Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до ПАТ «Перший Український міжнародний банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просила: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1564 вчинений приватним нотаріусом Хара Наталією Станіславівною 09.10.2017 щодо звернення стягнення заборгованості за Договором №GP-4499962 від 14.05.2013 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Свої вимоги мотивувала тим, що вона зареєстрована та проживає у місті Ямпіль Вінницької області та має постійне місце роботи на посаді головного бухгалтера ОНЗ ЗЗСО І-ІІІ ст..№2 ім. І.Богуна м. Ямпіль. 14.05.2013 між нею та АТ «Банк ренесанс капітал» було укладено кредитний договір №GP-4499962 відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 17777,92 грн., в тому числі оплата за договір страхування у сумі 3157,92 грн. В касі банку нею було отримано 14620 грн. Через деякий час через незалежні від неї обставини АТ «Банк ренесанс капітал» припинило своє існування, однак її як позичальника ніхто про це не повідомив, і вона продовжувала сплачувати платежі за кредитом на надані їй під час оформлення реквізити. Приблизно у січні 2014 року від співробітника одного з банків, через які вона перераховувала кошти, їй стало відомо, що АТ «Банк ренесанс капітал» в даний час припинило свою діяльність, однак на який рахунок в подальшому їй перераховувати кошти по кредитному договору ніхто пояснити не міг. Листів щодо зміни реквізитів для оплати чи передачі її зобов`язань іншому правонаступнику їй не надходило, а тому на той час виникла заборгованість по оплаті кредиту. У жовтні 2020 року їй стало відомо, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяною Леонідівною 30.07.2018 було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого напису №1564 виданого 09.10.2017 приватним нотаріусом КМНО Хара Наталією Станіславівною на стягнення з неї на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 16752,82 грн., з яких - 10489,65 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5546,63 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 721,54 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню оскільки вчинений з порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, однією з умов вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника по кредиту та підтверджують безспірність вимоги. Дана заборгованість не є безспірною, а саме: згідно розрахунку за період з 02.10.2016 по 02.10.2017 сума заборгованості по кредиту становить 10489,65 грн. Невідомо звідки були отримані такі дані, оскільки графік платежів розрахований до 14.05.2017. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від неї та відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення. Не перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Отже, на підставі документів, наданих відповідачем не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з грубим порушенням закону та Порядку вчинення нотаріальних дій. Виконавчий напис нотаріуса від 09.10.2017 вчинений з порушенням строків позовної давності, а саме: з перевищенням їй у понад три роки. Вважає, що є достатні підстави вважати виконавчий напис №1564 від 09.10.2017 таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмові заяви за вхід.№639 від 02.02.2021 та за вхід.№1134 від 23.02.2021, в яких просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовими повісткам із рекомендованими повідомленнями. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання за вхід.№1041 від 17.02.2021, в якому просила справу розглядати у її відсутність з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяна Леонідівна у судове засідання не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином - судовими повістками із рекомендованими повідомленнями. Про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Заяви, клопотання: заяви позивача про розгляд справи у її відсутність від 02.02.2021 (а.с.31), від 23.02.2021 (а.с.38); клопотання третьої особи приватного нотаріуса Н.С. Хара від 17.02.2021 (а.с.36). Інші процесуальні дії у справі: відмовлено у задоволенні заяви позивача про повернення помилково сплаченого судового збору (а.с.21-23); відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 02.02.2021 (а.с.24-26); відкладення підготовчого засідання (а.с.33-34); закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 02 березня 2021 року на 13 годину 30 хвилин (а.с.40-42), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.7-9) судом встановлено, що позивач народилася [INFO] у [ADDRESS] . Із копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №825978 (а.с.11) судом встановлено, що позивач має інвалідність другої групи загального захворювання, інвалідність встановлена до 01.01.2022. Із копії довідки №01-21/258 від 01.12.2020 виданої директором ОНЗ (а.с.12) судом встановлено, що позивач працює в ОНЗ ЗЗСО І-ІІІ ст. №2 імені Івана Богуна на посаді головного бухгалтера. Судом встановлено, що 14.05.2013 між позивачем та АТ «Банк ренесанс капітал» було укладено кредитний договір №GP-4499962 відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 17777,92 грн., в тому числі оплата за договір страхування у сумі 3157,92 грн., що підтверджується копією договору (а.с.13-15). Із копії виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрованого в реєстрі №1564 від 09.10.2017 (а.с.16) судом встановлено, що з позивача стягнуто заборгованість за Кредитним договором №GP-4499962 від 14.05.2013 у сумі 16757,82 грн., з урахуванням: 10489,65 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5546,63 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 721,54 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Стягнення здійснюється за період з 02.10.2016 по 02.10.2017. Із копії заяви про примусове виконання рішення №64345 (а.с.17) судом встановлено, що ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся із заявою до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №1564 від 09.10.2017 про стягнення з позивача коштів у розмірі 16757,82 грн. Із копії постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. ВП №56877994 від 30.07.2018 (а.с.18) судом встановлено, що відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1564 від 09.10.2017 про стягнення з позивача коштів у розмірі 16757,82 грн. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п.10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнано таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved