Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог зазначає, що 22.10.1998 року вона придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру загальною площею 49,3 кв.м, в тому числі: житловою площею 29,9 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], та 1/8 частки кухні і 1/8 частки сараю. Квартира належала продавцю на підставі заповіту. Договір купівлі-продажу за № 191 був оформлений та зареєстрований Регіональною торговою біржею «Юго-Восток» у м. Димитрові Донецької області 22.10.1998 року. [PERSON] померла [INFO]. Вона вважала, що договір є дійсним і не потребує нотаріального посвідчення, однак нещодавно дізналася, що це не так, оскільки такий договір не є правовстановлюючим документом та, відповідно, вона не може розпорядитись своїм майном. Позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений між нею та [PERSON], дійсним та визнати за нею право власності на придбану за цим договором квартиру. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності із зазначенням про наполягання на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Мирноградської міської ради до суду також не прибув. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами із зазначенням про відсутність заперечень проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.10.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продала, а позивач [PERSON] придбала квартиру, що складається з двох жилих кімнат, загальною площею 49,3 кв.м, в тому числі житловою 29,9 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка складає 3/250 ідеальну частину багатоквартирного жилого будинку. Продаж був вчинений за одну тисячу двісті гривень. Вказаний договір був оформлений і зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 22.10.1998 року за реєстраційним № 191, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту на квартиру (а.с. 7, 10-11). 09.11.1998 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем [PERSON] у Димитровському бюро технічної інвентаризації та вписане у реєстрову книгу № 14 за реєстровим № 8 стор. 218, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення (а.с. 9). З договору купівлі-продажу вбачається, що до його підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с. 7). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим ВРАЦС по м. Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського МРУЮ в Донецькій області. За інформацією Димитровської міської нотаріальної контори від 04.10.2016 року (інформаційні довідки з Спадкового реєстру №45296832, №45296820), спадкові справи після смерті [PERSON] не відкривалися, заповіти нею за життя не посвідчувалися (а.с. 34-36). Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями статті 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Однак, разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10.12.1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Враховуючи зазначене, те, що договір купівлі-продажу вищевказаного житла не був нотаріально посвідчений через реєстрацію його на товарній біржі, що є порушення зазначеної норми закону, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст. 153, 224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки продавець за договором померла, спадкоємців після її смерті немає, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 47, 71, 153, 203, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved