Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку - літ. А-1, загальною площею 40,7 кв.м., у тому числі житлової площі 16,6 кв.м., та господарських будівель і споруд: літньої кухні - літ. Б,б, сараю - літ. В, сараю - літ. Д, сараю - літ. Ж, погреба - літ. Е, гаражу - літ. Г, огорожі №1, що розташоване за адресою: вул. Чернишевського, 53, с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області; та земельної ділянки загальною площею 0,39 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, і до дня смерті належали на праві приватної власності [PERSON], який помер 10.04.2012 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після смерті батька [PERSON], вона є спадкоємцем за законом спадкового майна - житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,39 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON], яка відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 49-52, 54, 58). [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 43). Відповідач Великорублівська сільська рада Котелевського району Полтавської області 18.12.2017 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 56). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 10.04.2012 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІКЕ №216922, видане 12.04.2012 року Виконавчим комітетом Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області (а.с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок та на земельну ділянку загальною площею 0,39 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 08.06.2017 року за №719, домоволодіння, яке знаходиться за адресою: с. Велика Рублівка, вул. Чернишевського, 53, Котелевського району Полтавської області, згідно запису в погосподарській книзі №14, особовий рахунок №01 0676 3, рахується за померлим 10.04.2012 року [PERSON] (а.с. 18). Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IІІ-ПЛ №050371, що виданий 27.09.2002 року Великорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №164 (а.с. 23). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], її родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серія 1-КЕ №084340, виданим повторно 28.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, витягом з Державного реєстру активів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданим 06.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 14, 15). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 06.07.2012 року за №329, [PERSON], [INFO], який помер 10.04.2012 року, проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. При цьому на час відкриття спадщини 10.04.2012 року, [PERSON] за вищевказаною адресою постійно проживав один (а.с. 17). Позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючим обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 16). Відповідно до листа Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №246/109-17 від 29.05.2017 року, відділом проведено перевірку відомостей про земельну ділянку й встановлено, що до Національної кадастрової системи вищевказана земельна ділянка не занесена, та згідно діючого законодавства України відділ не має правових підстав для надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 24, 25). Згідно з довідкою Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»» від 05.07.2017 року за №6244, у відповідності до матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності за адресою: Котелевський район, село Велика Рублівка, вул. Чернишевського, 53, не проводилася (а.с. 19). Відповідно до листа виконуючого обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.12.2017 року за вих. №1420/01-09, за даними Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від імені [PERSON], який помер 10.04.2012 року, мешканця [INFO], заповітів не виявлено. За даними Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), в проваджені виконуючого обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON] знаходиться спадкова справа №203/2012 на майно [PERSON], який помер 10.04.2012 року (а.с. 39-42). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IІІ-ПЛ №050371 від 27.09.2002 року, земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку, та ведення особистого підсобного господарства. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Крім того, п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. У свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України 25.01.2001 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved