Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Фермерське господарство «Іволга», в особі голови [PERSON] про розірвання договору оренди землі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 11,97 га, яку вона 04 вересня 2015 року передала в оренду відповідачу за договором оренди, строком на десять років. Відповідно до п. 9, 11 договору, орендна плата за договором становить 4299,70 грн. та повинна бути внесена орендарем до 31 грудня кожного року. Проте відповідач не належним чином виконує умови договору та має заборгованість зі сплати орендної плати за 2016-2017 роки. Оскільки відповідач систематично не виконує умови договору, позивач просить суд, розірвати договір та повернути їй земельну ділянку. Під час судового засідання 28.03.2018 року позивач просила суд також про стягнення заборгованості за орендною платою у розмірі 26000 грн. Під час судового засідання 17 травня 2018 року позивач підтримала позов в частині розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, суду пояснила, що згідно умов договору орендна плата становить 4299,70 грн., проте домовлялися вони при укладенні угоди про орендну плату у більшому розмірі. Крім цього, відповідач зобовязувався орати їй город та привозити воду, проте свої обовязки не виконує. Так, дійсно у 2016 році вона отримала орендну плату у розмірі 21500 грн., у 2017 році-10000 грн., проте це не повна сума орендної плати. Оскільки відповідач нехтує умовами договору, вона просить суд розірвати договір оренди та повернути їй земельну ділянку.. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав того, що умови договору відповідачем не порушено, як вказує сама позивачка за 2016-2017 роки вона отримала орендну плату у розмірі, що значно перевищує суму вказану у договорі, такі обовязки як оранка городу та підвіз води умовами договору не передбачено. Отже, підстави для розірвання договору відсутні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 11,97 га, що розташована в межах території Шевченківської сільської ради Братського району Миколаївської області. 04 вересня 2015 року між [PERSON] та ФГ «Іволга», в особі [PERSON] було укладено договір оренди землі, терміном на 10 років. Відповідно до п. 9, 11, Договору, орендна плата за договором становить 4299,70 та вноситься до 31 грудня кожного року. Пунктом 38 передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадку знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі -ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Статтями 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання по ньому має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями частини другої статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За змістом частини першої статті 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до статей 24 та 25 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Аналогічні положення викладено у ст. 32 Закону. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Тобто, розірвання договору оренди вимагає систематичність невиконання користувачем обов'язку щодо сплати орендної плати. Статтею 21 Закону України Про оренду землі визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма та строки сплати визначаються за домовленістю сторін договору. Позивачем у позовній заяві вказано, що відповідач взагалі не сплачує орендну плату за період 2016-2017 роки, проте під час судового засідання вона вказала, що отримала у 2016 році 21500 грн., а у 2017- році 10000 грн. орендної плати. Твердження ж позивача, що нею взагалі не отримувалася орендна плата спростовуються також й матеріалами справи, а саме видатковими касовими ордерами на суму 8000 грн. За 2017 рік, та розпискою від 23.06.2017 року відповідно до якої, позивач отримала за орендну плату у 2017 році 10000 грн. Отримання вказаних коштів позивачем під час судового засідання не спростовано. Тобто, твердження позивача що відповідачем не виконувався обов'язок щодо сплати орендної плати спростовується матеріалами справи та самою позивачкою. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем зазначений обов'язок не виконано, не доведено наявність заборгованості щодо сплати орендної плати за договором оренди землі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі та як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed