Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку до досягнення донькою повноліття. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є батьком дитини, проте допомоги на її утримання не надає, а тому дитина перебуває на повному утриманні позивача. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі (а.с.27). Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення (а.с.28). Відповідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і може бути прийнято, а тому дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно ст.ст.181, 191 СК України позивач, як мати дитини, має право на отримання від відповідача, як батька дитини, аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували 28.10.2015 року шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №983, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.2). [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , де батьками дитини вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с.3). [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером по інвалідності І групи загальне захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 25.07.2018 року та довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА №626893 від 11.07.20 18 року (а.с.20-21). Таким чином, зваживши у сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що позивач самостійно забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини не може та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який є батьком дитини та визнав позов і не заперечує проти його задоволення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і дитини, а також відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Відповідно ст.5 ч.1 п.п.3, 13 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також особи з інвалідністю I та II груп. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивачем подано позов про стягнення аліментів, а відповідач є особою з інвалідністю I групи, отже сторони звільнені від сплати судового збору згідно закону, а тому суд вважає, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави, що відповідає ст.141 ЦПК України. Відповідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved