Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб, укладений із [PERSON] 28.07.2003 року. Зазначає, що від шлюбу має сина [PERSON], [INFO], збереження шлюбу вважає не доречним, оскільки поведінка відповідача привела до того, що позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача. Намагання зберегти шлюб не дали позитивних наслідків, а тому просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надав суду письмову заяву в якій позов визнав і не заперечував проти задоволення, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-ОЛ № 059430, яке видано Покровською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №\~6. У шлюбі народився син [PERSON], 13 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОЛ № 103663, яке видане 25 листопада 2003 року Кіровоградським обласним управлінням юстиції, актовий запис № 1986. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії 1-ОЛ № 005939 виданого 23 серпня 2018 року встановлено, що 23.08.2019 року [PERSON], [INFO] змінила прізвище на з «Тулянцева» на «Арєтінська», актовий запис № 11. На даний час сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не бажають, шлюб існує формально, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя неможливим, примирення неможливо. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до п.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з п.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу і предявлення позову до суду прийнято із усвідомленням його наслідків, відповідачем позов визнано повністю, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved