Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2006 року вони з [PERSON] уклали шлюб, від якого мають доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У період шлюбу, а саме 01.12.2006 року, ними за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 75 750,00 грн., право власності на яку було зареєстроване за [PERSON] Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 15.04.2016 року, яке набуло чинності 26.04.2016 року, шлюб між сторонами було розірвано. Проте, угоди щодо поділу спільного майна вони не досягли: відповідач вважає, що квартира, придбана у шлюбі, є виключно його власністю, оскільки зареєстрована за ним. За таких обставин [PERSON] вимушена звертатися до суду для здійснення поділу майна подружжя, та просила суд виділити їй 1/2 частину квартири [ADDRESS], залишивши іншу частину цієї квартири у власності [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири та стягнути з відповідача на її користь судові витрати (т. 1 а.с.2-4). У судове засідання сторони не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги уточнила та просила визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, справу просила розглянути без їхньої участі (а.с.т.2 а.с. 66). Представник відповідача подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Уточнені позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити (т. 2 а.с.67). Представник третьої особи у судові засідання не з'являвся, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності (т.2 а.с.3). Крім того, надав матеріали, витребувані ухвалою суду. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними за час шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, 30.09.2006 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 847 (т. 1 а.с.5). Від шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с.6,7). У період шлюбу, 01.12.2006 року за рахунок кредитних коштів у сумі 12700,00 доларів США, отриманих на підставі Договору кредиту № 110/11-0605, укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS], яку для забезпечення виконання зобов'язань того ж дня було прийнято в іпотеку (т. 1 а.с.57-80). Право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу 01.12.2006 року за реєстровим № 3616 (т. 1 а.с.8). Заборгованість за Договором кредиту № 110/11-0605 від 01.12.2006 року (кредитування фізичних осіб на придбання житла), наданого [PERSON], повністю погашена 28.05.2015 року (т. 1 а.с.243, т. 2 а.с.5-28) Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 15.04.2016 року, яке набуло чинності 26.04.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені 29.01.2016 року (т. 1 а.с.14). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про надання права на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Спільно нажитим майном, яке придбане сторонами у шлюбі та підлягає поділу, є двокімнатна квартира [ADDRESS] вартістю 75750,00 грн. (т. 1 а.с.8). У період шлюбу [PERSON] працював, здійснював оплату кредитних зобов'язань за Договором кредиту № 110/11-0605 від 01.12.2006 року, що підтверджується банківськими платіжними відомостями (а.с.81-242) та довідками про доходи [PERSON] (т. 1 а.с.37-41). Відомості про участь [PERSON]. у придбанні спільного сумісного майна подружжя в матеріалах справи відсутні. Таким чином, судом встановлено та не оспорювалося сторонами у ході розгляду справи, що спірна квартира була придбана переважно за кошти [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу, п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» істотними обставинами, що мають значення для справи при вирішення спорів про поділ майна, є випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З урахуванням викладених обставин суд вважає можливим визнати двокімнатну квартиру загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину спірного майна, за [PERSON] - право власності на 2/3 частини квартири, задовольнивши тим самим уточнені позовні вимоги. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При зверненні до суду з позовом [PERSON] було оплачено судовий збір на загальну суму 757,50 грн. (т. 1 а.с.1,25). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд вважає доцільним стягнути з [PERSON] 757,50 грн. судового збору на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved