Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила і вказала, що рішенням Бердянського міського суду Запорізької області від 27. 08. 2003 року з [PERSON] стягнуто на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] , відшкодування шкоди в розмірі по 46, 25 грн., що відповідало 1/4 частині заробітної плати, до повноліття дитини, а якщо буде продовжувати навчання - до 23 -х років. Починаючи з 01. 01. 2003 року [PERSON] сплачує ці кошти, але їх розмір є меншим, ніж 1/4 частині заробітної плати, що не відповідає рішенню суду. За її підрахунками заборгованість відповідача з 01. 12. 2003 року по 31. 12. 2018 року склала 51 367,65 грн., 3% річних від цієї суми складають 1541,03 грн. Враховуючи вищевикладене, вона просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з відшкодування шкоди на утримання [PERSON] в розмірі 51 367, 65 грн., 3% річних -1541, 03 грн., та зобов`язати [PERSON] сплачувати на її користь відшкодування шкоди в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати з 01. 01. 2019 року до досягнення дитиною повноліття, а за умови продовження навчання до 20. 11. 2014 року. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі і пояснила, що [PERSON] не добросовісно виконував свій обов`язок по відшкодуванню шкоду, мав велику заборгованість, яку в подальшому сплатив. Вона неодноразово зверталась до державних виконавців щодо нарахування шкоди виходячи з мінімальної заробітної плати, проте їй надавалася відповідь про відсутність заборгованість по виконавчому провадженню, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Відповідач з представником адвокатом Богданом В. М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав на тих підставах, що згідно довідки державного виконавця Пологівського РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області заборгованість по виконавчому листу щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди на користь [PERSON] відсутня, свої зобов`язання по виконавчому провадженню він не прострочив, а тому підстав для стягнення заборгованості та 3% річних немає. Рішенням Бердянського міського суду від 27. 08. 2003 року питання про стягнення 1/4 частки мінімальної заробітної плати у відшкодування шкоди, завданої злочином, вже вирішено, і повторно воно не може бути задоволено. Вважає, що позивачка вибрала невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки збільшення розміру стягнення у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плату повинно відбуватись в судовому порядку, а до суду [PERSON] з відповідним позовом не зверталася. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачці у задоволенні її позовних вимог виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Бердянського міського суду Запорізької області від 27. 08. 2003 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] у відшкодування шкоди, завданої ДТП, на утримання сина [PERSON] [INFO] народження по 41 грн. 49 коп. щомісячно з 20. 11. 2001 року по 31. 12. 2002 року , а з 01. 01. 2003 року по 46 грн. 25 коп. ( 1/4 частина мінімальної заробітної плати) до повноліття дитини, а якщо буде продовжувати навчання до 23-х років. [PERSON] вказує на те, що [PERSON] не добросовісно виконував свої зобов`язання по виконанню рішення суду, тривалий час виплати не здійснював взагалі, в подальшому заборгованість виплатив, але вона вважає, що насправді заборгованість існує, оскільки не виконується вимога суду щодо виплати матеріальної шкоди з розрахунку 1/4 частини мінімальної заробітної плати, а сплачується лише по 46, 25 грн. Вважає, що у зв`язку з цими обставинами виникла заборгованість в сумі 51 367, 65 грн., а відтак є підстави для стягнення 3-х % річних, розрахунок заборгованості здійснила сама, відповідач з даною вимогою не погодився на тій підставі, що по виконавчому листу заборгованість відсутня. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частина 3 ст. 12 цього ж Кодексу визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вимоги закону суд вважає, що належним доказом наявності заборгованості по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа № 2-1904 від 25. 01. 2010 року є розрахунок, здійснений особою, яка уповноважена на його виконання, а саме - державним виконавцем, в провадженні якого перебуває вказане виконавче провадження. Натомість, позивачка надала розрахунок заборгованості, виконаний нею особисто, згідно якого вона вважає, що заборгованість з вказаного виконавчого листа має місце. Проте суд з такою позицією погодитись не може, оскільки в справі наявний розрахунок, виконаний старшим державним виконавцем Пологівського РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області К. Г. Смірновою, з якого вбачається відсутність заборгованості [PERSON] перед стягувачем [PERSON] за виконавчим листом № 2-1904 від 27. 08. 2003 року відсутня. Твердження позивачки про те, що на даний час розмір мінімальної заробітної плати вочевидь не відповідає розміру, визначеному рішенням суду у 2003 році, не може бути судом прийнятий до уваги, оскільки судом встановлено і не заперечується самою позивачкою, що вона не зверталась до суду з позовом про збільшення розміру відшкодування шкоди, який прив`язано до розміру мінімальної заробітної плати, а відтак твердження позивачки про наявність заборгованості є необґрунтованим. Виходячи з цього ж висновку судом не задовольняється і вимога про стягнення 3% річних, оскільки вони є похідними від наявності боргу по зобов`язанню. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди в розмірі 1/4 частки мінімальної заробітної плати на утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття, або до 23-х років, суд виходив з того, що дана позовна вимога вже була задоволена рішенням Бердянського міського суду від 27. 08. 2003 року, тому повторно вказане питання вирішуватись не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed