Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області про зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи його тим, що вона [PERSON], є власником квартири №58, яка знаходиться у будинку 23 по вулиці Незалежності (колишній [PERSON]) у місті Хорол Полтавської області, що доводиться копією договору купівлі - продажу від 24.06.1992 року. У листопаді 2018 року позивач вирішила продати належну їй квартиру, однак при зверненні до нотаріуса дізналася, що відповідно до постанови серія АА № 814748 від 28.01.2005 року, ухваленої відділом державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції, накладений арешт на квартиру за адресою: Полтавська область, місто Хорол, вул. Карла Маркса (зараз - Незалежності)[ADDRESS]. З метою зясування обставин накладення арешту на майно позивач звернулася до [PERSON] районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області, який листом від 05.11.2018 року №14.25-24/10928 їй повідомив, що станом 01.11.2018 року виконавчі документи по яких вона, [PERSON], є боржником, на виконанні у відділ не перебувають. У 2003 - 2005 роках на виконанні перебувало виконавче провадження щодо стягнення з позивача на користь ОКВПТГ «Лубнитеплонерго» боргу в сумі 522,22 грн. та державного мита в сумі 51 грн. Надати інформацію стосовно фактичного виконання даних виконавчих документів, накладення арешту на майно чи копії документів виконавчого провадження відділ не має змоги, оскільки завершені виконавчі провадження були знищені після закінчення терміну зберігання передбаченого Порядком роботи з документами в органах ДВС, який діяв на то час. Відповідно до довідки ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» від 06.11.2018 р. №1/18-1333, яке було стягувачем за виконавчими документами про стягнення з позивача боргу, станом на 01.11.2018 року заборгованості на особовому рахунку №8504 та заборгованості по судовому збору у неї немає.Наведене свідчить про те, що на даний час виконавче провадження завершено у зв'язку з повним фактичним виконанням позивачем зобов'язань перед стягувачем. Проте, з невідомих позивачу причин, постановою ВДВС арешт із її квартири і заборону на її відчуження знято не було . Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 27.11.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження . Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області не з»явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, врахувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є власником квартири №58, яка знаходиться у будинку 23 по вулиці Незалежності (колишній [PERSON]) у місті Хорол Полтавської області, що доводиться копією договору купівлі - продажу від 24.06.1992 року. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно частини 2\~статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення такого обтяження. Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги відсутність заборгованості позивача перед ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» , оскільки зазначене виконавче провадження наразі закінчено, що встановлено в ході розгляду даної справи. Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1\~ст. 316 ЦК України\~право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України) Згідно\~\~ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст.. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст.. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що представник Банку будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, доводів позивача не спростував, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5\~\~Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~\~\~ст. 263\~\~ЦПК\~\~України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Виходячи вищевикладене та

Outcome: approved