Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішенням № 158 Виконкому Сталінської Райради депутатів трудящих м. Харкова від 31 березня 1953 року [PERSON] виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво будинку, будівлю зведено згідно договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті батька позивач фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала і була зареєстрована разом з померлим за адресою: [ADDRESS]. Звернувшись до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав після смерті батька їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач вказала, що також спадкоємцем першої черги за законом є її брат - [PERSON], який фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно мешкав за однією адресою зі спадкодавцем. Інших спадкоємців за законом немає, їхня мати - [PERSON] [INFO] померла. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просив визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], посилаючись на те, що фактично прийняв спадщину після його смерті, однак при зверненні до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину отримав відмову у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, та просила їх задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог [PERSON] не заперечувала. [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та зазначив про обставини, викладені вище. Первісний позов [PERSON] визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням № 158 Виконкому Сталінської Райради депутатів трудящих м. Харкова від 31 березня 1953 року [PERSON] виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво будинку по [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] зведено згідно договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 12 червня 1953 року. [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 02 лютого 2000 року зроблено запис за № 1362 (Свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 02 лютого 2000 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді будинку [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4/13 від 16 травня 2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Згідно ст. 529 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судовим розглядом встановлено, що 29 квітня 1946 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 29 квітня 1946 року). Від подружнього життя [INFO] народилася [PERSON], [INFO] народився [PERSON], батьками яких в Свідоцтвах про народження від 24 листопада 1948 року записано [PERSON] та [PERSON] 20 вересня 1969 року [PERSON], після реєстрації шлюбу з [PERSON], змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла (Свідоцтво про смерть [NUMBER] від 21 червня 1991 року). Згідно ст. 548 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що на час смерті [PERSON], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом з ним були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (Відомості (Довідка) про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні № 2778-11 від 01 листопада 2016 року). Таким чином, встановлено, що після смерті [PERSON] його дочка [PERSON] та син [PERSON] прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи після померлого у спірному будинку. Статтею 553 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. В судовому засіданні встановлено, що листом державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Товстолужської О.В. від 20 жовтня 2016 року за № 3507/02-14 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутністьпідтвердження зареєстрованого права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. З листа завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. № 3976/02-14 від 25 листопада 2016 року вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON], який мешкав за адресою: [ADDRESS], заведена спадкова справа № 631/2016, яка містить заяву від 06 серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON], що мешкають в [ADDRESS], про прийняття спадщини фактично, вступивши в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи на день відкриття спадщини зі спадкодавцем за однією адресою. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS], вбачається, що з 1953 року домовласником будинку є [PERSON] Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 18 серпня 2016 року, вищевказаний житловий будинок побудовано у 1956 році. Згідно довідки, наданої 09 серпня 2016 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 1006066, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] не зареєстровано, самочинне будівництво відсутнє. Враховуючи, що сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька -[PERSON], які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи у спірному будинку після померлого, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не відмовилися від неї, однак позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] як таких, що ґрунтуються на вимогах закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved