Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що [INFO] померла двоюрідна прабаба заявника [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] проживала одна, склала два заповіти на [PERSON] , яка спадщину після смерті останньої не прийняла та померла [INFO] . Спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черги за законом немає. Вказуючи, що вона належить до спадкоємців п`ятої черги за законом, однак через необізнаність про наявність спадкового майна та відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між нею та [PERSON] , не звернулася у встановлений законом строк для оформлення спадщини після смерті останньої, просила визначити їй додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та встановити факт, що вона є двоюрідною праонукою [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 1 березня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить його задовольнити та розглядати справу без її участі (а.с. 29). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 22 березня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 39). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Виходячи з того, що встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем може вплинути на права й обов`язки відповідача, який як орган місцевого самоврядування має право подати позов про визнання спадщини, на яку претендує позивач, відумерлою, то суд вважає, що пред`явлені позивачем вимоги підлягають розгляду за правилами позовного провадження. Крім того, з матеріалів справи видно, що позивач зверталася до суду за місцем свого проживання із заявою про встановлення факту родинних відносин із [PERSON] в порядку окремого провадження, однак ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2020 року було відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з наявністю спору про право та роз`яснено право на подання позову на загальних підставах (а.с. 23). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в селі Бобли Турійського району Волинської області (а.с. 9) і після її смерті відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ № 227 (а. с. 19). Відповідно до довідки Боблівської сільської ради Турійського району Волинської області № 431 від 6 липня 2020 року, виданої на підставі записів у погосподарській книзі по селу Бобли за 2001-2005 роки, [PERSON] була зареєстрована та проживала на день смерті у вказаному населеному пункті одна (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а. с. 18). За життя [PERSON] 31 березня 2000 року та 21 січня 2001 року склала заповіти, посвідчені Боблівською сільською радою Турійського району Волинської області, якими сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ВЛ № 0074997 та допомогу, призначену остарбайтерам, заповіла внучці - [PERSON] (а. с. 20, 21). Складені [PERSON] заповіти на ім`я [PERSON] не змінювалися і є чинними, спадкова справа після її смерті не заводилася, ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до нотаріуса не звертався, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а.с. 30-33). [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла та померла [INFO] (а. с. 16). Позивач у цій справі [PERSON] є дочкою [PERSON] (а. с. 17). Родинні відносини між позивачем і [PERSON] підтверджується відповідними свідоцтвами про народження і одруження матері позивача [PERSON] , баби позивача - [PERSON] (після одруження - [PERSON] ), а також свідоцтвом про народження позивача (а.с. 11, 12, 14, 15, 17). [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] - [INFO] (а.с. 13, 37). Аналіз змісту повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть прадіда позивача [PERSON] , свідоцтва про народження спадкодавця [PERSON] та наведених вище документів в їх сукупності дає обґрунтовані підстави для висновку, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою, а позивач [PERSON] - двоюрідною правнучкою спадкодавця [PERSON] і в контексті положень статті 1265 Цивільного кодексу України, як родич п`ятого ступеня споріднення, належить до спадкоємців за законом п`ятої черги. Як встановлено у ході розгляду справи, позивачу підтвердження факту родинних відносин необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті двоюрідної прабаби [PERSON] , спадкоємці за заповітом або першої, другої, третьої, четвертої черг за законом відсутні. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 Цивільного кодексу України). За змістом наведених норм матеріального права право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і для реалізації цього права закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані лише у випадку, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач покликалася на те, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини є необізнаність із правилами спадкування, наявністю спадкового майна та відсутністю усіх документів, що підтверджують родинні відносини між нею та її двоюрідною прабабою, у зв`язку з чим вона з об`єктивних причин не подавала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті двоюрідної прабаби. Аналіз наведених причин пропуску строку для прийняття спадщини та обставин справи в їх сукупності дає підстави для визнання таких причин в контексті положень частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України поважними, оскільки вони об`єктивно унеможливили подання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття та реалізацію нею передбаченого і гарантованого законом права на спадкування в межах встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відсутність усіх документів, що підтверджують родинні відносини між позивачем та спадкодавцем, унеможливлює використання нею цих документів для реалізації свого права на спадкування та оформлення права на спадщину, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для задоволення позову. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 681 грн.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 681 грн. На підставі викладеного, статей 1220, 1223, 1265, 1268, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved