Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним наказ директора КЗ Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради Щепак О.Г. за № 19 від 18.10.2016 року про її звільнення, в зв'язку з невідповідністю займаній посаді та поновити на посаді провідного наукового співробітника КЗ Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради з 18 жовтня 2016 року; стягнути з КЗ Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з розрахунку середньомісячної заробітної плати; стягнути із КЗ Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради на свою користь 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути із КЗ Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради на свою користь понесені нею судові витрати. До закінчення розгляду справи, представник позивача доповнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп.. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що 03.10.2011 року вона була прийнята на посаду наукового співробітника Городищенського районного краєзнавчого музею. 30.07.2012 року переведена на посаду провідного наукового співробітника Комунального закладу Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради (далі - Музей). Наказом директора Музею за № 19 від 18.10.2016 року її було звільнено з посади провідного наукового співробітника Музею за п.2 ст.40 КЗпН України, тобто у зв'язку з невідповідністю займаній посаді. Копію вказаного наказу вона отримала о 15.30 год. 18.10.2016 року. Підставою винесення даного наказу стало: 1) порушення трудової дисципліни, що виразилось у невиконанні наказу керівника № 16 від 13.09.2016 року про передачу до фондів музею відповідно оформлених матеріалів науково-дослідних робіт, заявлених в звітах про роботу музею за 2013 - 2015 роки; 2) невиконання письмових наказів: № 10 від 27.05.2016 року, № 11 від 13.06.2016 р., № 12 від 17.06.2016 р., та усних розпоряджень; 3) порушення п.1, п.п 6,7, п. 2, п.п. 1,5,6,8 посадової інструкції наукового співробітника. Вважає, що наказ про її звільнення винесений з порушенням трудового законодавства, оскільки роботодавцем на день його винесення не було належного документального підтвердження щодо невідповідності нею займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації або за станом здоров'я. Позивач вважає безпідставним посилання роботодавця щодо порушення з її боку трудової дисципліни у вигляді невиконання наказу директора Музею № 10 від 27.05.2016 року «Про матеріали про результати науково-дослідницької роботи», оскільки всі її публікації за період часу з 2012 року до 2015 року включно, були надані директору особисто в червні місяці 2016 року. Будь-яких пояснень щодо причин невиконання вказаного наказу, в неї не вимагалося. Щодо невиконання нею наказів директора Музею за № 11 від 13.06.2016 р., № 12 від 17.06.2016 р. та № 13 від 13.09.2016 р., як підстави про застосування відносно неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, вважає, що дані накази не свідчать про її недостатню кваліфікацію. Також вважає, що роботодавцем порушено строки застосування відносно неї дисциплінарного стягнення за не подачу щоденних планів та звітів, оскільки, згідно наказу № 12 від 17.06.2016 року, дана інформація йому була відома ще 17.06.2016 року, при цьому, дисциплінарне стягнення застосовано лише через 5 місяців після виявлення проступку. Крім того, роботодавець, в порушення вимог законодавства, не відібрав у неї будь-яких пояснень щодо невиконання наказу № 17 від 13.09.2016 року та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, що мало місце 18.10.20146 року. Вважає безпідставними посилання відповідача про порушення з її сторони посадової інструкції, як провідного наукового співробітника. На підставі чого, просить визнати наказ директора про звільнення позивача незаконним та поновити її на роботі. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, покладаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити. Крім цього, представник позивача зазначив, що підставою звільнення [PERSON] була не відповідність займаній посаді в зв'язку з недостатнім рівнем її кваліфікації, однак, єдиним належним доказом щодо невідповідності займаної посади його довірительки є письмовий документ компетентної установи або посадової особи щодо невідповідності займаної посади його довірительки. Також зауважив, що за положенням ЗУ «Про професійний розвиток працівників» та Наказ МКУ «Про затвердження положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів в галузі культури» передбачено, що провідний науковий співробітник підлягає атестації в зв'язку з встановленням відповідності затятої посади. Протягом 2 місяців з моменту проведення такої атестації, якщо працівник отримав висновок, як такий, що не відповідає займаній посаді, роботодавець зобов'язаний за згодою працівника перевести його на іншу посаду, або звільнити. Вбачається, що належним чином проведеної атестації для встановлення відповідності займаної посади [PERSON] не було, висновок щодо встановлення такої відповідності зроблено безпосередньо Щепаком О.Г. на підставі документів наданих позивачем та публікацій у засобах масової інформації. Також, представник [PERSON] зазначив, що незаконність винесеного наказу про звільнення [PERSON] полягає в ряді порушень як процедури так і підстав для притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності, а саме, фактично до неї застосовано два види дисциплінарної відповідальності, так 04.10.2016 року їй винесено догану, а через два тижні застосовано звільнення даної особи, що вбачається в наказах № 18 від 04.10.2016 року та № 19 від 18.10.2016 року. В порушення вимог КЗпП, роботодавцем двічі притягнено особу до дисциплінарної відповідальності за одне і теж саме правопорушення, та перед притягненням до відповідальності керівник повинен зажадати від працівника письмових пояснень по суті порушення, однак від [PERSON], керівник не зажадав жодних пояснень. Представник відповідача КЗ Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради Щепак О.Г., який також виступає у даній справі третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - директор комунального закладу, в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, надав письмові заперечення та зазначив, що наказ директора музею С.С. Гулака-Артемовського № 19 від 18.10.2016 року щодо звільнення провідного наукового співробітника музею С.С.Гулака-Артемовського [PERSON] було винесено правомірно, оскільки останньою порушено трудову дисципліну за невиконання ряду наказів керівника, а саме, невиконання наказу № 16 від 13 вересня 2016 року про передачу до фондів музею відповідно оформлених матеріалів науково-дослідних робіт, заявлених в звітах про роботу музею за 2013-2015 роки, регулярне невиконання інших письмових наказів № 10 від 27.05.2016 р., № 11 від 13.06.2016 р., № 12 від 17.06.2016 р., і усних розпоряджень, порушення посадової інструкції провідного наукового співробітника. Крім цього, йому доводилося вживати ряд заходів щодо спонукання [PERSON] до реальної науково-дослідницької роботи, роботи з наявними експонатами, відповідним оформленням результатів роботи, поповнення фондів музею. Також, ним вжито ряд заходів організаційного та дисциплінарного характеру з метою спонукання позивача до конкретної роботи, які нею були проігноровані. Він неодноразово проводив із [PERSON] бесіди щодо належного виконання нею посадових обов'язків та попереджував, що незадоволений якістю виконаної роботи, однак будь-які зауваження остання не сприймала. Вважає, що з його боку вжито всіх заходів з метою належного виконання зі сторони [PERSON] посадових обов'язків, а оскільки результат роботи останньої іде врозріз із його баченням, як керівника музею, що в свою чергу, приносить пряму шкоду закладу, вважає прийняте ним рішення про звільнення її з роботи правомірним, у зв'язку з чим, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як зазначила позивач та підтверджено відповідачем і третьою особою, 03.10.2011 року [PERSON] прийнята посаду наукового співробітника Городищенського районного краєзнавчого музею. Наказом директора музею № 5/1 від 30.07.2012 року, [PERSON] переведена на посаду провідного наукового співробітника Комунального закладу Районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради (а.с. 9), про що внесено відповідний запис до трудової книжки (а.с.8). Згідно членського квитка № 1637 від 01.10.2014 року, [PERSON] являється членом Національної спілки краєзнавців України (а.с.13) та з 2007 року членом Національної спілки журналістів України (а.с. 12). Наказом директора музею № 10 від 27.05.2016 року (а.с 88), [PERSON] була зобов'язана надати до фондів музею документально оформлені матеріали про результати науково-дослідницької роботи та публікації в засобах масової інформації за 2013-й, 2014-й та 2015-й роки. Як визнано відповідачем та підтверджується пояснювальною запискою (а.с. 109-111), 07.06.2016 року позивач передала йому ксерокопії публікацій у різних засобах масової інформації. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що такі публікації не є науковими роботами, в зв'язку з чим, позивач не виконала вимоги посадової інструкції провідного наукового співробітника, оскільки відповідачем не надано суду підтвердження того, що в музеї здійснювалося планування наукової роботи на певний проміжок часу (щомісячне, щоквартальне, щорічне тощо), з яким би була ознайомлена позивач та які вона не виконала. Крім цього, суду не надано підтверджень того, що [PERSON] ставилися певні вимоги до написання наукових робіт, які б вона не виконала. Надані ж відповідачем Основні правила оформлення наукової/науково-дослідницької роботи в КЗ районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради від 01.08.2016 року, Додаток № 1 до посадових інструкцій (а.с. 117, 118), носять загальний рекомендаційний характер та не могли бути застосовані до робіт, виконаних раніше. Суду також не надано належного висновку уповноваженого органу про те, що публікації [PERSON] носять неправдивий характер, тому такі доводи відповідача є безпідставними. Щодо сумнівів відповідача в авторстві статей в ЗМІ, то в них зазначена автором [PERSON] та дана обставина відповідачем не спростована. Наказом директора музею № 11 від 13.06.2016 року (а.с 89), [PERSON] була зобов'язана щоденно, до 8 год. 30 хв., подавати у письмовому вигляді план роботи на поточний день та до 16 год. 30 хв. звіт про пророблену роботу і робочі матеріали; Даний наказ [PERSON] не був виконаний, у зв'язку з чим, наказом директора музею № 12 від 17.06.2016 року (а.с. 90), останню зобов'язано надати відповідне письмове пояснення. [PERSON] відмовилася ознайомлюватися з наказом № 12, про що свідчить акт про відмову працівника поставити свій підпис від 17.06.2016 року (зворотна сторона а.с. 90). Наказом директора музею № 15 від 01.08.2016 року (а.с. 92) відмінено режим щоденного планування, тимчасово запроваджений наказом № 11. Наказом директора музею № 16 від 13.09.2016 року (а.с. 93), [PERSON] знову зобов'язано в строк до 01.10.2016 року передати до фондів музею матеріали науково-дослідницьких робіт, заявлених у звітах про роботу музею за 2013-й, 2014-й та 2015-й роки, оформлених відповідно до додатку до посадових інструкцій працівників районного музею, затверджених наказом № 1 від 28.01.2016 року. Як вже зазначалося судом, додаток № 1 «Основні правила оформлення наукової/науково-дослідницької роботи», затверджені директором музею 01.08.2016 року, а тому не могли бути застосовані в 2013-2015 роках та, відповідно, не могли бути фактично виконані [PERSON] Наказом директора музею № 18 від 04.10.2016 року «Про порушення трудової дисципліни, невиконання службових обов'язків провідним науковим співробітником [PERSON]І.», за порушення трудової дисципліни, що виразилось у невиконанні наказу керівника № 16 від 13.09.2016 року про передачу до фондів музею відповідно оформлених матеріалів науково-дослідних робіт, заявлених в звітах про роботу музею за 2013-й, 2014-й та 2015-й роки, регулярне невиконання інших письмових, накази № 10 від 27.05.2016 р., № 11 від 13.06.2016 р., № 12 від 17.06.2016 р., і усних розпоряджень, порушення п.п. 1.6., 1.7., 2.1., 2.5., 2.6., 2.8. посадової інструкції провідного наукового співробітника, [PERSON] оголошено догану (а.с. 94). Суд не дає правової оцінки наказу № 18, оскільки він не є предметом спору. Наказом директора музею № 19 від 18.10.2016 року «Про звільнення з роботи провідного наукового співробітника [PERSON]І.», за регулярні порушення трудової дисципліни, що виразилось у невиконанні наказу керівника № 16 від 13.09.2016 року про передачу до фондів музею відповідно оформлених матеріалів науково-дослідних робіт, заявлених в звітах про роботу музею за 2013-й, 2014-й та 2015-й роки, регулярне невиконання інших письмових наказів: № 10 від 27.05.2016 р., № 11 від 13.06.2016 р., № 12 від 17.06.2016 р., усних розпоряджень, порушення пункту 1, підпунктів 6, 7, пункту 2, підпунктів 1, 5, 6, 8, посадової інструкції провідного наукового співробітника, звільнити [PERSON] з роботи, як таку, що не відповідає займаній посаді згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України. Зі змісту наказу № 19 від 18.10.2016 року вбачається, що він є ідентичним наказу № 18 від 04.10.2016 року. Таким чином, до [PERSON] двічі було застосовано дисциплінарне стягнення за одні й ті ж самі порушення трудової дисципліни, спочатку у вигляді догани та вдруге у вигляді звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Частина 2 статті 149 КЗпП України визначає, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач, після винесення наказу № 18, продовжила невиконання своїх обов'язків, за що і була притягнута до відповідальності за наказом № 19, оскільки відповідачем не надано суду підтверджень, що в період з 04.10.2016 року (дата винесення наказу № 18) по 18.10.2016 року (дата винесення наказу № 19), ним виносилися інші накази, ніж ті, за які [PERSON] вже була піддана стягненню за наказом № 18. Крім цього, суд вже зазначав вище свої висновки з приводу невиконання наказів № 10 та № 16. Також, накладення на позивача стягнення за невиконання вимог наказу № 11 (щодо щоденних планувань) в період з 04.10.2016 року по 18.10.2016 року, є безпідставним, оскільки такі планування були відмінені наказом № 15 ще 01.08.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Таким чином, наказ № 11 від 13.06.2016 року (який був відмінений наказом № 15 від 01.08.2016 року), повинен був бути виконаний щоденно та, відповідно, перебіг місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення, розпочинається кожний день, коли такий наказ не був виконаний у період дії цього наказу. Порушення строків при накладенні заходів стягнення, вбачається і за наказом № 10, який сплив ще 03.07.2016 року. Застосування дисциплінарного стягнення за наказом № 12 від 17.06.2016 року, яким зобов'язано [PERSON] надати директору письмове пояснення, взагалі є безпідставним, оскільки відмова надати такі пояснення є правом особи, що гарантоване ч. 1 ст. 63 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Директор музею порушив указану норму закону не зажадавши письмових пояснень у [PERSON] перед вирішенням питання про застосування щодо неї дисциплінарного стягнення за наказом № 19 від 18.10.2016 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідачем не надано суду підтверджень того що ним розглядалося питання про переведення [PERSON] на іншу роботу. Висновків уповноваженого органу щодо недостатньої кваліфікації [PERSON] відповідачем також не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 2-5, 7 статті 40, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як установлено судом, [PERSON] не подавала заяви про вступ до профспілкової організації і питання про її членство не розглядалося, оскільки в музеї така організації не діє (а.с. 153). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про незаконність наказу директора комунального закладу районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради Щепак О.Г. за № 19 від 18.10.2016 року про звільнення з роботи [PERSON] у зв'язку з невідповідністю займаній посаді та необхідність поновлення останньої на посаді провідного наукового співробітника комунального закладу районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради з дати звільнення, тобто з 18.10.2016 року. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ч. 7 ст. 235 КЗпП України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З огляду на вище зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з комунального закладу районний музей С.С. Гулака-Артемовського Городищенської районної ради на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку середньомісячної заробітної плати, також підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на характер і тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, суд, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 500 грн. Витрати позивача на правову допомогу, що підтверджується договором від 27.10.2016 року, розрахунком судових витрат та квитанцією № 27/10/16-1 від 27.10.2016 року, підлягають стягненню з відповідача, відповідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. У відповідності до норм ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави.

Outcome: partial