відправлення вимоги підтверджується копією квитанції про оплату поштового відправлення від 05.10.2018 року (а.с.9). Факт отримання вищезазначеної вимоги відповідачкою підтверджується копією повідомлення Центру поштового зв`язку №6 Харківської дирекції ПАТ «Укрпошта» за №1047 від 11.10.2018 року, з якого вбачається, що рекомендований лист №641022098164 на ім`я [PERSON] був отриманий 06.10.2018 року у відділенні поштового зв`язку Лозова-4 особисто одержувачем (а.с.10). За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 19.12.2018 -місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 12.05.2017 по теперішній час(а.с.14). Відповідачка [PERSON] є інвалідом 2 групи безстроково згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії ХАР-06 № 036557, має хронічні захворювання та перебуває на «Д» обліку сімейного лікаря, що підтверджується копіями довідок та медичної документації (а.с.39, 65-66). Згідно копії довідки про доходи Лозівського об`єднаного УПФУ в Харківській області розмір пенсії [PERSON] складав, щомісячно, в період з: січень 2015-серпень 2015р.р. 1052,64 грн., вересень 2015-квітень 2016 р.р. 1177,64 грн., травень 2016-листопад 2016 р.р. 1233,64 грн., грудень 2016-квітень 2017 р.р. 1350,64 грн., травень 2017-вересень 2017 р.р. 1415,64 грн., жовтень 2017-квітень 2018 р.р. 1460,64 грн.(а.с.69, 130). Згідно копій рахунків, нарахованих абоненту [PERSON] за адресою: [ADDRESS] заборгованість з комунальних платежів за червень 2015(сума до сплати)-95,40 грн.; за вересень 2015(сума до сплати) опалення-95,40 грн.; квітень 2016(сума до сплати) опалення- 1230,72 грн.; лютий 2016: опалення-1910,66 грн.(сума до сплати); за січень 2017(сума до сплати): водопостачання, водовідведення-812,94 грн., опалення 4834,27 грн.; квітень 2017(сума до сплати): водопостачання, водовідведення-1174,89 грн., опалення- 7283,75 грн.; лютий 2018(сума до сплати): водопостачання, водовідведення-247,99 грн., 347,20 грн., опалення-12675,35 грн.(а.с. 99-101,129). Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Частиною 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина(ч.1 ст. 812 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 815 ЦК України передбачено, що наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.1 та 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Договір найму житла укладається у письмовій формі(ч.1 ст. 811 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Згідно ч.1 та 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ч.1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні відповідачка зазначила, що не позичала та не отримувала у позивачки грошових коштів у сумі 15000 грн., а зазначена в її розписці сума- це заборгованість з комунальних послуг, які були нараховані за період її проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина не оспорювалась позивачкою в судовому засіданні. Договору найму (оренди) квартири, укладеного між позивачем та відповідачем, суду не надано. Водночас, як уже встановлено судом та зазначено вище, між сторонами справді було досягнуто домовленості, згідно яких позивач передала відповідачу у найм квартиру. Однак, кожна із сторін наводить різні умови, за яких така оренда мала здійснюватись. Згідно пояснень позивача сторони домовилися, що умовою проживання буде оплата відповідачем комунальних послуг відповідно до розрахунків, наданих комунальними установами. Згідно пояснень відповідача, умовою проживання буде оплата нею комунальних послуг в сумі 1000 гривень щомісячно. Отже, як укладення письмового договору найму житла так і обставини, викладені позивачем щодо істотних умов договору оренди відповідачка [PERSON] не визнала. На підтвердження того, яких саме домовленостей було досягнуто між позивачем та відповідачем, суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. В судовому засіданні було встановлено, що розписка [PERSON] не є борговою розпискою на підтвердження договору позики, оскільки відповідачка не позичала та не отримувала грошові кошти у позивачки. Відповідачка заперечує факт наявності боргу за договором позики та за договором оренди квартири. Вказує, що розписка нею написана під тиском позивача. Вищезазначена розписка також не є належним доказом укладення договору оренди житлового приміщення, оскільки не містить даних про обставини, котрі входять до предмету доказування. З аналізу встановлених судом спірних правовідносин вбачається, що будь-яких обставин, які б свідчили про наявність узгодження сторонами розміру плати за користування відповідачкою квартирою та запозичення нею у позивачки грошових коштів на період написання відповідачкою розписки, судом не встановлено. В силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивачка зобов`язана надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, що між сторонами був укладений договір позики або найму житла на вказаних у її поясненнях(наданих в судовому засіданні) умовах, з обумовленням терміну його дії та погодженням всіх суттєвих умов такого правочину. У свою чергу відсутність таких доказів свідчить про відсутність узгодження сторонами таких умов, зокрема щодо розміру плати за комунальні послуги, що унеможливлює задоволення позову про стягнення боргу за розпискою, що складається із вартості спожитих комунальних послуг під час мешкання відповідача в квартирі-в сумі 15000 грн. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення боргу, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо укладення договору позики, а також доказів того, що договір оренди житла укладався в письмовій формі із узгодженням розміру плати.

Outcome: dismissed