Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом та просить суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11 квітня 1994 року. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що 16 січня 1986 року медичною-трудовою експертною комісією Вахатовського району м. Казань було видано довідку серії ВТЕ-217 № 076211, згідно з якою [PERSON], 1920 року народження, визнана інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду. 11 квітня 1994 року, згідно з Розпорядженням від 11 квітня 1994 року № 1511 -И, виконкомом міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON]. 21 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська було видано Свідоцтво про смерть, згідно до якого [PERSON] померла [INFO] року, про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 1629. 20 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська було видано Свідоцтво про смерть згідно до якого [PERSON] помер [INFO] року, про що в Книзі реєстрації актів про смерть було зроблено відповідний актовий запис № 935. Вона з 1961 року знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Тітка [PERSON], яка мешкала в Росії, була інвалідом І групи у зв'язку з чим потребувала постійного стороннього догляду. Зважаючи на це їхнім подружжям було вирішено забрати тітку померлого чоловіка позивача до України для надання їй постійного догляду. У 1994 [PERSON] переїхала до України і на неї з [PERSON] було приватизовано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, з 1994 року вона, її померлий чоловік та померла тітка її чоловіка почали проживати разом у вищевказаній квартирі. З 1994 року вона забезпечувала повний догляд за [PERSON]. разом з чоловіком, сплачувала платежі за комунальні послуги, дбала про належний стан вищевказаної квартири та робила там поточні ремонти. [INFO] року [PERSON], померла. [PERSON] не претендував на спадщину після своєї тітки, так як нотаріусом в усній формі було пояснено йому, що племінники не входять до жодної черги спадкоємців за законом. Про існування інших спадкоємців після смерті [PERSON] йому відомо не було. Таким чином, з 1995 року вона з чоловіком і надалі продовжували мешкати у вищевказаній квартирі та здійснювати належний догляд за власністю. [INFO] року помер [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді державної цільової безвідсоткової позики, грошових коштів, земельної ділянки та 1/2 частини квартири. Свідоцтва про право на спадщину за законом на цільовоу безвідсоткову позику, грошові кошти, земельну ділянку були видані. Право власності на 1/2 частину квартиру також визнано за нею, але у зв'язку з недостачею коштів для оформлення документів, досі не було зареєстровано за нею у встановленому законом порядку. Таким чином, з дня смерті [PERSON], [PERSON] безперервно відкрито користується 1/2 частиною квартири, шо належала [PERSON] та мешкає там. Таким чином, [INFO] р. виповнилося 17 (сімнадцять) років, впродовж яких вона відкрито, безперервно володіє чужим майном, а саме 1/2 частиною квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За цей час вона з квартири на довгий час нікуди не виїжджала та постійно проживала за вказаною адресою. Ніхто користуватися вказаною часткою квартири їй не перешкоджав, ані сама спадкодавець - [PERSON], ані чоловік - [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені у заяві обставини просили пред'явлений позов задовольнити у повному обсязі. Представник Дніпропетровської міської ради, управління житлового господарства, проти задоволення позову заперечував зауважуючи на відсутності правових підстав для визнання за позивачкою права власності на іншу ? частку квартири, що належала [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01 квітня 1994 року за розпорядженням № 3/1511-94 від 11 квітня 1994 року виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло відповідно до якого спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], передана у спільну приватну власність [PERSON] та [PERSON] (співвласники). Як вбачається з інформації наданої КП «Дніпропетрвоське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис № 1629. [PERSON] помер [INFO] року, про що в Книзі реєстрації актів про смерть було зроблено відповідний актовий запис № 935. Позивачка з 1961 року по 30.06.2004 року знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. За життя чоловіка, [PERSON] разом із [PERSON], здійснювали догляд за тіткою [PERSON] - [PERSON], яка раніше мешкала в Росії, була інвалідом І групи у зв'язку з чим потребувала постійного догляду та піклування. Зважаючи на це подружжям позивачки було вирішено забрати тітку померлого чоловіка позивача до України для надання їй постійного догляду. У 1994 [PERSON] переїхала до України та почала проживати разом з позивачкою та її чоловіком, тобто зі своїм племінником, а пізніше [PERSON] разом із [PERSON] приватизували квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. З того часу позивачка та її чоловік забезпечували повний догляд за [PERSON], разом з чоловіком, сплачували платежі за комунальні послуги, дбали про належний стан вищевказаної квартири та робила там поточні ремонти, що підтверджується розрахунковою книжкою та копіями квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, наявних у матеріалах сапери у копіях. [INFO] року [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частки спірної квартири. Будь-яких інших спадкоємців, окрім чоловіка позивачки, після смерті [PERSON] не було. Як видно з відповіді Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа не заводилася. Після смерті [PERSON] позивачка та її чоловік продовжили проживати за адресою спірної квартири, сплачували комунальні послуги та утримували зазначене майно. [INFO] року помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, в т.ч. на іншу 1/2 частину спірної квартири, яку позивачка прийняла. Отже, з досліджуваних в судовому засіданні доказів, суд робить обґрунтований висновок про те, що позивачка з [INFO] року, тобто вже більше 17 років, відкрито, безперервно та добросовісно користується 1/2 частиною спірної квартири, що належала [PERSON], мешкає у ній, здійснює утримання квартири, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Згідно зі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно Прикінцевих та перехідних положень від 16.01.2003 р. № 435-ІУ Цивільного Кодексу, згідно якого передбачена набувальна давність, набрав чинності з 01 січня 2004 р. Згідно п. 8 вказаних Положень, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто, з 01 січня 2001 року. За викладених обставин позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved