Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Лохвицької міської ради про відшкодування моральної шкоди, і просить стягнути з Виконавчого комітету Лохвицької міської ради на її користь моральну шкоду в сумі 30 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона звернулась до відповідача з запитом про надання публічної інформації. Запитувалася публічна інформація про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі № 440/6702/20 визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 15.10.2020. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 15.10.2020 на отримання публічної інформації. Зобов`язано виконавчий комітет Лохвицької міської ради Полтавської області надати відповідь на запит [PERSON] від 15.10.2020 на отримання публічної інформації. Вона зазначає, що вказаними протиправними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого виникло погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що завдана шкода спричинила їй негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, та інше. Моральні страждання підсилювались також тим, що вона являється інвалідом ІІ групи, відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу № 565 від 18/08.2020, вона за рівнем обмеження життєдіяльності має обмеження самообслуговування, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку. За кожен місяць порушеного права на соціальний захист, вона оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2021 року для працездатних осіб 6000 грн., відповідач повинен був надати інформацію в жовтні 2020 року, станом на лютий 2021 року минуло 5 місяців, таким чином, просить стягнути 30000 грн, як застосування мінімальної заробітної плати за кожень місяць завданої моральної шкоди. Ухвалою суду від 15.03.2021р. провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.04.2021р. закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, в заяві до суду просила справу розглядати без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач - представник Виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з тих підстав, що позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж ненадання інформації на публічний запит, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. А також не обґрунтовано, з яких міркувань позивач виходив при визначенні розміру, заподіяної йому шкоди, оскільки між позивачем та відповідачем жодних відносин, які б регулювались трудовим законодавством України не виникало. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі № 440/6702/20 позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Лохвицької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 15.10.2020. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 15.10.2020 на отримання публічної інформації. Зобов`язано виконавчий комітет Лохвицької міської ради Полтавської області надати відповідь на запит [PERSON] від 15.10.2020 на отримання публічної інформації. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.9-11). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ № 128750 встановлено, що [PERSON] має ІІ групу інвалідності [INFO] , причина інвалідності: інвалід з дитинства (а.с.12). Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За статтею 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Як було зазначено вище, задовольняючи частково позов Полтавський окружний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області щодо ненадання публічної інформації за запитом [PERSON] від 15.10.2020; визнав протиправною бездіяльність виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит [PERSON] від 15.10.2020 на отримання публічної інформації. Статтею 82 ч. 4 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У пунктах третьому та четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які зумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначає, що відчуває негативні переживання, стан постійної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я, внаслідок неправомірних дій посадової особи органу місцевого самоврядування, завданням якої є представництво інтересів територіальної громади. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено її стан душевної рівноваги, для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою, їй довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права, у зв`язку із чим суд визнає, що позивач зазнав моральних страждань, пов`язаних з порушенням її прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту, відчувала та відчуває себе приниженою і морально подавленою. У пункті дев`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам також роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Тому суд із врахуванням вказаної судової практики ЄСПЛ, зазначає, що суд, визнавши дії посадової особи місцевого самоврядування протиправними, вже частково згладив понесені позивачем моральні страждання. У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. З урахуванням положень ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати заподіяну моральну шкоду суд покладає на орган місцевого самоврядування, посадова особа якого допустила порушення прав позивача, яку слід стягнути за рахунок коштів місцевого бюджету Лохвицької міської ради Полтавської області. Таким чином, з урахуванням законодавчо закріпленого обґрунтування і підстав стягнення моральної шкоди, а також те, що матеріалами справи доведено протиправність дій посадової особи органу місцевого самоврядування, та те, що з офіційного сайту Судової влади та реєстру судових рішень вбачається, що позивач неодноразово зверталася з подібними позовами до інших відповідачів, рішеннями судів стягувалися певні кошти ( зокрема у справах № 712/111/21, 569/16473/20, № 589/3643/20, 541/1607/20 та ін.) та враховуючи баланс приватних і державних інтересів, суд вважає, що у цій справі позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів місцевого бюджету Лохвицької міської ради Полтавської області. Оскільки вказана сума є співмірною з завданими неправомірними діями відповідача відносно позивача. Визначаючи розмір морального відшкодування, та

Outcome: approved