Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому за уточненими вимогами просить визнати недійсним договір дарування квартири від 31 січня 2011 року, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 84 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], повернути сторони у попередній стан та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем (а.с. 163-166 т. 1). Вимоги мотивує тим, що [INFO] померла їхня з відповідачем матір [PERSON]. За її заявою від 23.09.2011 р. Десятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу. З відповіді на запит нотаріуса до Київського міського БТІ з»ясувалось, що квартира [ADDRESS] була подарована [PERSON] відповідачу 31 січня 2011 року. Договір дарування квартири позивачка вважає недійсним у зв»язку з тим, що на час його укладення її матір [PERSON] за станом здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. При цьому зазначає, що [PERSON] з 2009 року часто відчувала болі в області серця, головний біль, нерідко забувала їхні імена, хвилювалась за свого чоловіка, який вже помер, плутала відповідача зі своїм онуком, систематично чула неіснуючі звуки, їй ввижалось, що хтось постійно дзвонить у двері. Стан здоров»я свідомості її матері різко погіршився з осені 2011 року коли вона вже не усвідомлювала де знаходиться, бачила неіснуючих тарганів, інших комах. 14.01.2011 року [PERSON] була госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де також виявляла ознаки неадекватності сприйняття оточуючої реальності, оскільки не розуміла де знаходиться, не пам»ятала свого імені, своїх дітей, намагалась знищувати неіснуючих комах, вживати будь-що схоже на ліки, намагалась кудись йти, чула неіснуючі звуки. 11 лютого 2011 року лікарем відділення до [PERSON] був викликаний лікар-психіатр. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивачка була допитана судом у якості свідка, яка пояснила, що вона утримувала свою матір [PERSON], останні вісім років життя матір хворіла, в неї були запаморочення, мала порушення мозкового кровообігу, інсульт, забувала все, матері постійно вдавалось, що в квартиру хтось дзвонить, тому сусід допоміг зняти дзвінок. В середині січня 2011 року брат відвіз матір у лікарню де вона три дні знаходилась в реанімації, що брат приховував. Після того вже [PERSON] злягла, тому з початку лютого 2011 року вона постійно жила у матері та доглядала за нею, так як матір уже не вставала; у лікарні матір відвідувала через день. Про квартиру їй матір нічого не говорила. Відповідач та його представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність вимог. Відповідач надав пояснення, як свідок, при цьому засвідчив, що свою матір [PERSON] він відвідував двічі на день, на вихідних перевідували його дружина та діти. Матір скаржилась на те, що позивачка до неї не телефонує і не приходить тижнями, не спілкується з нею. В січні 2011 року матері стало зле, скаржилась на тиск, хрипи, змінився голос, тому він викликав лікаря [PERSON], яка направила матір в лікарню, де поклали в реанімацію, так як був плеврит, а в подальшому після покращення стану перевели в палату. Матір говорила, що сестрі купили кооператив, то йому буде квартира на вул. Юності. Психічних розладів у матері ніколи не було, вона себе дуже добре вела, була у нормальному адекватному стані, з лікарні також виписалась з нормальною свідомістю. Матір давно наполягала на оформленні спадщини. Дзвінок в квартиру відключили тому, що матір жила на першому поверсі і їй сторонні невідомі особи стукали у вікно, дзвонили у двері. Договір дарування підписувався в нотаріальній конторі за ініціативою матері, тоді вона знаходилась на стаціонарному лікуванні, однак не хотіла бути в лікарні, тому після процедур за домовленістю з лікарем на вечір возив матір додому, де вона була також ще два дні, щоб привести себе в порядок. Матір на його ім»я в листопаді 2010 року давала довіреність на отримання документів для оформлення дарування квартири. Представник третьої особи Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено, попередньо подавали заяву з проханням розглянути справу у відсутності їхнього представника (а.с. 46 т. 1). Протокольною ухвалою від 14.02.2012 року судом було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], яка суду надала письмові пояснення про те, що нею 31.01.2011 року було посвідчено договір дарування квартири між дарувальницею [PERSON] та обдаровуваним [PERSON] При цьому нею було встановлено особи сторін договору, перевірено їх цивільну дієздатність, умови правочину та його правові наслідки роз»яснювались, воля [PERSON] була явно вираженою і полягала в бажанні подарувати нерухоме майно своєму сину; під час посвідчення договору жодних сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності гр. [PERSON] у неї не виникло. В поданих поясненнях приватний нотаріус КМНО [PERSON] просить справу розглянути у її відсутності (а.с. 106 т. 1). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2013 року було виключено із числа третіх осіб у справі Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві (а.с. 149, 150 т. 1). Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що працює лікарем психіатром в КМЛШД, один раз вона за викликом лікуючого лікаря оглядала [PERSON], яка поступила у лікарню в комі у відділення реанімації кардіологічне. За час коми відмерли клітини кори головного мозку, стан хворої був важкий, з коми вона вийшла, прийшла до тями та була нежиттєздатна, дезинформована у часі і просторі, нічого не знала та не розуміла, усвідомлення було відсутнє, по психічному стану не могла написати і підписати дарування. Діагноз [PERSON] був поставлений 11.02.2011 року. Вона єдиний психіатр у лікарні і її викликали через те, що [PERSON] ночами не спала, бушувала, коли розмовляла, то нічого не могла сказати; на її думку розписатись [PERSON] не могла, так як хвору покидала життєва енергія. Свідок [PERSON] повідомила, що працює медсестрою в КМЛШД, хвора [PERSON] коли знаходилася в палаті в січні 2011 року заважала іншим хворим спати, їй вбачались жуки, яких била тапочками, вночі ходила по палаті, вела себе неадекватно, не розуміла де перебувала, запитувала хто вона і де знаходиться, інші хворі скаржились. Лікар викликав психіатра. Знаходилась [PERSON] у лікарні місяць, 31.01.2011 року у відділенні чергувала вона, хвора перебувала в палаті, в цей день відділення не залишала. Всього коли [PERSON] у них лікувалась вона чергувала 3-4 рази. Перевідувала хвору позивачка, відповідача вона не бачила. Свідок [PERSON] засвідчила, що добре знала [PERSON], яка жила з нею в одному будинку, вони постійно спілкувались, поведінка її була нормальна, не бачила [PERSON] лише за два тижні до її смерті, оскільки вона тоді вже не ходила. [PERSON] побудувала дочці кооператив, син її в приймах та жив на квартирі. Їй зі слів [PERSON] по телефону було відомо, що остання в січні 2011 року їде до нотаріуса дарувати квартиру [PERSON]. Донька у [PERSON] була рідко, також інколи приїздив зять, частіше навідувався [PERSON]. Розмовляла [PERSON] нормально, лише скаржилась на серце та тиск. В її квартиру також вночі часто дзвонять, тому вона відключає дзвінок. [PERSON] говорила про те, що хоче подарувати квартиру [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що він є кумом відповідачу, працює лікарем хірургом в лікарні швидкої допомоги, [PERSON] часто приїздила на дачу до [PERSON] до 2011 року, його дача поруч, тому постійно спілкувались. В лікарні [PERSON] була соматично важка хвора, лежала в кардіології, лікували серце, їй діагноз поставили не відразу, виявили плеврит легень, відкачували рідину, виявили в легенях ракові клітини; в комі вона не була, вела себе адекватно, у неї був болевий синдром, стогнала, розмовляла мало; свідомість ніколи не втрачала, його впізнавала, спілкувались, вона запитувала про його родичів яких знала. Відповідач турбувався за свою матір. Про дарування квартири [PERSON] йому не говорила. Перед смертю стан здоров»я [PERSON] погіршувався, йому не відомо чи залишала [PERSON] лікарню. Свідок [PERSON] засвідчив, що є однокласником відповідача, сусідом, добре знав його матір, часто до неї заходив, бачив до середини січня 2011 року. Тьотя [PERSON] жила сама, після смерті дяді [PERSON] вона у 2009 році говорила, що [PERSON] без хати і хай він живе у її квартирі. Неадекватну матір відповідача не бачив, психічних розладів у неї не було. Свідок [PERSON] пояснила, що працює медсестрою в КМЛШД, де [PERSON] лікувалася в інфарктному відділенні в січні 2011 року, яку відвідували її дочка та онук. Сусіди по палаті скаржились і просили їх перевести в іншу палату, розповідали, що [PERSON] вважались комахи чи таргани, яких відгонила рушником, била тапцем. Коли роздавали пігулки по листку призначення на день, то хвора їх відразу їла всі, а також вживала ліки своїх сусідів. Особисто вона [PERSON] бачила разів сім, бувало, що хвора питала де вона є, оскільки говорила, що не пам»ятає. На її думку [PERSON] не розуміла значення своїх дій. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору дарування квартири від 31 січня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 84, [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] на користь відповідача (а.с. 1 т. 1). Як вбачається із свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7 т. 1). Позивачка просить визнати недійсним спірний договір дарування квартири з посиланням на ст. ст. 215, 225 ЦК України, при цьому мотивує, що при його укладенні [PERSON] перебувала в такому стані, що не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою ст. 203 цього Кодексу. Перелік вказаних норм включає в себе вимоги про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Відповідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно довідки про причину смерті № 32 від 25.03.2011 р., причиною смерті [PERSON] стало ЛІХС: атеросклеротичний кардіосклероз (а.с. 108 т. 1). Як вбачається із записів у медичній карті стаціонарного хворого та із виписки № 1272, [PERSON] з 14.01.2011 року по 15.02.2011 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. В медичній документації міститься запис огляду хворої 11.02.2011 року психіатром, при цьому встановлений діагноз: церебральний артеросклероз з недоумством, сплутаність свідомості у вечірній та нічний час, іпохондричний синдром. Судом була допитана у якості свідка лікар психіатр [PERSON], яка засвідчила, що вона оглядала хвору [PERSON] та поставила вищевказаний діагноз, оскільки [PERSON] мала сплутану свідомість, не могла відповісти на жодне її питання, була дезінформованою у часі та просторі, нічого не знала та не розуміла, не могла пояснити дату свого народження, який зараз рік, була в глибокому недоумстві. Відповідно до вимог ст. 145 ЦПК України, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2013 року у даній справі була призначена посмертна судово-психіатирична експертиза (а.с. 179, 180 т. 1). За складним висновком в Акті посмертної комісійної судово-психіатичної експертизи № 713 від 30.08.2013 року, [PERSON] у період укладення договору дарування квартири 31.01.2011 року страждала на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з недоумством, за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с. 230-237 т. 1). Суд не може прийняти до уваги пояснення свідків з боку відповідача щодо дієздатності [PERSON] на час укладення договору дарування квартири від 31.01.2011 р., оскільки свідок [PERSON] є відповідачем у справі, тому являється заінтересованою собою; свідок [PERSON] пояснив, що стан здоров»я матері відповідача у лікарні, а в подальшому й до її смерті погіршувався, він постійно [PERSON], як лікар, не наблюдав, підстав сумніватись у кваліфікації психіатра [PERSON] не має. Свідок [PERSON] зустрічався із [PERSON] до січня 2011 року, тобто до того часу, як мати сторін по справі потрапила в лікарню та до укладення нею спірного правочину. Суд також критично відноситься до пояснень свідка [PERSON] про те, що при спілкуванні з [PERSON] влітку та восени на вулиці остання повідомляла їй, що поїде 31.01.2011 року оформлювати дарування квартири на свого сина, при цьому чому саме на вказану дату пояснити не могла, також пояснила, що в січні та в лютому [PERSON] була вдома та щонеділі ходила до церкви, хоча в цей час [PERSON] знаходилася у лікарні. Враховуючи вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивачки в частині визнання недійсним спірного правочину підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В решті вимог слід відмовити, оскільки скасування державної реєстрації права власності нерухомого майна здійснюється Державною реєстраційною службою, яка є третьою особою у справі. Також безпідставні вимоги про повернення сторін в попередній стан, оскільки позивачка не є стороною спірного правочину, до того ж договір дарування є одностороннім безвідплатним правочином, який укладений [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останнєю судовий збір в сумі 2 823 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: partial