Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якому просила: визнати за нею право власності на одну другу частину будинку [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на одну другу частину будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 16.11.1991 був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем по справі. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , 1992 року народження та [PERSON] , 1996 року народження, які на даний час повнолітні і проживають окремо. Подружні відносини мін ними не склалися і вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. За час їхнього проживання ними у спільну сумісну власність було придбано житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 45 м.кв. Крім того, ними спільно було побудовано будинок [ADDRESS] . Зазначила, що між ними ніяких домовленостей та договорів не було укладено. Вказала, що їй, як другому із подружжя, належить право власності на одну другу частину спільного будинку [ADDRESS] та одну другу частину спільного будинку [ADDRESS] . Добровільно провести розподіл спільних будинків відповідач не бажає. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№318 від 17.01.2020, в якій просила судовий розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Просила винести рішення у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№317 від 17.01.2020, в якій просив підготовче засіданні провести у його відсутність, позовні вимоги визнає та просив їх задовольнити. Просив ухвалити рішення у підготовчому засіданні. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: клопотання позивача про витребування доказів від 25.11.2019 вхід.№8494 (а.с.23); заява відповідача про долучення до матеріалів справи витребуваних доказів від 06.12.2019 вхід.№8796; заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність від 17.01.2020. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 17 січня 2020 року на 11 годину 00 хвилин (а.с.31-33), витребування доказів (а.с.35-37), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.7) судом встановлено, що позивач народилася [INFO] у селі Гальжбіївка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована по [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 19.09.2018 (а.с.9) судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1991 року. Із копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] від 14.02.2006 (а.с.10) та довідки начальника КП «Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації» №585 від 29.10.2019 (а.с.11) судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Тобто встановлено, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Із копії інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №188888969 від 15.11.2019 (а.с.12) судом встановлено, що відповідач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2017. Тобто встановлено, що вказаний житловий будинок також є спільною сумісною власністю подружжя. Із повідомлення незалежного експерта Шибінського А.С. вих.№75/19 від 19.11.2019 (а.с.13-17) судом встановлено, що станом на 19.11.2019 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] складає 8300 доларів США, що еквівалентно 200338 гривень. Із повідомлення незалежного експерта Шибінського А.С. вих.№74/19 від 19.11.2019 (а.с.17-22) судом встановлено, що станом на 19.11.2019 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] складає 4200 доларів США, що еквівалентно 101376 гривень. Із досліджених оригіналів - свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.02.2006, договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.07.2017 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2017, наданих відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.12.2019 судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] ; житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] , вказаний будинок зареєстрований 07.07.2017. Із досліджених оригіналів - інвентаризаційних справ на житлові будинки, які розташовані по [ADDRESS], [ADDRESS] , наданих Ямпільським РБТІ на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.12.2019 судом встановлено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] . Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що житловий будинок по [ADDRESS] та житловий будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя - позивача та відповідача. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11). Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 1991 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу 14 лютого 2006 року та 07 липня 2017 придбали нерухоме майно, а саме житловий будинок що розташований по [ADDRESS] та житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Сторони визнають, що дані будинки є їх спільною сумісною власністю подружжя та не заперечують з приводу поділу їх на дві рівні частини, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2145 гривень 30 копійок згідно квитанцій №12, №10, №11 від 25.11.2019.

Outcome: approved