Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивований тим, що з 23.07.2005 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду. У шлюбі народилося троє доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишилися проживати із позивачем. На підставі рішення суду із відповідача стягуються аліменти на дітей у розмірі Ѕ частини усіх видів доходів [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку із зміною законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, вона звернулася до державного виконавця із заявою про перерахунок аліментів на дітей. [PERSON] неналежно виконує рішення суду по виплаті аліментів внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 74185,42 грн, що підтверджується розрахунком державного виконавця. З посиланням на положення СК України позивач також вказує на можливість стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, визначаючи її розмір у 20246,01 грн. Крім того, позивач вказує, що несе додаткові витрати на доньок, що полягають у придбанні канцелярських товарів для школи, розвитку спортивних здібностей доньок [PERSON] та [PERSON] , лікуванні молодшої доньки [PERSON] , яка часто хворіє, а також їх оздоровлення. Розмір додаткових витрат, понесених та передбачуваних, загалом становить 59600,00 грн. [PERSON] зазначає, що має незначний дохід, самостійно в повному обсязі забезпечити доньок не може, в той час як відповідач участі ані у вихованні та навчанні дітей, ані в додаткових витратах не бере. За таких обставин, позивач просила стягнути із [PERSON] на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 74185,42 грн, неустойку за прострочення сплати аліментів - 20246,01 грн, а також половину додаткових витрат на дітей у розмірі 29800,00 грн. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2019 по справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2019 із занесенням до Протоколу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) задоволено клопотання позивача про витребування з ГУ ДФС у Вінницькій області інформації щодо розміру доходів відповідача по справі [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила суд їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши позивача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що з 23.07.2005 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.09.2010 (а.с. 8). У шлюбі позивача та відповідача народилося троє доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-11). Рішеннням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2015 із [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 26.10.2015. На підставі вказаного рішення суду 15.12.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист №127/24786/15-ц та Центральним відділом ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження №52749363 з його примусового виконання. Відповідач [PERSON] неналежно виконує рішення суду. Згідно розрахунку, складеного головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, має місце заборгованість за аліментами на доньок за період з 23.09.2016 до 01.06.2019 в розмірі 72505,80 грн. Станом на 30.09.2019 року розмір заборговані становить 72505,81 грн. За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Разом із тим, визначаючись із вимогою щодо стягнення вказаної суми заборгованості, суд звертає увагу, що відповідно до ст.194 СК України заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» суд вирішує питання щодо заборгованості зі сплати аліментів лише у разі спору про її розмір, визначений державним виконавцем. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження, а не на підставі рішення про стягнення заборгованості. Однак матеріали справи не містять доказів про наявність спору щодо розміру заборгованості, а, відтак, суд вважає, що в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами на дітей, слід відмовити, зважаючи, що стягнення цих коштів має відбуватися в ході здійснення виконавчих дій у відкритому виконавчому провадженні. Разом з тим, за правилами ст. 196 СК України в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості Відповідно до ст.20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст.196 СК України позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. У ході судового розгляду судом не встановлено поважних причин щодо несплати аліментів, доказів щодо цього відповідач не надав. Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.09.2019 за період з третього кварталу 2016 року до другого кварталу 2019 року, надані Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, також не дають підстав вважати поважними причини несплати аліментів на трьох дітей відповідача, оскільки не зважаючи на офіційну відсутність у нього доходу з четвертого кварталу 2016 року-третього кварталу 2018 року ним вже ж частково сплачувалися аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця та не заперечується позивачем. Згідно розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів на дітей за період з листопада 2016 року до червня 2019 року складає 20246,01 грн. Однак суд не може цілком погодитись з таким розрахунком, оскільки він розрахований всупереч положенням ст. 196 СК України. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц викладений правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважала необхідним відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. При цьому Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Так суд, визначаючись із розміром неустойки за прострочення сплати аліментів, вважає, що позивачем проведений розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за правовими позиціями вищих судів, що наразі є неактуальними. При розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів за формулою, визначеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, така буде значно більшою. Однак, зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає можливим стягнути визначений позивачем розмір неустойки в сумі 20246,01 грн. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 в справі № 6-1489цс17). Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в ст.185 СК України йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому при вирішенні спору стороною їх необхідно визначати індивідуально у твердій грошовій сумі окремим розміром, зважаючи на їх відносно самостійний характер стягнення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує про самостійне несення нею додаткових витрат на дітей, що полягають у придбанні канцелярських товарів для школи, одягу, розвитку спортивних здібностей доньок [PERSON] та [PERSON] , лікуванні молодшої доньки [PERSON] , яка часто хворіє, а також їх оздоровлення. На підтвердження даних обставин позивачем надані довідки КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №27 Вінницької міської ради» від 25.06.2019 №324 та №325 щодо навчання доньок у школі, довідок КЗ «Вінницька обласна дитячо-юнацька спортивна школа з футболу Блохіна та Бєланова » від 26.06.2019 № 83 та №84 про виховання доньок [PERSON] та [PERSON] у цьому закладі, а також протоколи звернення до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Вінниці» щодо лікування доньки [PERSON] . Разом з тим, позивачем не надано доказів про такі особливі обставини, які викликають додаткові витрати, доказів про фактичне понесення таких витрат або розміру передбачених витрат. Обов`язок відповідача нести такі витрати не звільняє позивача від обов`язку довести (відповідно до ст. 81 ЦПК України) їх необхідний окремий розмір, а також доказати особливі обставини. При цьому, суд звертає увагу, що витрати на придбання канцелярських товарів для школи, одягу не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню. Вказане не позбавляє особу в разі понесення таких витрат або підтвердження передбачуваних витрат, що викликані особливими обставинами, звернутися до відповідача з відповідною вимогою. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, а позов задоволений частково з відповідача на користь держави підлягає стягненню 202,46 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial