Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Макариської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 14 по вул. Центральній в с. Макариха Знамянського району Кіровоградської області, в порядку набувальної давності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що влітку 2006 року домовилася з [PERSON] про придбання її будинку № 14 по вул. Центральній в с. Макариха Знамянського району Кіровоградської області. Отримавши кошти за придбання будинку, [PERSON] залишилася мешкати в цьому будинку, але позивач користувалася будинком на правах власника, доглядає та утримує його в належному стані, робить поточні та капітальні ремонти. Оформити нотаріально договір купівлі-продажу не виявилося можливим в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Претензій щодо проживання, користування та володіння будинком, ні сільська рада, ні інші громадяни не мають. Розписка, складена [PERSON] про отримання грошей за продаж будинку та відсутність претензій, з часом втрачена. Позивач вважає, що в звязку з тим, що вона проживає в будинку більше десяти років та іншим чином не можливо вирішити дане питання,змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу без його представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу без її участі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Додатково надала розяснення, відповідно до якого вказала, що є спадкоємцем після померлої 05.10.2014 року [PERSON] Однак, будинок № 14 по вул. Центральній в с. Макариха Знамянського району Кіровоградської області не включений до спадкового майна та на нього вона не претендує, так як будинок в 2006 році проданий [PERSON], крім того на будинок відсутні правовстановлюючі документи. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до довідки Макариської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, будинок № 14 по вул. Центральній в с. Макариха Знамянського району Кіровоградської області по запису по господарської книги належить [PERSON], [INFO] (а.с.12). Довідка-характеристика свідчить про те, що будинок № 14 по вул. Центральній в с. Макариха Знамянського району Кіровоградської області побудовано в 1965 році, але не введено в експлуатацію та не отримано документу, який підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.11). [PERSON] померла 5.10.2014 (а.с.23). За життя остання продала [PERSON] свій будинок, але в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів не оформила договір в нотаріальному порядку. Факт проживання в [INFO] з 2006 року [PERSON] та відкритого і безперервного володіння ним останньою, підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 344 ЦК України особа яка добросовістно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, враховуючи те, що позивач добросовісно заволоділа майном та відкрито володіє ним більше 10 років поспіль, власник будинку помер, спадкоємці не бажають приймати спадщину на вказаний будинок, суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved