Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 21 січня 2014 року. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належала її батьку [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 13 жовтня 2005 року. Також позивачка зазначила, що 21 січня 2014 року її батько [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]; 5/100 частин дачних будівель №66, що знаходяться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дор., загальною пл. 43, 2 кв. м.; земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 3, 8 га, розташованою на території Марянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області. Спадкоємцями після смерті [PERSON], крім позивачки, є також його мати [PERSON] Тому, 22 липня 2014 року між сторонами був укладений договір, за яким сторони домовились в майбутньому укласти договір про поділ спадкового майна, за яким квартира [ADDRESS] належатиме на праві власності позивачці. 28 липня 2014 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини у вигляді вказаної квартири. Однак, 28 липня 2014 року приватним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, у звязку з тим, що нею не був поданий оригінал свідоцтва про право власності [PERSON] на квартиру. У звязку з тим, що оригінал вказаного свідоцтва був втрачений, та вона не може належним чином прийняти спадщину після смерті батька, [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлявлась належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про отримання судової повістки, а також телеграмою про сповіщення їй про дату судового засідання. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачки у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 січня 2014 року помер батько позивачки - [PERSON], про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії І-ЖД №365284. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]; 5/100 частин дачних будівель №66, що знаходяться за адресою: м. Одеса, Фонтанська дор., загальною пл. 43, 2 кв. м.; земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 3, 8 га, розташованою на території Марянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області. Як вбачається з копії спадкової справи №3/2014, заведеної після смерті [PERSON], його спадкоємицею, крім позивачки, є також його мати [PERSON] 22 липня 2014 року між позивачкою та [PERSON] був укладений договір, за яким сторони домовились в майбутньому укласти договір про поділ спадкового майна, за яким квартира [ADDRESS] перейде у власність позивачки, а все інше спадкове майно - у власність [PERSON] Також судом встановлено, що [PERSON] квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 13 жовтня 2005 року. [PERSON], як донька померлого, є спадкоємицею першої черги згідно ст. 1261 ЦК України. 28 липня 2014 року [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька у вигляді вказаної квартири. Однак, 28 липня 2014 року приватним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, у звязку з тим, що нею не був поданий оригінал свідоцтва про право власності [PERSON] на квартиру. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON], то права позивачки підлягають винятковому способу захисту шляхом визнання права власності за нею на вищевказану квартиру в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. Згідно п. 3.3 листа ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Тому, оскільки [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на вищевказану квартиру. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved