Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить: зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визначити спосіб у їх вихованні шляхом перебування неповнолітніх синів за її місцем проживання під час половини часу літніх, осінніх, зимових, весняних канікул, з можливістю виїжджати на відпочинок в Карпати; спілкуватися з дітьми за допомогою мобільного зв`язку без присутності батька; відвідувати шкільні свята за місцем навчання дітей. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати за оплату судового збору у розмірі 840, 80 гривень та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 5000, 00 гривень. Позовна заява\~мотивована тим,\~що сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі,\~який рішенням\~Скадовського районного\~суду Херсонської\~області 13\~жовтня 2015\~року розірвано.\~У шлюбі\~в них\~народилося двоє\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які на\~даний момент\~проживають з\~батьком [PERSON] .Між нею та відповідачем склалися напружені відносини щодо її участі у вихованні синів, відповідач не надає їй в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, спілкуватися з синами. Зважаючи на те, що [PERSON] не надає можливості приймати участь у вихованні синів, вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09 березня 2021 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про проведення судових засідань в режимі відео конференції з Скадовським районним судом Херсонської області. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про заслуховування думки неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] щодо предмету спору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що між нею та відповідачем, з моменту коли діти почали проживати в смт Лазурне Херсонської області, виник спір щодо її участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідач чинить їй перешкоди, не дозволяє бачитися з дітьми, брати участь у вихованні, спілкуватися по телефону, а також негативно їх налаштовує щодо неї. Вона прагне брати активну участь у вихованні дітей, виконувати свої батьківські обов`язки. В судовому засіданні представник позивача адвокат Шмагара П.М. просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що між сторонами є спір щодо участі матері у вихованні дітей, оскільки вони проживають з батьком, який перешкоджає їй спілкуватися з дітьми та виконувати свої батьківські обов`язки. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги заперечив. Зазначив, що не забороняє спілкуватися дітям з матір`ю, зокрема, по телефону, а навпаки спонукає дітей до спілкування. Також він кілька разів приїжджав до м. Новояворівськ, щоб позивач змогла побачитися та поспілкуватися з дітьми. Щодо заявлених позовних вимог вказав, що не заперечує щоб діти бачилися з матір`ю під час половини осінніх, зимових, весняних канікул. Щодо літніх заперечує, оскільки під час літніх канікул діти відпочивають біля моря в смт Лазурне. Крім того, зазначив, що хоче щоб зустрічі відбувалися в м. Новояворівську, в квартирі, власником якої він є і в якій проживає його дорослий син від першого шлюбу, в його присутності, оскільки за місцем проживання позивача часто відбуваються гуляння з надмірним вживанням алкоголю, тому діти без нагляду не можуть самостійно там перебувати. Також не заперечує і хоче щоб позивач приїжджала до них в смт Лазурне, де є великий будинок, співвласником якого є позивач. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування посилаючись на висновок Яворівської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування від 05 лютого 2021 року, вважає можливим встановити такий порядок спілкування позивача з синами, а саме половину зимових, весняних, літніх, осінніх канікул за домовленістю сторін за місцем реєстрації позивача [PERSON] , а також забезпечити безперешкодне спілкування матері з дітьми по телефону. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , думку якого щодо предмета спору вирішено заслухати, пояснив таке. Його мама [PERSON] проживає у Львівській області, а він з братом та батьком проживають в смт Лазурне Херсонської області. Мама телефонує до нього раз в тиждень, батько не забороняє спілкуватися з нею по телефону. Щодо часу, який бажає проводити за місцем проживання матері, зазначив, що бажає приїжджати на зимові канікули до мами, а під час літніх канікул краще в смт Лазурне, біля моря. Зазначив, що хотів би, щоб мама приїжджала до них влітку, до моря. Умови, в яких він перебував у мами в дома в м. Яворові йому не сподобалися, він не зручно себе почував, там часто перебували чужі люди. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , думку якого щодо предмета спору вирішено заслухати, пояснив таке. Його мама [PERSON] проживає у Львівській області, а він з братом та батьком проживають в смт Лазурне Херсонської області. Мама телефонує до нього раз в тиждень, батько не забороняє спілкуватися з нею по телефону. Зазначив, що хоче щоб мама частіше приїжджала до них в смт Лазурне, оскільки там є море. Також в смт Лазурне всі його друзі, тому він не хоче влітку їхати до мами. Крім того, вказав, що умови за яких він перебував у мами в дома в м. Яворові йому не сподобалися, він не зручно себе почував. Заслухавши учасників справи, думку неповнолітніх дітей, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 13 жовтня 2015 року. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 червня 2016 року, виданого Яворівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Новояворівською міською радою Львівської області. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області № 4 від 03 жовтня 2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] , а також встановлено [PERSON] зустрічі з дітьми за попередньою домовленістю з батьком [PERSON] . Також, як встановив суд та не заперечили сторони, відповідач [PERSON] разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач у своєму позові вказала, що відповідач, не зважаючи на вищевказане рішення, чинить перешкоди у вихованні і вільному спілкуванні з дітьми, хоча вона бажає брати участь у вихованні та житті своїх дітей. Стверджує, що на даний час між ними як батьками виник спір щодо участі матері у вихованні і спілкуванні з їхніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , добровільної згоди із відповідачем щодо спілкування із синами вони не досягли, а тому вона змушена звернутися до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зазначає, позивач не надала суду належних і беззаперечних доказів того, що їй дійсно чиняться перешкоди з боку відповідача у спілкуванні з дітьми і їх вихованні, оскільки нею не підтверджено, що батько дітей не давав їй змоги бачитися і спілкуватися з ними. Факт наявності перешкод у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні також спростовується поясненнями допитаного в судовому засіданні відповідача [PERSON] , який зазначив, що не заперечує щодо спілкування [PERSON] з дітьми, та поясненнями дітей [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що батько не забороняє спілкуватися з мамою. Водночас, в судовому засіданні судом також встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки після розірвання шлюбу, що й простежується в їхніх відносинах і поведінці по відношенні один до одного. Отже, твердження позивача про те, що їй чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, не підтверджені належними доказами, однак, суд враховує, що підставою звернення [PERSON] до суду стало порушення її права, як матері, на участь у вихованні синів. При цьому, суд зазначає, що відсутність доказів, які б підтверджували існування перешкод з боку відповідача щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, оскільки наявність спору з цього приводу, що виразилося у поданні відповідного позову до суду, свідчить про протилежне. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 686/11236/19. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини (дітей), також має право на особисте спілкування з нею (ними), а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною (дітьми) та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на їх нормальний розвиток. Як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача, вона має бажання спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні та оздоровленні. З матеріалів справи також вбачається, що відсутні передбачені законом обставини для обмеження спілкування її як матері з дітьми, а тому її право на участь у вихованні дітей підлягають захисту шляхом визначення порядку та способу виховання. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод з боку відповідача у вихованні та спілкуванні з дітьми підлягають задоволенню. Щодо способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд зазначає таке. Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року (дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також за змістом ч. ч. 4 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Яворівська державна районна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування надала суду висновок від 05 лютого 2021 року, в якому вважає доцільним встановити такий порядок спілкування позивача з дітьми: половину зимових, весняних, літніх, осінніх канікул за домовленістю сторін за місцем реєстрації матері по [ADDRESS] , а також безперешкодне зі сторони [PERSON] спілкування матері з дітьми по телефону. Водночас, суд зазначає, що висновок носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи. Дослідивши вказаний висновок, суд не може повністю погодитися з ним, оскільки при його складанні відповідальні особи не спілкувалися з дітьми, не заслуховували їхню думку, що дає підстави вважати, що він був складений поверхово без врахування всіх обставин справи. В той час, як описано вище, в судовому засіданні були вислухані [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що не бажають перебувати за місцем проживання мами під час літніх канікул, оскільки такі краще проводити біля моря за місцем їх проживання в смт Лазурне Херсонської області. Також суд враховує, що у рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також суд вважає, що діти [PERSON] та [PERSON] можуть перебувати за місцем реєстрації матері без присутності батька, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між дітьми та матір`ю існують довірливі відносин та сформована емоційної прив`язаність дітей до позивача. Зважаючи також на думку та інтереси неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , право дітей на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з обома батьками, а також рівність права кожного з батьків у вихованні дітей та спілкуванні з ними, з метою упередження виникнення конфліктної ситуації в подальшому між позивачем і відповідачем, а також з метою належного виконання рішення суду в подальшому, суд дійшов до висновку про необхідність визначення більш конкретного порядку участі у вихованні синів і спілкуванні позивача з дітьми, а саме: перебування та спільне проведення часу за місцем проживання матері [PERSON] , без присутності батька [PERSON] , за попередньою домовленістю між батьками та з урахуванням думки дітей половину тривалості зимових, весняних і осінніх канікул та тридцять календарних днів під час літніх канікул, з можливістю виїзду дітей за їх бажанням для відпочинку та оздоровлення до інших населених пунктів в межах України. Саме такий спосіб участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, на думку суду, відповідатиме можливості дітей в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків, який не буде порушувати її інтересів, сприятиме встановленню контакту матері з дітьми та забезпечуватиме розумний баланс і рівність прав обох батьків. Щодо позовних вимоги про спілкування позивача з дітьми за допомогою засобів телефонного зв`язку та відвідування шкільних свят, на думку суду, такі задоволенню не підлягають, оскільки, як описано вище, та підтверджено поясненнями дітей та відповідача, останній не забороняє спілкуватися матері з дітьми за допомогою телефонного зв`язку, а позивач в свою чергу вказала, що телефонує до дітей раз в тиждень та спілкується з ними, що підтверджується поясненнями дітей [PERSON] та [PERSON] . Також позивачем не підтверджено наявність перешкод у відвідуванні шкільних свят за місцем навчання синів. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині заявленого нею способу і порядку участі у вихованні синів та спілкуванні з ними підлягають частковому задоволенню. Також суд вважає доцільним констатувати, що в будь-якому випадку виконання цього рішення можливе лише за наявності відповідного бажання та згоди дітей щодо перебування та спілкування з мамою в конкретний час, зокрема, і щодо місця перебування. При цьому, при вирішенні питання участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд наголошує, що пріоритетними мають бути найвищі інтереси дітей, які за їх важливістю мають переважати над інтересами батьків, а тому, на думку суду, сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування матері з дітьми, та, за необхідності, звернутися до органу опіки та піклування, і, враховуючи вік та інтереси дітей, відстань від місця їхнього проживання до проживання матері, за спільною згодою самостійно корегувати чи змінювати дні чи місяці побачень, якщо це відповідатиме якнайкращим інтересами дітей та буде справедливим по відношенню як до неповнолітніх дітей, так і до їхніх батьків. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача 5000,00 гривень витрат на правову допомогу. Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею у зв`язку з розглядом справи, позивач надала договір про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 14. Однак ні позивач, ні її представник не надали детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, акту їх надання тощо, відповідно, неможливо встановити конкретні види і обсяг наданої позивачу правничої допомоги. За таких обставин суд вважає, що відсутні достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача за результатами розгляду справи понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі 840, 80 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 44 від 26 листопада 2020 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 420,40 гривень судового збору.

Outcome: partial