Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнювала, в якому просила суд визнати незаконною та скасувати ухвали Львівської міської ради №2097 від 24.02.2005 року та №2865 від 09.07.2009 року в частині передачі в оренду [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] ; визнати недійсним договір оренди землі від 04.12.2009року, укладений між [PERSON] та Львівською міською радою щодо земельної ділянки на [ADDRESS] ; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №2057 від 27.12.2012року «Про надання згоди [PERSON] на зміну цільового призначення земельної ділянки на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки на [ADDRESS] »; визнати недійсним договір оренди землі від 02.07.2012 року №З-2037, укладений між [PERSON] та Львівською міською радою щодо земельної ділянки на [ADDRESS] ; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівською міської ради №703 від 14.07.2011року «Про продовження [PERSON] терміну оренди земельної ділянки на [ADDRESS] »; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівською міської ради №3267 від 10.04.2014 року №3267 «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] »; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, видане 15.05.2014 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0325 на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610136300:04:010:0042 та стягнути понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що спірна земельна ділянка площею 0,0325га на [ADDRESS] фактично є присадибною ділянкою до будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, укладеного між Львівською міською радою та [PERSON] 19.05.2000року, зареєстрованого в реєстрі за №1823. Позивач посилалась на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих №876 від 01.07.1953р., відповідно до якого за будинком [ADDRESS] . Позивач стверджувала, що у зв`язку із набуттям права власності на будинок, набула також право користування земельною ділянкою на тих умовах і в тому обсязі, які були в попереднього землекористувача, а тому вважає незаконними ухвали Львівської міської ради, договори оренди та передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки площею 325 кв.м. Ухвалою суду від 06.03.20 р. здійснено процесуальну заміну позивача по справі [PERSON] , на її правонаступника [PERSON] . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні доводам позовної заяви із врахуванням уточнень позовних вимог. Просив суд такий задовольнити в повному об`ємі. Відповідач та її представник, у судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Просили відмовити в позові, а також застосувати наслідки спливу позовної давності щодо заявлених вимог. Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представників відповідачів - Львівської міської ради, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції та Відділу Держгеокадастру у м. Львові, які в судові засідання не з`явилися, причини своєї неявки суд не повідомили, хоча судом вживалися заходи щодо належного їх повідомлення. Заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-523/2009 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, треті особи: [PERSON] , Управління земельних ресурсів м. Львова, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, про визнання недійсним Ухвали Львівської міської ради № 2097 від 24.02.2005 року, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у своїй сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 2\~ст.13 Конституції України\~кожний громадянин має право користуватись природними об`єктами права власності народу згідно з законом. До таких об`єктів, серед іншого, відносяться і земельні ділянки. Відповідно до\~ст. 14 Конституції України\~\~ землі є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як передбачено\~ст. 41 Конституції України, зокрема, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 2\~ст. 373 ЦК України\~передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до\~ст.152 Земельного кодексу України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог п.10\~ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. В пункті 5 рішення №7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп. Відповідно до ч.1 ст. 21\~ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За змістом статей\~78,\~116 Земельного кодексу України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.1\~ст.22 Земельного кодексу України\~(в редакції від 18.12.1990р. з наступними змінами і доповненнями) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Судом встановлено, за рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих від 01 липня 1953 року № 876 вбачається, що за землекористувачами будинкоуправлінням [ADDRESS] при будинку [ADDRESS] залишено в користуванні земельну ділянку відповідно до існуючих норм - 780,7 кв. м. Згідно плану присадибної ділянки [ADDRESS] загальна земельна площа по фактичному користуванню 884,3 кв. м (т. 1, а. с. 169). За технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , за вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею - 780,7 кв. м на підставі рішення міської ради за № 876 від 01 липня 1953 року (т. 1, а. с. 10-13,67). Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 04 червня 1992 року № 263 (т. 1, а. с. 36) затверджено списки мешканців, які проживають в аварійних будинках та будинках, що загрожують обвалом. Будинок [ADDRESS] ) включено до зазначеного переліку, мешканців квартири [ADDRESS] ( [PERSON] та [PERSON] - відповідач) та квартири [ADDRESS] ( [PERSON] та інші) відселено, розпорядженням від 20 квітня 1993 року № 325 (т. 1, а. с. 38) [PERSON] та [PERSON] надано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 24 квітня 1997 року № 706 (т. 1, а. с. 39) [PERSON] (чоловік відповідача, помер [INFO] ) надано у тимчасове користування земельну ділянку площею 328 кв.м (0,0328 га) для ведення городництва терміном на три роки, за рахунок земельної ділянки, яка е у фактичному користуванні. Постійною комісією землекористування, будівництва та архітектури | Львіської міської ради (протокол засідання від 13 березня 2000 року № 74 (т. 1, а. с. 40) заслухано [PERSON] та погоджено продовження тимчасового користування на три роки ділянкою для ведення городництва по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Позивачем 19 травня 2000 року придбано у Львівської міської ради будинок, відповідно до пункту 2 договору купівлі - продажу загальною площею 42,6 кв. м: нежитловою площею 42,6 кв. м та тамбур 4,2 кв. м (без житлової площі). Відповідно до наявних документів про відселення мешканців, зазначений будинок до відчуження був двоквартирним. Земельна ділянка нанесена в технічному паспорті довкола будинку (план земельної ділянки м 1:500), наданого суду позивачем, не була оформлена як присадибна ділянка чи ділянка для обслуговування житлового будинку (ділянки довкола будинку позначено як городи). На підставі Ухвали Львівської міської ради від 27 вересня 2001 року № 1211 (наказ № 89 від 31 липня 2001 року) [PERSON] надано спірну земельну ділянку в тимчасове користування (оренду) терміном на три роки для ведення городництва - договір від 11 грудня 2001 року № 30901054, який зареєстровано у книзі записів на право тимчасового користування землею. Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 24 лютого 2005 року № 2097 та ухвалою Львівської міської ради від 09 липня 2009 року № 2865 спірну земельну ділянку площею 0,0325 га (кадастровий номер 4610136300:04:010:0042) надано в оренду відповідачу [PERSON] строком на п`ять років (до 24 лютого 2010 року) для городництва. Укладено договір оренди землі від 04 грудня 2009 року, який зареєстрований 04 грудня 2009 року у Львівській міській раді за № 3-1413 у книзі записів реєстрації договорів оренди землі 3-3. Ухвалою Львівської міської ради від 14 липня 2011 року № 703 продовжено відповідачу [PERSON] на п`ять років термін оренди земельної ділянки площею 0,0325 га по [ADDRESS] для ведення городництва. Ухвалою Львівської міської ради від 27 грудня 2012 року № 2057 надано згоду відповідачу [PERSON] на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0,0325 га по [ADDRESS] , яка надана їй в оренду для ведення городництва. Надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки (із ділянки для ведення городництва) у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Виготовлено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] та змінено цільове призначення - для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, який затверджено ухвалою Львівської міської ради від 10 квітня 2014 року № 3267. Надано відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0325 га (кадастровий номер 4610136300:04:010:0042) по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15 травня 2014 року та витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно. Таким чином між сторонами у справі склались правовідносини у галузі управління використанням земель місцевими органами влади з надання земель у власність або у користування. Відповідно до частини першої статті 30 ЗК України в редакції 1999 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Відповідно до частини першої статті 29 ЗК України в редакції 1990 року та частин третьої, четвертої статті 142 ЗК України в редакції 2001 року припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача проводиться за його заявою на підставі рішення відповідної ради. Згідно з п.7 Розділу Х Перехідних положень ЗК України (ред.2001 р.) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином з наявних у матеріалах справи документів слідує, що станом на 19 травня 2000 року - на дату купівлі будинку [PERSON] , спірна земельна ділянка площею 0,0328 га, входила до земельної ділянки закріпленої - 780,7 кв. м., за будинком по [ADDRESS] , на підставі рішення міської ради за № 876 від 01 липня 1953 року. Відповідно до вимог ст. 30 ЗК України в редакції чинній на час придбання будинку, при переході права власності до [PERSON] на будинок перейшло право на землю (право власності чи право користування). Примусове припинення права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки могло відбуватись у судовому порядку, передбаченому частиною четвертою статті 29, частиною шостою статті 31 ЗК України в редакції 1990 року та статті 143, частини десятої статті 149 ЗК України в редакції 2001 року. Але подальші рішення та угоди, що приймались/укладались відповідачами не містять таких доказів. Тобто оскаржувані по справі рішення порушують наведені норми та право землекористування позивача. Крім того, судом також прийнято до уваги, що у проваджені Залізничного районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 2-523/2009 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, треті особи: [PERSON] , Управління земельних ресурсів м. Львова, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, про визнання недійсним п. 97 Ухвали Львівської міської ради № 2097 від 24.02.2005 року та передачу у власність земельної ділянки. 13 жовтня 2004 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у межах цивільної справи № 2-523/2009 були вжити заходи забезпечення позову, постановлено: на забезпечення позову [PERSON] до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин та інших накласти арешт на відчуження у будь-якій спосіб земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] /т.1 а.с.100-102, справа № 2-523/2009 /. 18 березня 2009 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова позов [PERSON] до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, треті особи: [PERSON] , Управління земельних ресурсів м. Львова, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, про визнання недійсним п. 97 Ухвали Львівської міської ради № 2097 від 24.02.2005 року та передачу у власність земельної ділянки залишено без розгляду на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду /т.2 а.с.162, справа № 2-523/2009/. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2020 року скасовано заходи забезпечення позову у справі № 2-523/2009, які вжиті ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 жовтня 2004 року, у виді заборони на відчуження у будь-який спосіб земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З наведеного слідує, що ухвали Львівської міської ради №2097 від 24.02.2005 року та Ухвали Львівської міської ради №2865 від 09.07.2009 року, якими спірну земельну ділянку площею 0,0325 га (кадастровий номер 4610136300:04:010:0042) надано в оренду відповідачу [PERSON] (у зв`язку із смертю чоловіка [PERSON] 09.03.2006р.) строком на 5 (п`ять) років (до 24.02.2010р.) для городництва, договір оренди землі від 04.12.2009р., який зареєстрований 04.12.2009р. в ЛМР за №3-1413 у книзі записів реєстрації договорів оренди землі 3-3, ухвала Львівської міської ради №703 від 14.07.2011р., якою продовжено відповідачу [PERSON] на 5 років термін оренди земельної ділянки площею 0,0325 га на [ADDRESS] для ведення городництва, ухвала Львівської міської ради №2057 від 27.12.2012 р., якою надано згоду відповідачу [PERSON] на зміну цільового призначення земельної ділянки площею 0,0325 га на [ADDRESS] , яка надана їй в оренду для ведення городництва, надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки (із ділянки для ведення городництва) у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, винесені без урахування заборон, накладених на спірне майно ухвалою Залізничного райнного суду м. Львова від 13.10.2004 року. Звідси, виготовлений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення у власність відповідачу [PERSON] для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, який затверджено Ухвалою Львівської міської ради №3267 від 10.04.2014 р., виготовлений з порушенням норм чинного законодавства. Від так, надання відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0325 га (кадастровий номер 4610136300:04:010:0042) на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.05.2014 р. та витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно є незаконними, оскільки крім порушення прав позивача, що був землекористувачем спірної ділянки з 2000 року, вказані оспорювані дії вчинені під час судової заборони, що була знята лише 07.02.2020 року. Звідси слідує, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування ухвал Львівської міської ради №2097 від 24.02.2005 року, №2865 від 09.07.2009 року в частині передачі в оренду [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , ухвали Львівської міської ради №2057 від 27.12.2012 року «Про надання згоди [PERSON] на зміну цільового призначення земельної ділянки на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки на [ADDRESS] »; визнання незаконною та скасування ухвали Львівською міської ради №703 від 14.07.2011 року «Про продовження [PERSON] терміну оренди земельної ділянки на [ADDRESS] »; визнання незаконною та скасування ухвали Львівською міської ради №3267 від 10.04.2014 року №3267 «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] у власність»; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, видане 15.05.2014 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0325 на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610136300:04:010:0042 знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а від так підлягають задоволенню, оскільки перелічені вище ухвали та договори порушують норми права, що вищевикладені та були винесені щодо майна, яке на момент їх прийняття перебувало під арештом. Відповідно до статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. У зв`язку з цим слід визнати незаконними та скасувати ухвали Львівської міської ради №2097 від 24.02.2005 року, №2865 від 09.07.2009 року в частині передачі в оренду [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , ухвалу Львівської міської ради №2057 від 27.12.2012 року «Про надання згоди [PERSON] на зміну цільового призначення земельної ділянки на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки на [ADDRESS] »; визнати незаконною та скасування ухвалу Львівською міської ради №703 від 14.07.2011 року «Про продовження [PERSON] терміну оренди земельної ділянки на [ADDRESS] »; визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівською міської ради №3267 від 10.04.2014 року №3267 «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] у власність» Крім того, слід визнати незаконним та скасування свідоцтво про право власності, видане 15.05.2014 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0325 на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610136300:04:010:0042, з огляду на наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 6 Тимчасового положення про реєстрацію (в редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності) видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. Тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Отже, правовстановлюючим документом у цьому випадку є недійсне рішення Львівської міської ради №3267 від 10.04.2014 року №3267 «Про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] у власність», на підставі якого видано відповідне свідоцтво про право власності. Оскільки рішення про оформлення права власності визнано недійсним, то й документи, якими оформлюється відповідне право мають бути визнані недійсними також. Статтею 31\~Закону України\~«Про оренду\~землі» встановлено, що Договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку,\~на який\~його було\~укладено;…\~поєднання в\~одній особі\~власника земельної\~ділянки та\~орендаря… На час винесення рішення та подання позову договір оренди землі від 04.12.2009 року, укладеного між [PERSON] та Львівською міською радою щодо земельної ділянки на [ADDRESS] та договір оренди землі від 02.07.2012 року №З-2037, укладений між [PERSON] та Львівською міською радою щодо земельної ділянки на [ADDRESS] , припинили свою дію. Разом з тим, оскільки Ухвали Львівської міської ради є незаконними, то спірні договори оренди є такими, що укладені з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним за приписами статей\~ч. 1 ст. 203,\~215 Цивільного кодексу України. Така правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі N 905/1227/17, Провадження N 12-112гс18. Що стосується заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності така не підлягає застосуванню з огляду на наступне. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про:… 3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved