Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 49462 грн. 08 коп., а також витрат на правову допомогу. В обгрунтування позову зазначила, що 01 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є донька - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час мешкає з Позивачем та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2018 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Однак, [PERSON] покладені на нього обов`язки рішенням суду не виконує, аліменти сплачує періодично та не у повному обсязі, як наслідок станом на 28 грудня 2020 року у нього виникла заборгованість у розмірі 49462 грн. 08 коп. Згідно розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М.А. Власик від 28.12.2020 року №143798 сплата аліментів Відповідачем носить мінливий характер. Зокрема. Відповідач не сплачував аліменти у червні, липні, вересні 2019 р. і т.д. Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] становить: за 2019 рік - 75365 грн. 58 коп., за 2020 рік - 44620 грн. 50 коп., загальна сума пені - 119986 грн. 08 коп. Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов`язань становить 119986,08 грн, тобто перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, позивач просить стягнути пеню в межах на заборгованості по аліментам. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити,, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими і безпідставними. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 01 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є донька - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час мешкає з Позивачем та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2018 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Однак, [PERSON] покладені на нього обов`язки рішенням суду не виконує, аліменти сплачує періодично та не у повному обсязі, як наслідок станом на 28 грудня 2020 року у нього виникла заборгованість у розмірі 49462 грн. 08 коп. Згідно розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М.А. Власик від 28.12.2020 року №143798 сплата аліментів [PERSON] носить мінливий характер.. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно вимог ч.1 ст. 196 СК України разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачували щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Верховний Суд України у справі № 6-149 цс14 зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, щодо розгляду спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, зазначено, що у вказаній статті не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn),де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Розмір пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] становить: за 2019 рік: червень 2019 року: нарахована сума аліментів 2295,5 грн. х пеня (1%) х 550 днів (з 01 липня 2019 по ЗІ грудня 2020 р.) = 12625,25 грн. - сума неустойки (пені); -липень 2019 року: нарахована сума аліментів 2363,25 грн. х пеня (1%) х 519 днів (з 01 серпня 2019 по 31 грудня 2020 р.)= 12265.27 грн. - сума неустойки (пені); -серпень 2019 року: нарахована сума аліментів 2266,50 грн. х пеня (1%) х 488 днів (з 01 вересня 2019 по 31 грудня 2020 р.) = 11060,52 грн. сума неустойки (пені); -вересень 2019 року: нарахована сума аліментів 2380,25 грн. х пеня (1%) х 458 днів (з 01 жовтня 2019 по 31 грудня 2020 р.)= 10901.54 грн. - сума неустойки (пені); -жовтень 2019 року: нарахована сума аліментів 2290,50 грн. х пеня (1%) х 427 днів (з 01 листопада 2019 по 31 грудня 2020 р.) = 9780,43 грн. - сума неустойки (пені); -листопад 2019 року: нарахована сума аліментів 2319,25 грн. х пеня (1%) х 397 (з 01 грудня 2019 по 31 грудня 2020 р.) = 9207,42 грн. - сума неустойки (пені). -грудень 2019 року: нарахована сума аліментів 2602,5 грн. х пеня (1%) х 366 ді 01 січня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 9525.15 грн. - сума неустойки (пені). Всього за 2019рік - 75365,58 грн. за 2020 рік: -січень 2020 року: нарахована сума аліментів 2602,50 грн. х пеня (1%) х 335 ді 01 лютого 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 8718.37 грн. - сума неустойки (пені); -лютий 2020 року: нарахована сума аліментів 2602,50 грн. х пеня (1%) х 306 д: 01 березня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 7963,65 грн. - сума неустойки (пені); -березень 2020 року: нарахована сума аліментів 2455,00 грн. х пеня (1%) х 275 (з 01 квітня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 6751,25 грн. - сума неустойки (пені); -травень 2020 року: нарахована сума аліментів 2248,00 грн. х пеня (1%) х 214 (з 01 червня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 4810,72 грн. - сума неустойки (пені); -червень 2020 року: нарахована сума аліментів 2515,75 грн. х пеня (1%) х 184 (з 01 липня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 4628,98 грн. - сума неустойки (пені); -липень 2020 року: нарахована сума аліментів 2543,75 грн. х пеня (1%) х 153 01 серпня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 3891,94 грн. - сума неустойки (пені); -серпень 2020 року: нарахована сума аліментів 2469,25 грн. х пеня (1%) х 122 (з 0! вересня 2020 по 3 1 грудня 2020 р.) - 3012,48 грн. - сума неустойки (пені); -вересень 2020 року: нарахована сума аліментів 2666,50 грн. х пеня (1 %) х 92 , 01 жовтня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 2453,18 грн. - сума неустойки (пені); -жовтень 2020 року: нарахована сума аліментів 2597,75 грн. х пеня (1%) х 61 д< 01 листопада 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 1584,63 грн. - сума неустойки (пені): -листопад 2020 року: нарахована сума аліментів 2597,75 грн. х пеня (1%) х 31 (з 0! грудня 2020 по 31 грудня 2020 р.) = 805.30 грн. - сума неустойки (пені). Всього за 2020 рік - 44620,5 грн. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сі аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. З таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесених витрат на професійну допомогу надано договір про надання правової допомоги від 20 грудня 2020 року, акт виконаних робіт від 16 червня 2021 року, відповідно якого загальна сума витрат на правову допомогу складає 17600 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» складає 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved