Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу, якої ввійшла, в тому числі, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,856 га, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Буринського району Сумської області. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, однак у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як після раптової смерті матері в неї значно погіршився стан здоров'я і вона тривалий час лікувалася. Просила визначити їй додатковий строк для вчинення вказаний дій, так як пропустила його з вказаних поважних причин. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві. Представник відповідача Вознесенської сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], яка мешкала в м. Кагалик, Кагарлицького району, Київської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на її майно, до складу якої ввійшла, земельна ділянка площею 2,856 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Вознесенської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвом про народження спадкоємця, свідоцтвом про укладення шлюбу, довідкою Кагарлицької міської ради. (а.с.6-9). Будучи спадкоємцем першої черги за законом позивачка заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подала. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки після смерті матері в неї значно погіршився стан здоров'я, що потребувало надання періодичної медичної допомоги. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачки спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою і минув незначний час після її відкриття, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачки об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка, пов'язана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких вона є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved