Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПОГ «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» про скасування наказу, поновлення на посаді та стянення заробтіку за час вимушеного прогулу. Позовні обґрунтовує тим, що в період з 09.06.1993 року по 12.12.2016 року працювала на базі відпочинку «Едельвейс» Мукачівського УВП УТОС на різних посадах, востаннє на посаді охоронця бази відпочинку «Едельвейс» «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» з 11.10.2016 року. Наказом в.о. директора ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 68/К від 12.12.2016 року «Про звільнення охоронця бази відпочинку «Едельвейс» [PERSON]І.» її було звільнено з посади охоронця бази відпочинку «Едельвейс» «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. Вважає таке звільнення незаконним з огляду на те, що звільнення було проведено з грубим порушенням законодавства України про працю, яке регламентує підстави та процедуру звільнення працівників. Так, вказує на те, що зі змісту оскаржуваного наказу не зрозуміло, які саме порушення та протиправні дії допустила [PERSON] під час виконання своїх обовязків, що стало підставою для втрати довіри та звільнення з роботи. При цьому вказує на те, що працювала в ПОГ «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» на посаді охоронця бази відпочинку, до обовязків якого не належало обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей. Крім того, вказує на те, що при звільненні їй не було запропоновано надати пояснення по суті порушення та не ознайомлено з самим наказом та з висновком службової перевірки від 01.12.2016 року. Також в порушення норм КЗпП України її звільнено без згоди профспілкової організації. З огляду на зазначене просила суд скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді охоронця бази відпочинку «Едельвейс» та стягнути з ПОГ «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» на користь її користь заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судом рішення. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд задовольнити його з підстав, зазначених в позові. Додатково [PERSON] пояснила, що дійсно, працюючи охоронцем бази відпочинку «Едельвейс», отримувала від відвідувачів бази грошові кошти, які в подальшому здавала в касу підприємства. Зазначене здійснювала на виконання наказу ПОГ «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» про призначення її відповідальною за ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс». Також пояснила, що у вересні 2016 року на базі відпочинку «Едельвейс» була комісія, яка перевіряла діяльність бази відпочинку. При цьому від надання пояснень вона не відмовлялася, жодних документів членами комісії від неї не вимагалося, оскільки як їй пояснили, що службове розслідування щодо неї не проводиться та жодних претензій до неї немає. Представник відповідача ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що [PERSON] було звільнено з роботи з дотриманням вимог законодавства про працю, які регламентують процедуру та порядок звільнення працівників. Також пояснив, що [PERSON], працюючи охоронцем бази відпочинку «Едельвейс», також була відповідальною за ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс». У звязку з отриманою інформацією щодо незадовільної роботи бази відпочинку «Едельвейс», керівництвом ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» була призначена службова перевірка діяльності працівників бази відпочинку. В ході службового розслідування встановлено, що [PERSON] відмовилася надавати будь-які документи та пояснення з приводу касового обліку грошових коштів, які були отримані за надання послуг на базі відпочинку «Едельвейс». У звязку з цим комісія прийшла до висновку про те, що [PERSON] не здійснює належним чином покладених на неї обовязків, що в подальшому слугувало підставою для її звільнення у звязку з втратою довіря до неї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу в.о. директора ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 68/К від 12.12.2016 року «Про звільнення охоронця бази відпочинку «Едельвейс» [PERSON]І.», позивача було звільнено 12.12.2016 року з посади охоронця бази відпочинку «Едельвейс» за вчинення винних дій працівником, який обслуговує грошові цінності на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою для прийняття зазначеного наказу був висновок службової перевірки від 01.12.2016 року. Аналогічний запис на підставі зазначеного наказу був внесений у трудову книжку [PERSON] в.о. директором ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» [PERSON] Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. В п. 1 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 Верховний Суд України звертає необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. До того ж діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Також у ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. При цьому судом встановлено наступне. 27.05.2016 року був прийнятий наказ ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 36 «Про надання послуг та встановлення тарифів на базі відпочинку «Едельвейс» на оздоровчий період 2016 року». Відповідно до зазначеного наказу зокрема встановлено тарифи за користування послугами на базі відпочинку «Едельвейс», визначено порядок оплати за користування послугами та відповідальну за це особу. Так, відповідно до п. 14 наказу № 36 від 27.05.2016 року, [PERSON] призначено відповідальною за ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс». Із зазначеним наказом ознайомлено позивача, про що свідчить її підпис на звороті наказу. Також встановлено, що у вересні 2016 року було проведено службове розслідування щодо дотримання фінансової дисципліни та правильності ведення обліку касових операцій на базі відпочинку «Едельвейс», за результатами проведення якої був складений відповідний висновок. Зазначений висновок по результатам службового розслідування від 01.12.2016 року і був підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення [PERSON] Так, відповідно до висновку по результатам службового розслідування від 01.12.2016 року встановлено, що директором бази відпочинку «Едельвейс», як відокремленого підрозділу ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС», є [PERSON] При цьому посади касир чи бухгалтер в штатному розписі не передбачено. В свою чергу відповідальною за ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс» була [PERSON], яка на час проведення перевірки займала посаду старшого охоронця. У висновку також зазначено, що для зясування всіх обставин членами комісії було запрошено [PERSON] та [PERSON], які від надання будь-яких пояснень та документів, що засвідчують касовий облік грошових коштів, які були отримані за надання послуг на базі відпочинку «Едельвейс», відмовилися. У звязку з цим, комісія прийшла до висновку про те, що [PERSON] не здійснює належним чином покладених на неї обовязків. Факт відмови, в тому числі [PERSON], від надання будь-яких пояснень та документів, що засвідчують касовий облік грошових коштів, які були отримані за надання послуг на базі відпочинку «Едельвейс», стверджується актом від 15.09.2016 року. Одночасно судом також встановлено, що [PERSON] також відмовилася ознайомлення з висновком по результатам службового розслідування від 01.12.2016 року, що стверджується актом від 12.12.2016 року. Одночасно в ході судового розгляду були допитані в якості свідків члени комісії, які проводили службове розслідування., та особи, які також приймали участь в службовому розслідуванні. Як показала допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], що працює інспектором відділу кадрів ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» та у вересні 2016 року вона разом з іншими членами комісії проводила службове розслідування на базі відпочинку «Едельвейс». При цьому показала, що перевірка проходила в присутності [PERSON] та [PERSON] Так, на пропозицію [PERSON], який був головою комісії, [PERSON] надати документи, що засвідчують касовий облік грошових коштів, які були отримані за надання послуг на базі відпочинку «Едельвейс», [PERSON] наказав нічого не давати. Разом з тим, свідок показала, що бачила в руках [PERSON] касову книгу. В подальшому показала, що [PERSON] також відмовилася надати комісії будь-які пояснення. Про зазначене за її участі був складений відповідний акт та в подальшому висновок. Як показала допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], що з липня 2016 року працює бухгалтером ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» та у вересні 2016 року вона разом з іншими членами комісії проводила службове розслідування на базі відпочинку «Едельвейс». При цьому показала, що перевірка проходила в присутності [PERSON] та [PERSON] В ході перевірки у [PERSON] зясовувалося питання щодо наявності документів, що засвідчують касовий облік грошових коштів, які були отримані за надання послуг на базі відпочинку «Едельвейс». При цьому свідок показала, що мала в руках касову книгу, яку, не встигнувши оглянути, в неї з рук вирвав [PERSON] та перешкодив провести перевірку. Також показала, що безпосередньо [PERSON] заборонив [PERSON] надавати членам комісії будь-які пояснення. Додатково показала, що [PERSON] грошових коштів у касу підприємства не здавала. Як показав допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], що працює головним інженером ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» та у вересні 2016 року він разом з іншими членами комісії на підстав наказу директора проводив службове розслідування на базі відпочинку «Едельвейс». При цьому показав, що перевірка проходила в присутності [PERSON] та [PERSON], яким було запропоновано надати необхідні документи. Разом з тим була надана тільки касова книга, яку жоден з членів комісії не встиг оглянути, так як [PERSON] її забрав. При цьому показав, що касову книгу надала саме [PERSON] та мала намір надати комісії відповідні пояснення, проте [PERSON] заборонив. Як показав допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], що працював директором бази відпочинку «Едельвейс». У вересні 2016 року проходила перевірка діяльності бази, проте оскільки він не відповідав за фінансову звітність, то вирішив жодних документів членам комісії не давати. При цьому показав, що у членами комісії будь-яких вимог щодо надання якихось документів чи пояснень до [PERSON] не ставилося, претензій до неї не було. Також пояснив, що [PERSON] дійсно збирала грошові кошти у відпочиваючих на базі відпочинку, які двічі передавала йому, а решту безпосередньо сама здавала в касу підприємства. Як було зазначено вище, що оскаржуваний наказ був прийнятий на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України за вчинення [PERSON] винних дій, яка обслуговувала грошові цінності. За п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Таким чином розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстави втрати довіря може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). До того ж вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен зясувати: чи становить виконання операцій, повязаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Саме на зазначене звертається увага в правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року (справа № 6-100цс16). Як розяснено в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.01.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Також звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Вказане також викладене як правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року (справа № 6-104цс14) Додатково суд також звертає увагу на те, при розгляді справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, суду, крім іншого, необхідно зясувати: чи становить виконання операцій, що повязані з безпосереднім обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи має виконання ним зазначених дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року (справі № 6-104цс14). З огляду на зазначені вище положення законодавства та правові позиції Верховного Суду України, судом робляться наступні висновки. Як вже згадано вище, що безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності - це переважно особи, які займаються прийманням, збереженням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо, а також особи, які застосовують в процесі виробництва передані ним цінності. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, у тому числі не повязаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обовязків, які визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно зясувати, чи становить виконання операцій, що повязані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обовязків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обовязок по обслуговуванню цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами. Зясовуючи основний зміст трудових обовязків позивача судом встановлено, що така в період, за який було проведено службове розслідування, займала посаду старшого охоронця. З метою зясування повного обсягу посадових обовязків [PERSON], в тому числі обовязку ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс», судом витребовувалася посадова інструкція. В той же час, інструкція суду не представлена, оскільки як пояснила сторона відповідача, така на підприємстві відсутня. Вказане в свою чергу позбавляє можливості відповідача належним чином довести свою позицію, а суд відповідно достовірно зясувати коло трудових обовязків [PERSON], в тому числі і обовязок ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс». При цьому звертається увага на те, що із врахуванням зазначених вище умов застосування п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, як підстави розірвання трудового договору, є втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу саме у звязку з винними діями при виконанні ним основного змісту трудових обовязків. Разом з тим, обовязок ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс» був покладений на [PERSON] окремим наказом і не входив до основного змісту її трудових обовязків як охоронця бази відпочинку «Едельвейс». Водночас не можуть бути працівниками, на яких у відповідних випадках поширюється дія п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, сторожі, охоронці та інші працівники, які здійснюють функції охорони або обліку. Також обовязковою умовою для звільнення працівника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є винні, тобто вчинені умисно або з необережності, дії працівника. В той же час в ході судового розгляду не встановлено судом будь-яких винний дій [PERSON], які б стали підставою її звільнення із зазначеної підстави. Більше того, аналізуючи покази свідків в їх сукупності - членів комісії, висновок яких був підставою для прийняття оскаржуваного наказу, такі суду показали, що [PERSON] все ж таки надала документацію для перевірки, проте, така не була оглянута через дії [PERSON] Зазначене ставить під сумнів та більше спростовує відображене безпосередньо у висновку по результатам службового розслідування від 01.12.2016 року. При цьому довести вину працівника має саме роботодавець. Додатково судом зясовувався порядок та механізм ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс». Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], що на підставі наказу ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 36 від 27.05.2016 року «Про надання послуг та встановлення тарифів на базі відпочинку «Едельвейс» на оздоровчий період 2016 року» вона дійсно виконувала обовязки відповідальної особи за ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс». На це вона погодилася на прохання керівництва підприємства, хоче не входило до основного змісту її трудових обовязків. Разом з тим керівництво підприємства не розяснювало чітко, яким чином мають бути проведені касові операції. Також керівництво підприємства не забезпечило її необхідними умовами для виконання нею такого обовязку, в тому числі не надало як касового апарату, так і бланків квитанцій чи будь-яких інших документів для ведення касових операцій. Аналогічне в судовому засіданні підтвердив також директор ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» [PERSON], як представник відповідача, що йому достовірно не відомо яким саме чином мали проводитися касові операції та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс», оскільки він обіймає посаду директора нещодавно. Вказане ставить також під сумнів сам факт втрати довіря до [PERSON] з боку власника або уповноваженого ним органу, оскільки директор ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» [PERSON], приймаючи оскаржуваний наказ, керувався виключно висновком по результатам службового розслідування від 01.12.2016 року, не зясовуючи при цьому дійсні обставини, за яких велися касові операції та отримувалася готівка на базі відпочинку «Едельвейс», позаяк втрата довіря повинна бути заснована на конкретних фактах, підтверджених доказами. Більше того, підозра керівництва ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» щодо неналежного виконання [PERSON] наказу ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 36 від 27.05.2016 року може бути підставою для припинення виконання таких додаткових обовязків, але аж ніяк не може слугувати підставою розірвання трудового договору, відповідно якого позивач займає посаду охоронця, оскільки, як зазначено вище, на таку посаду не поширюється дія п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. На виконання п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.01.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо необхідності брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, судом зясовувалося питання щодо причин тривалого проміжку часу, який пройшов з моменту проведення службового розслідування до прийняття відповідного висновку за результатами такої, проте сторона відповідача таку обставину жодним чином не змогла обґрунтувати. Інші докази щодо надходження грошових коштів на рахунок підприємства жодним чином не спростовують позицію позивача. Одночасно суд відкидає твердження сторони позивача про допущенні порушення при звільненні [PERSON] у звязку з відсутністю попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, оскільки як встановлено в ході судового розгляду, що [PERSON] не є членом профспілкової організації ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС». З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи встановлені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування наказу ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 68/К від 12.12.2016 року «Про звільнення охоронця бази відпочинку «Едельвейс» [PERSON]І.». Одночасно в силу вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України, [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі, а саме на посаді охоронця бази відпочинку «Едельвейс» ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС». Вирішуючи заявлений позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначені розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу суд враховує довідку про заробітну плату позивача № 31 від 06.03.2017 року і порядок визначення, який було розяснено Верховним Судом України в постанові від 23.01.2012 року по справі № 6-87цс11. Таким чином середній заробіток має бути обрахований за 82 робочих дні за період з 13.12.2016 року по 10.04.2017 року, тобто по день ухвалення судом рішення, в розмірі 8550,96 грн., виходячи з середньоденного заробітку, який дорівнює 104,28 грн. Одночасно, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає загальну суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підстав ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280,00 грн. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Outcome: approved