Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON]про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особив сумі 120000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що 09 липня 2016 року [PERSON] керуючи справним сідельним тягачем марки «DAF-95ХР», реєстраційний номерний знак [NUMBER], з напівпричепом марки «KRONE» р.н.з. [NUMBER], на митному посту «Ягодин» Волинської митниці рухався заднім ходом в напрямку міста Ковель і здійснив наїзд на її сина, [PERSON], внаслідок чого останній був смертельно травмований. Вироком Любомльського районного суду від 01 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2-х років іспитового строку не вчинить нового злочину і буде виконувати покладені на нього обов'язки. Згідно вироку суду сідельний тягач з напівпричепом марки передано власнику [PERSON] Євстахієвичу, який є підприємцем, в якого працював [PERSON] водієм. В процесі досудового розслідування дружині її сина [PERSON], [PERSON] було відшкодовано матеріальну шкоду та надано кошти на поховання чоловіка. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов не пред'являвся. В зв'язку з смертю сина вона перенесла великі моральні страждання, загинула дитина у молоді роки. Ночі без сну та гіркі сльози привели до погіршення її стану здоров'я. Моральну шкоду вона оцінює в сумі 120 тисяч гривень. [PERSON] належать на праві приватної власності вищевказані транспортні засоби, що відносяться до джерел підвищеної небезпеки. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, викладених вище. Відповідач в судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що саме він є власником джерела підвищеної небезпеки. Заподіяна смертю потерпілого майнова шкода добровільно відшкодована дружині померлого. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов визнав частково на суму, що становить 30-40 тисяч гривень. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON],в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що дійсно [PERSON], 09 липня 2016 року, о 23 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним сідельним тягачем марки «DAF-95XF», реєстраційний номерний знак [NUMBER], з напівпричепом марки «Krone», р.н.з. [NUMBER], та перебуваючи в черзі (колоні) транспортних засобів на митному посту «Ягодин» Волинської митниці ДФС, на 502км + 700м автодороги «Київ-Ковель-Ягодин», рухаючись заднім ходом в напрямку м. Ковель, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який перебував біля передньої частини іншого сідельного тягача марки «DAF-95XF 430», реєстраційний номерний знак [NUMBER], що стояв позаду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Причиною смерті [PERSON] стала політравма, отримана під час дорожньо -транспортної пригоди, тобто сукупність тілесних ушкоджень, які ускладнились набряком головного мозку та легень. Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 01.11.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено останнього від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки. Допитана в судовому засіданні, як свідок [PERSON] підтвердила пояснення відповідача і не висловила жодних претензій матеріального чи морального характеру до останнього. Так, відповідно до ст. 3 Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека (немайнові права фізичної особи) визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В силу ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід'ємне право на життя й ніхто не може бути його свавільно позбавлений. Обов'язок держави - захищати життя людини, в тому числі, і з застосуванням цивільно-правових заходів. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р.- розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має паво на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. - під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної, поряд з іншим, небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що відповідно створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності та інше), володіє транспортним засобом та іншими механізмами, зберігання або утримання якої створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, за змістом вищезазначених норм закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів підтверджено, що сідельний тягач марки «DAF-95ХР», р.н.з. [NUMBER] та напівпричеп марки «KRONE» р.н.з. [NUMBER] дійсно належать [PERSON]. Ч. 2 ст. 1168 ЦК Украйни, передбачено, що моральна шкода завдана смерю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, (усиновлювачам), дітям, (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] дійсно є матір'ю [PERSON]. Так, суд при визначенні розміру завданої моральної шкоди враховує, що позивачка внаслідок скоєного відносно її сина злочину понесла певні душевні страждання. Суд частково погоджується з визначеною сумою завданої моральної шкоди з урахуванням тяжкості та тривалості моральних страждань, обставин заподіяння шкоди, віку загиблого та глибини сприйняття матір'ю загибелі сина, всіх обставин по справі та поведінки відповідача. Враховуючи докази, які були дослідженні в судовому засіданні в їх сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки та вважає достатнім та необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 45000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial