Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом згідно якого прохає суд винести рішення, яким визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на транспортний засіб Chevrolet Lanos, днз [NUMBER] . Визнати правочин укладений [PERSON] щодо відчуження транспортного засобу Chevrolet Lanos, днз [NUMBER] , недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 14 вересня 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2002 року між позивачем та відповідачем розірвано. За час шлюбу у [PERSON] з [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] . В зимку 2008 року під час перебування у шлюбі в інтересах сім`ї [PERSON] та [PERSON] було придбано транспортний засіб Chevrolet Lanos, днз [NUMBER] . Право власності на транспортний засіб Chevrolet Lanos, днз [NUMBER] , було зареєстровано за [PERSON] . В подальшому з метою уникнення розподілу спільного майна [PERSON] придбаний у шлюбі транспортний засіб Chevrolet Lanos, днз [NUMBER] , зняв з обліку та передав у власність іншій особі, про що [PERSON] стало відомо випадково. Відтак, є підстави для визнання правочину, укладеного [PERSON] щодо відчуження вказаного транспортного засобу недійсним. Також зазначає, що при укладенні правочину щодо відчуження транспортного засобу Chevrolet Lanos, днз [NUMBER] , позивач не надавала згоди на укладення вказаного договору, окрім того містяться ознаки того, що сторони, які укладали цей правочин, діяли недобросовісно. За таких обставин вважає, визнати правочин укладеним [PERSON] щодо відчуження транспортного засобу Chevrolet Lanos, днз [NUMBER] , недійсним. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2020 року перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального провадження та витребувано докази по справі. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву та витребувано докази. 29.07.2020 року представник позивача [PERSON] - Бідюк Я.В. уточнила позовні вимоги, а саме прохала суд визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на транспортний засіб ЗАЗ ТF69YO, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості транспортного засобу ЗАЗ ТF69YO, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску - 20000,00 (двадцять тисяч) грн.. Стягнути з [PERSON] судові витрати на користь [PERSON] . Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - відмовлено. 14.09.2020 року відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву згідно якого прохав у задоволенні позову відмовити. Свій відзив мотивував тим, що вимога про стягнення з нього 20000 гривень нічим не підтверджується і не доведена, оскільки відсутній договір купівлі продажу. Також уточненні вимоги не відповідають вимогам ЦПК України, оскільки в даному випадку є зміна предмета позову. Також позивачкою недоплачений судовий збір. Під час перебування шлюбу з позивачкою грошові кошти від відчуження автомобіля ЗАЗ ТF69YO, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску були використані на погашення кредитної заборгованості за придбаний будинок [ADDRESS] (в якому вони проживали сім`єю), також вкладені в облаштування та ремонт будинковолодіння в цілому, у якому і по теперішній час проживає позивачка з дитиною. 14.09.2020 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, згідно якої прохає суд розділити по 1/2 частині спільно придбаного будинку [ADDRESS] . Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2020 року зустрічну позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 16.10.2020 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 5.11.2020 року призначено по справі проведення розгляду в режимі відеоконференції за участю представника позивача. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від18.11.2020 року призначено по справі проведення розгляду в режимі відеоконференції за участю представника відповідача. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бідюк Я.В. в судове засідання не з`явилася, але завчасно надіслала клопотання про розгляд справи без її участі позивача та адвоката Бідюк Я.В. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохають його задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась. В підготовчому судовому засіданні, не заперечував щодо придбання даного транспортного засобу під час шлюбу та зазначив, що він дійсно продав автомобіль за 40000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] - Щудря В.І. позовні вимоги не визнав та прохав відмовити у їх задоволенні, з підстав зазначених у відзиві. Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 7.04.2016 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 14.09.2002 року по 19.04.2016 року. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується серією [NUMBER] від 13.07.2007 року. Згідно листа Територіального сервісного центру МВС 3542 РСЦ МВС у Кіровоградській області від 4.02.2020 року, встановлено, що 1.02.2008 року автомобіля ЗАЗ ТF69YO, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 1.02.2008 року, зареєстровано на ім`я [PERSON] , [INFO] . 6.10.2017 року перереєстровано на нового власника. Згідно листа Територіального сервісного центру МВС 3542 РСЦ МВС у Кіровоградській області від 26.02.2020 року встановлено, що 1.02.2008 року автомобіля ЗАЗ ТF69YO, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 1.02.2008 року, зареєстровано на ім`я [PERSON] , [INFO] . Документи, що стали підставою для реєстрації, знищенні у зв`язку з виходом терміну зберігання. 6.10.2017 року перереєстровано на нового власника територіальному сервісному центрі 5342 на ім`я [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . 19.10.2018 року перереєстровано на нового власника в територіальному сервісному центрі 5342 на ім`я [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі продажу від 6.10.2017 року встановлено, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила транспортний засіб ЗАЗ ТF69YO , державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, вартість автомобіля складає 40 000,00 грн. Згідно п.1 даного договору встановлено, що за [PERSON] даний автомобіль зареєстрований 10.06.2008 року підрозділом Центр 3542. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що автомобіль ЗАЗ ТF69YO , державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску зареєстровано за [PERSON] . Відповідач в підготовчому судовому засіданні зазначив, що автомобіль придбаний за час шлюбу з позивачкою, а також не заперечував, що він його продав за 40000,00 грн. Таким чином , наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано зазначений автомобіль, відповідач не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу , а тому слід визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України та абзацом 1 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя шляхом визнання права власності спільної сумісної власності на транспортний засіб. Так як на час розгляду справи автомобіль ЗАЗ ТF69YO , державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, який є спільною сумісною власністю сторін , згідно наданої суду інформації був реалізований відповідачем за 40000 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за належну їй 1/2частку автомобіля в сумі 20000 грн. Судові витрати згідно ст. 141 ЦК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved