Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики від 10.03.2015 р. в розмірі 104000 грн., судових витрат по справі, посилаючись на те, що відповідачу 10.03.2015 р. вона позичила до 20 лютого 2016 р. 4000 доларів США, але відповідач гроші не повернув. Відповідач ухиляється від виконання свого зобов*язання, внаслідок чого вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, судові повістки з зазначенням часу, місця слухання справи йому направлялися належним чином, вони повертаються назад до суду без вручення з позначками поштового відділення, що обслуговує зареєстроване місце проживання відповідача, підтверджене даними адресного бюро, - «за закінченням встановленого строку зберігання», тому суд, враховуючи думку позивача, матеріали та обставини справи, відповідно до ст.ст. 74, 76, 169, 224 ЦПК України вважає провести заочний розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 10.03.2015 р. [PERSON] надала у борг [PERSON] 4000 доларів США на строк до 10 лютого 2016 р., про що сторони уклали договір займу в м. Макарів та відповідач поставив в ньому свій підпис. Незважаючи на звернення [PERSON] до [PERSON], останній суму боргу не повернув (а.с.6). Суд, аналізуючи правовідносини між сторонами по справі, вважає, що фактично між ними був укладений договір позики. Оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов*язання, пов*язані з позикою грошей, то подавач позову правомірно просить стягнути з відповідача [PERSON] борг, що залишився неповернутим, і в цьому є вина останнього. Так як позивач свої вимоги про стягнення боргу пред'являє в сумі 104000 грн., що є еквівалентом неповернутих 4000 доларів США, виходячи з курсу НБ України на 14.03.2016 р., але позов пред'явлений до суду 18.04.2016 р., коли еквівалент національної валюти гривні до долару США, виходячи з курсу Національного банку України станом на 18.04.2016 р. складав 25, 47 грн. за 1 долар США, то сума боргу буде дорівнювати 101880 грн., а не 104000 грн., і вимоги по сумі боргу підлягають задоволенню саме в розмірі 101880 грн., в межах позовних вимог (а.с.7). Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі в сумі 1018 грн. 80 коп. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача, в межах задоволених позовних вимог, враховуючи, що [PERSON] при подачі позову до суду сплатила судовий збір, що підтверджується квитанцією №ПН 510494 від 18.04.2016 р. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial