Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми, мотивуючи позовні вимоги тим, що 17.02.2011 року по договору міни квартир, позивачка передала відповідачці у власність квартиру [ADDRESS]. [PERSON] у свою чергу за даним договором передала позивачці у власність належну їй квартиру [ADDRESS]. На момент передачі [PERSON] позивачці квартири [ADDRESS], у ній були відключені за борги: газ, світло, каналізації, вода, загальні борги за комунальні послуги складали більше 13000 грн. Після укладання договору позивачкою були сплачені борги за теплопостачання 7004 грн. 63 коп., енергозабезпечення 2505,6 грн. та інша заборгованість у сумі 3551,40 грн., що підтверджується рішення Апеляційного суду АР Крим від 07.02.2012 року, яким зазначені дані встановлені та є преюдиційними. 17.12.2012 року рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя визнано недійсним договір міни квартир від 17.02.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та застосовано наслідки реституції. З урахуванням наведеного та з посиланням на ст. 216 Цивільного Кодексу України, позивачка просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 14190,43 грн., які були сплачені [PERSON] за підключення квартири [ADDRESS] до газопостачання, водопостачання, електропостачання, каналізації, а також за погашення заборгованості за комунальні послуги зазначеної квартири після укладання договору міни з відповідачкою від 17.02.2011 року; стягнути з відповідачки судові витрати (а.с.2-3). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, зазначаючи, що у зв'язку з визнанням договору міни від 17.02.2011 року - недійсним, на підставі ст. 216 ЦК України повинні бути застосовані наслідки реституції. Представник відповідачки - [PERSON], діючі на підставі договору про надання правової допомоги, заперечував проти задоволення позову [PERSON], вважали вимоги необґрунтованими, просив відмовити у задоволенні позову, врахувати письмові заперечення, що були додані до матеріалів цивільної справи (а.с.29-31). Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідачки, проаналізувавши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON]., виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17.02.2011 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни квартир, реєстр №389, за яким [PERSON] передала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS]; [PERSON] у свою чергу за даним договором передала позивачці у власність належну їй квартиру [ADDRESS]. Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 17.12.2012 року визнано недійсним договір міни квартир від 17.02.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON]; Витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS], яку [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] на підставі договору дарування від 30.03.2012 року, реєстр №641; Повернуто [PERSON] квартиру загального заселення [ADDRESS], передану за недійсним договором міни квартир від 17.02.2011 року, реєстр №389. Звертаючись до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення грошової суми у розмірі 14190,43 грн., які були сплачені [PERSON] за підключення квартири [ADDRESS] до газопостачання, водопостачання, електропостачання, каналізації, а також за погашення заборгованості за комунальні послуги зазначеної квартири після укладання договору міни з відповідачкою від 17.02.2011 року, [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог посилається на ст. 216 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту об'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушення (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України. В абзаці першому частини 2 статті 16 ЦК України перелічені способи захисту цивільних прав та інтересів. Зазначений перелік містить в собі такий спосіб захисту як відновлення становища, яке існувало до порушення, на який посилається позивачка з урахуванням ст. 216 ЦК України. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За частиною 2 статті 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Однак суд не може прийняти до уваги посилання позивачки на ч. 2 ст. 216 ЦК (як на спосіб захисту свого порушеного права) - оскільки це є загальна норма права, та вона застосуванню до спірних відносин не підлягає з огляду на ч.3 ст. 216 ЦК України. За ч. 3 ст. 216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Оскільки договір міни квартир від 17.02.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано судом недійсним з підстав ст. 225 ЦК України, а саме вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могли керувати ними, то й застосуванню підлягає ст. 225 ЦК України. Разом з тим, ст. 225 ЦК України не передбачено таких правових наслідків, як то відшкодування збитків, крім відшкодування моральної шкоди. Враховуючи усе вищевикладене у сукупності, суд дійшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог - у повному обсязі. На підставі статті 11, 15, 16, 216, 225 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed