Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. В зв'язку з тим, що відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки, вона у судовому порядку стягнула з нього аліменти в твердій грошовій сумі 600 гривень. Однак у період з 11.08.2011 року по 28.04.2014 року відповідач аліменти сплачував нерегулярно, тому виникла заборгованість, яка згідно довідки державного виконавця Жовтневого ВДВС складає 12410 грн. Вважає, що заборгованість сталася з вини відповідача, тому він повинен сплатити їй відповідно до ст..196 СК України неустойку. Відповідно до її розрахунку загальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить 31240,50 грн. Просила стягнути з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 12410 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 31240,50 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 17.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 12410 грн. залишені без розгляду (а.с.16). 23.07.2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за невчасну сплату аліментів була передана на розгляд Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, на підставі ст..116 ЦПК України (а.с.22). У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прос рочку сплати аліментів та надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Додатково пояснила, що з моменту стягнення із відповідача аліментів, останній деякий час їх сплачував, потім платити перестав, в останній час, а саме з травня 2013 року по 28 квітня 2014 року сплачував не в повному обсязі, а по 100 грн. за виключенням червня 2013 року. Заборгованість утворилася, так як відповідач не працював. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що йому відомо про наявність аліментних зобов'язань, він знав, що повинен сплачувати аліменти та платив їх по мірі можливості. Дійсно були періоди, що він не працював, відповідно аліменти не сплачував, починаючи з травня 2013 року він платив аліменти в сумі 100 грн., однак гроші перераховував через пошту. Також у нього є заборгованість за кредитними договорами, які стягнути за рішеннями Жовтневого та Орджонікідзевського суду, які він брав на розвиток підприємницької діяльності. Крім того, він довго хворів, потім вимушений був робити операцію, зв'язку з чим також брав кредит. Він сподівався про наявність роботи, тому не закрив підприємницьку діяльність, відповідно не зміг стати в центр зайнятості. Вказував, що згоден з тим, що б з нього стягували пеню за прострочення сплати аліментів, але просив її знизити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні підтримуючи позицію свого довірителя, позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] не має постійного місця проживання, нерухомості та власності, його матеріальний стан не дозволяє сплачувати таку заборгованість, яка виникла після винесення судом рішення в 2011 році про стягнення аліментів. Просив максимально знизити суму неустойки, з урахуванням матеріального стану відповідача. Представник Жовтневого ВДВС будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи у судове засідання не з'явився. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, і мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO]. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі ( а.с.5). Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду від 01 вересня 2011 року із [PERSON], [INFO] були стягнути аліменти на користь [PERSON], [INFO] на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 11 серпня 2011 року та до повноліття дитини (а.с.6). Оплату аліментів [PERSON] проводив не в повному розмірі, що не заперечував у судовому засіданні, і тому, заборгованість по аліментам згідно останньої довідки ВДВС Жовтневого району м. Маріуполя від 28.04.2014 року за період з 11.08.2011 року по 28.04.2014 року (включно) становить 12410 грн. При цьому згідно даної довідки були враховані суми 100 грн. та 500 грн., які були перераховані позивачці на ощадну книжку Державного ощадного банку України з боку відповідача 09.11.2011 року та 29.12.2011 року відповідно (а.с.42- 44). У судовому засіданні було встановлено, що відповідач в рахунок погашення заборгованості, починаючи з липня 2013 року сплачував позивачці по 100 гривень, але у довідці державного виконавця дані суми враховані не були. Позивачка у судовому засіданні не заперечувала про врахування зазначених сум у період з травня 2013 року по 28.04.2014 року, за виключенням червня 2013 року (оплата не проводилася). Сторони не заперечують, що заборгованість, яка склалася у відповідача за період з 11.08.2011 року по 28.04.2014 року включно становить - 11310 гривень. Визначений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами згідно із наданими довідками позивачкою, з урахуванням наданих відповідачем квитанцій, у судовому засіданні сторонами не оспорювався, про наявність незалежних від [PERSON] обставин, за яких утворилася дана заборгованість, не заявлено. Отже, застосування відповідальності у вигляді нарахування неустойки пов'язане із винними діями особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, тобто [PERSON] Форма вини (умисел чи необережність) платника аліментів у даному випадку значення не має, а тому суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо не можливості працевлаштування відповідача як підставу для його звільнення від передбаченої відповідальності. [PERSON] не заперечував, що йому було відомо про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі 600 гривень, саме цю суму визнав відповідач при ухваленні рішення від 01.09.2011 року про стягнення з нього аліментів (а.с.6), про існування заборгованості по сплаті аліментів, відповідачу було відомо. Згідно з положеннями ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з того, що аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Отже, неустойка (пеня) за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] має нести передбачену ст..196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів. З урахуванням цих положень та в межах позовних вимог [PERSON] суд вважає, про необхідність стягнення неустойки за прострочення аліментів за період з 11.08.2011 року по 28.04.2014 року. За серпень 2011 року (з 11.08.2011 року) [PERSON] повинен був оплатити аліменти в розмірі 400 грн., оплатив - 0 грн., борг 400 грн. - отже неустойка з 11 серпня 2011 року по 28 квітня 2014 року становить 400(борг)х1%х971 (кількість днів)=3884 грн.; вересень 2011 року повинен сплатити 600 грн., заплатив 0, борг 600 грн. - отже неустойка становить 600х1%х941=5646 грн.; У період з жовтня 2011 року по січень 2012 року боргу по аліментам не має. лютий 2012 року повинен оплатити 600 грн., заплатив 0, борг - 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х789=4734 грн.; березень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 1200 грн., залишок 600 грн.; квітень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 600 грн., борг - 0; травень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 1200 грн., залишок 600 грн.; червень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 600 грн., борг - 0; липень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 0, борг - 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х636=3816 грн.% серпень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 0, борг - 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х605=3630 грн.; вересень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 0, борг - 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х575=3450 грн.; жовтень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 0, борг - 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х544=3264 грн.; листопад 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 0, борг 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х514=3084 грн.; грудень 2012 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 600 грн., борг - 0; січень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 0, борг 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х452=2712 грн.; лютий 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 1600 грн., залишок - 1000 грн.; березень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 600 грн., залишок 400 грн.; квітень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 150 грн. + 400 грн. (залишок), борг 50 грн., отже неустойка становить 50х1%х363=181,50 грн.; травень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 600х1%х332=1660 грн.; червень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 0, борг 600 грн., отже неустойка становить 600х1%х302=1812 грн.; липень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х271=1355 грн.; серпень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х240=1200 грн.; вересень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х210=1050 грн.; жовтень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х179=895 грн.; листопад 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х149=745 грн.; грудень 2013 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х118=590 грн.; січень 2014 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х87=435 грн.; лютий 2014 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х59=295 грн.; березень 2014 року повинен оплатити 600 грн., оплатив - 100 грн., борг 500 грн., отже неустойка становить 500х1%х28=140 грн.; квітень 2014 року (до 28.04.2014 року включно) повинен оплатити 560 грн., оплатив - 100 грн., борг 460 грн., отже неустойка становить 460х1%=4,6 грн. Таким чином, за визначений період неустойка становить - 44583,10 грн. (9530+21978+12200,5+874,6). З урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, тобто в межах заявлених позовних вимог [PERSON] на підставі даних державного виконавця про обов'язковий розмір аліментів, розміру отриманих аліментів у відповідний місяць (визнаних позивачкою та відповідачем) та кількості днів, які розраховуються з наступного місяця за місяцем, в якому виникла заборгованість до 28 квітня 2014 року, суд вважає необхідним визначити неустойку за позовними вимогами [PERSON] з 11.08.2011 року по 28.04.2014 року включно в розмірі 31240,50 гривень. Даний порядок нарахування неустойки узгоджується із положеннями ст. 197 СК України та роз'ясненнями, наведеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Підсумовуючи наведене, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів у розмірі 31240,50 гривень, встановленому та доведеному в ході розгляду справи. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як було встановлено судом та не заперечується у судовому засіданні сторонами, відповідач дійсно має кредитні зобов'язання, які отримував, як на розвиток підприємницької діяльності, так і на проходження курсу лікування у зв'язку з погіршенням здоров'я. Сторони у судовому засіданні не заперечували і той факт, що відповідач вимушений був робити операцію і деякий час (чотири місяця) знаходився на лікарняному. У зв'язку зі станом здоров'я на цей час не працює. За таких обставин, зважаючи на матеріальне становище відповідача [PERSON], а також враховуючи стан його здоров'я, суд вважає необхідним зменшити розмір нарахованої за час прострочення сплати аліментів неустойки, але не менш суми існуючий у нього заборгованості, стягнувши з нього на користь [PERSON] пеню у сумі 11310,00 гривень, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги. Крім того, позивачкою у справі понесені судові витрати з оплати судового збору у загальній сумі 436,5 гривень (а.с.1), частково задовольняючи пред'явлений позов суд у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 243,6 гривень.

Outcome: partial