Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та скасувати його реєстрацію за вищевказаною адресою. В обґрунтування позову посилалася на наступне: Згідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 05.02.2015 року, позивачка є власником 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На даний час в цьому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично цим житлом не користується вже більше року, що підтверджується відповідним актом. Через це позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі, тобто їй завдається матеріальна шкода. [PERSON] також зазначає, що у зв'язку із вищевикладеним не має можливості отримати субсидію. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку, [PERSON] вимушена була звернутися до суду з вказаними вимогами. Ухвалою суду від 19.01.2016 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено Державну міграційну службу України в особі Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області (а.с.24). Від позивачки та третьої особи до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, [PERSON] просила суд задовольнити позов в повному обсязі, начальник Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області Кондрашин В.І. просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України (а.с.41,42). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не доповідав, заяви про розгляд справи у його відсутність не надавав. За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідачки, яка належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 зазначеного кодексу наголошує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України - кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно до ст. 391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбала 1/2 частку будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 1/2 частка будинку [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.8). Довідкою №38, виданою головою вуличного комітету по [ADDRESS]., за підписами сусідів, підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає протягом останніх 1120 місяців (а.с.12). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], також підтверджується Довідкою, наданою Чугуївським РВ ГУ ДМС України в Харківській області від 26.12.2015 року №48/4566 (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше року, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості з позивачкою укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого його необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Суд вважає, що залишення відповідача зареєстрованим за вищезазначеною адресою, в будинку, 1/2 частина якого на праві приватної власності належить позивачці є значною перешкодою у здійснені [PERSON] свого права щодо вільного користування та розпорядження належною часткою будинку. Що стосується вимоги [PERSON] про скасування реєстрації відповідача за вищенаведеною адресою, то суд не вправі підміняти компетентний орган, до повноважень якого входить зняття з реєстрації особи за рішенням суду, а тому передбачених законом підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial