Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма» Відродження» в якому просила визнати недійсним договір оренди землі від 27.07.2005 року та скасувати його державну реєстрацію, а також зобов'язати відповідача надати належну позивачеві земельну ділянку площею 4,34 га, що розташована на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.07.2005 року сторонами укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №1002 від 27.07.2005 року, згідно якого [PERSON] надала, а ТОВ «Агрофірма» Відродження» прийняли в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,34 га, що розташована на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Вказаний договір було прочитано особисто позивачем та проставлено підписи на всіх сторінках договору в одному екземплярі, власного примірника вона не отримувала, оскільки договір оренди землі від 27.07.2005 року мав підписати директор ТОВ «Агрофірма» Відродження», а потім необхідно було провести його державну реєстрацію. Протягом 10 років [PERSON] лише отримала орендну плату шляхом грошового переказу від ТОВ «Агрофірма» Відродження» за місцем проживання у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. 05.05.2016 року рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області визнано поновленим договір оренди землі, який укладено 27.07.2005 року між ТОВ «Агрофірмою «Відродження» та [PERSON] терміном на 10 років щодо спірної земельної ділянки. Після отримання судової кореспонденції, у 2016 році, [PERSON] стало відомо про існування договору оренди землі від 27.07.2005 року, який вона не підписувала, оскільки того дня вона підписала договір оренди землі на зовсім інших умовах, а також нею не підписувався акт приймання-передачі земельної ділянки. На підставі викладеного позивач звернулася до суду. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх з підстав зазначених у позові, надала пояснення по обставинам справи. Представник відповідача Романяк М.Я. в судовому засіданні не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надав пояснення по обставинам справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 4,34 га, що розташована на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.09.2001 року. 27.07.2005 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма» Відродження» укладено договір оренди землі №230, який зареєстрований у Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №1002 від 27.07.2005 року, згідно якого [PERSON] надала, а ТОВ «Агрофірма» Відродження» прийняли в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,34 га, що розташована на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років, що також підтверджується актом прийому передачі земельної ділянки в оренду від 27.07.2005 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становить 40 438,13 грн. 19.09.2013 року [PERSON] подала заяву ТОВ «Агрофірма» Відродження» з проханням видати їй орендну плату за земельний пай в грошовому виразі. [PERSON] отримувала від ТОВ «Агрофірма» Відродження» орендну плату коштами, що вказано в: платіжній відомості №ВпП-00723 від 08.02.2010 року; відомості на виплату грошей №ВпП-000020 за грудень 2011 року; відомість на видачу орендної плати за 2012 рік ТОВ «Агрофірма» Відродження»; відомість на виплату грошей №ВпП-000107 за грудень 2013 року; відомість на виплату грошей №ВпП-000022 за листопад 2014 року; звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №АО-0000134 від 08.12.2015 року; відомість на виплату грошей №ВпП-000020 за грудень 2016 року. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2016 року, яке набрало законної сили від 20.07.2016 року, визнано поновленим договір оренди землі, який укладено 27.07.2005 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма» Відродження» терміном на 10 років щодо земельної ділянки загальною площею 4,34 га., розташованої на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району та області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що зареєстрований Кіровоградським районним відділом земельних ресурсів 27.07.2005 року за №1002, на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Згідно клопотання сторони позивача судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу та відповідно до висновку експерта №1137/1138/17-27/467-469/18-27 від 15.02.2018 року підпис від імені [PERSON] у досліджених документах виконано рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підписи від імені [PERSON]: у договорі оренди землі №230 від 27.07.2005 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма» Відродження», зареєстрованому у Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №1002 від 27.07.2005 року, міститься зі зворотної сторони 2-го аркуша в графі «Орендодавець____»; в акті прийому передачі земельної ділянки в оренду від 27.07.2005 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма» Відродження», який містить в графі «Передали: Орендодавець____», виконано не самою [PERSON], а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] у відомостях: без номера та дати, який міститься у колонці №5 рядок №39; №ВпП-00723 від 08.02.2010 року, який міститься у колонці №5 рядок №2; №ВпП-000020 за грудень 2011 року, який міститься у колонці №5 рядок №27; без номеру за 2012 рік, який міститься у колонці «Підпис» рядок №60; №ВпП-000107 за грудень 2013 року, який міститься у колонці №5 рядок №2; №ВпП-000022 за листопад 2014 року, який міститься у колонці №5 рядок №4; №ВпП-000020 за грудень 2016 року, який міститься у колонці №5 рядок №10, виконано не самою [PERSON], а іншою особою. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. В якості підстав для визнання недійсним договору оренди землі №230 від 27.07.2005 року сторона позивача в судовому засіданні посилається на той факт, що позивач не підписувала вказаного договору, отже договір суперечить волі власника та підлягає визнанню недійсним, оскільки відсутнє волевиявлення однієї сторони договору. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, оскільки договір оренди землі №230 укладений 27.07.2005 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма» Відродження», зареєстрованому у Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис №1002 від 27.07.2005 року, виконано не самою [PERSON], а іншою особою про, що свідчить висновок експерта №1137/1138/17-27/467-469/18-27 від 15.02.2018 року. Представник відповідача Романяк М.Я. надав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки 27.07.2005 року сторони уклали договір оренди землі, що не заперечується стороною позивача та підтверджено у позовній заяві. 19.09.2013 року [PERSON] подала заяву ТОВ «Агрофірма» Відродження» з проханням видати їй орендну плату за земельний пай в грошовому виразі, тим самим підтвердивши існування між сторонами договірних зобов'язань з оренди землі та не оспоривши вказаний факт. [PERSON] вказала, що про порушення її прав, з боку ТОВ «Агрофірма» Відродження», їй стало відомо лише у 2016 році, після отримання копії позовної заяви про примусове продовження договору оренди. Однак, рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.05.2016 року, яке набрало законної сили 20.07.2016 року, встановлено, що [PERSON] повідомила ТОВ «Агрофірма «Відродження» про відмову продовжувати термін дії договору оренди землі по закінченню строку дії договору листом від 27.04.2015 року, який отримано 02.06.2015 року [PERSON] Вказані докази підтверджують, що [PERSON] була достовірно обізнана з існуванням спірного договору оренди землі, як мінімум з 19.09.2013 року, коли подала заяву відповідачу. Таким чином, [PERSON] мала об'єктивну можливість ознайомитися з оскаржуваним договором набагато раніше, якщо в неї був відсутній власний примірник договору оренди землі від 27.07.2015 року. Отже, строк позовної давності за вимогою про визнання недійсним договору оренди землі від 27.07.2005 року сплив, як мінімум 19.09.2013 року, а позивач звернулася з вказаним позовом, лише 11.01.2017 року, а тому представник відповідача, з огляду на вказані обставини, просив суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки спливу позовної давності, передбачені ч.4 ст.267 ЦК України, відмовивши у задоволенні позову. Відповідно п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно ст.ст.256, 257, 261, 266, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частина 1 статті 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В свою чергу, як роз'яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Із досліджених судом доказів встановлено, що у позивача виникло право на позов про визнання недійсним договору оренди землі сільськогосподарського призначення з моменту укладення спірного договору, тобто 27.07.2005 року. Сторона позивача вказує на те, що [PERSON] не було відомо про порушення свого цивільного права, у зв'язку із тим, що вона підписувала договір оренди землі від 27.07.2005 року в одному екземплярі на інших умовах та не мала власного примірника вказаного договору, який вона мала отримати від відповідача поштою після його державної реєстрації, а тому про порушення свого права дізналася лише в 2016 році, коли отримала копію позовної заяви ТОВ «Агрофірма «Відродження» до [PERSON] про поновлення договору оренди землі. Крім того, представник позивача зазначає у своїх поясненнях, що з 27.07.2005 року до 2016 року позивач не отримувала орендної плати за оскаржуваним договором. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Суд, оцінюючи доводи сторони позивача, бере до уваги те, що позивачем та його представником не надано жодних доказів про звернення [PERSON] до ТОВ «Агрофірма» Відродження» з приводу надання власного примірника договору оренди землі від 27.07.2005 року, а також щодо неотримання нею за умовами спірного договору орендної плати, що є порушенням договору та підставною для його розірвання. Крім того, [PERSON] не отримавши власний екземпляр договору від ТОВ «Агрофірма» Відродження», мала можливість отримати примірник спірного договору за місцем його реєстрації, тобто в Кіровоградському районному відділі земельних ресурсів КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України», оскільки їй було відомо, що договір оренди землі від 27.07.2005 року підлягає державній реєстрації, однак жодних дій для цього, нею не вчинено. Представником відповідача надано суду заяву [PERSON] від 19.09.2013 року, згідно якої остання звернулася до генерального директора ТОВ «Агрофірма» Відродження» з проханням видати їй орендну плату за земельний пай в грошовому виразі, а також лист від 27.04.2015 року, яким [PERSON] повідомила ТОВ «Агрофірма «Відродження» про відмову продовжувати термін дії договору оренди землі по закінченню строку дії договору, що підтверджує обізнаність позивача про існування спірного договору, а також початок та закінчення строку його дії. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] було відомо про існування договору оренди землі від 27.07.2005 року, однак остання не вчиняла будь-яких дій для отримання власного екземпляру договору, проте мала об'єктивні причини, оскільки не отримувала орендну плату від початку дії спірного договору, а також у відповідача була можливість ознайомитися з оскаржуваним договором оренди землі з моменту його укладення. Крім того, 19.09.2013 року [PERSON] подала заяву ТОВ «Агрофірма» Відродження» з проханням видати їй орендну плату за земельний пай в грошовому виразі, тим самим підтвердивши існування між сторонами договірних зобов'язань з оренди землі та не оспоривши вказаний факт. Стороною позивача, в свою чергу, не надано суду належних та допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов'язку знати про стан своїх майнових прав. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом 11.01.2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, а також не просила суд поновити строк позовної давності, зважаючи, що матеріали позовної заяви не містять жодних доказів поважності причин пропуску зазначеного строку, зупинення та переривання перебігу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову через сплив позовної давності про застосування якої заявлено представником відповідача. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, враховуючи рішення прийняте по суті позовних вимог, вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed