Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Печинської сільської ради Тростянецького району Сумської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення спадкоємства, встановлення прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, в якому зазначає, що у травні 2017, вона при оформленні оренди належного їй земельного паю, дізналася про наявність у померлої, її дальньої родички по лінії матері - [PERSON] земельного паю, який до цього часу ніким не прийнятий та перебуває у користуванні ПП «Печинське». За родинними відносинами позивач доводиться померлій [PERSON] внучатою племінницею. На скільки позивачу відомо, близьких родичів у [PERSON] не залишилось. Для оформлення спадщини позивач зібрала всі необхідні документи, але нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс УРСР, відповідно до якого існувало лише дві черги спадкоємців, і племінники не були спадкоємцями на законом. Посилаючись на п.п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008, ст.ст.328, 1217, 1258, ч.1 ст.1265, п.4,5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позивач вважає, що як спадкоємець за законом п'ятої черги після смерті [PERSON], вона прийняла спадщину, тому має право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] - земельну частку пай, однак через відсутність всіх необхідних правовстановлюючих документів, що підтверджують факт родинного споріднення між позивачем та [PERSON] - позивач має перешкоди в оформленні спадкового майна. Таким чином, позивач просить: 1) встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], яка померла [INFO]; 2) встановити факт, що позивач є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; 3) встановити факт, що позивач прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; 4) визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 4,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Зоря» на території Печинської сільської ради, яка належала [PERSON], яка померла [INFO], на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації №168 від 22.03.1996, що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №64 від 03.04.1996, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач та її представник позов підтримали, вказали на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в поданій письмовій заяві просив провести розгляд справи у відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] померла [INFO] року у с.Люджа Тростянецького району Сумської області (а.с.16)., після смерті якої залишилось спадкове майно - земельна частка пай розміром 4,16 в умовних кадастрових га, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Зоря» на території Печинської сільської ради а.с.15). За довідкою Печинської сільської ради [PERSON] була зареєстрована на момент смерті по [ADDRESS], заповіт від якої не посвідчувався, склад спадкоємців сільраді невідомий (а.с.17). Вирішуючи питання про факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] суд встановив, що їх родинні стосунки частково підтверджуються зібраними доказами - архівними довідками про народження [PERSON], [INFO], батьками якої були [PERSON], [PERSON] (а.с.19), запис про шлюб у 1919 році між [PERSON] та [PERSON] (а.с.23), свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). [PERSON] після укладення шлюбу 22.04.1948 р. із [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.25), у яких народилась дитина - позивач, що підтверджено свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу позивача, де підтверджено, що вона змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.26). [PERSON] померла [INFO]. (а.с.24). Також факт родинних відносин підтвердили допитані свідки - [PERSON] та [PERSON], які показали, що знали [PERSON], її рідних сестер [PERSON] та [PERSON], які всі проживали у с.Печини, а позивач є онукою [PERSON] та дочкою [PERSON]. Свідок [PERSON] у суді показала, що [PERSON] мала двох сестер [PERSON] та [PERSON], у [PERSON] дітей не було, яка проживала у с.Печини, та через похилий вік її забрала у с.Люджу сестра [PERSON]. Коли у 2000 р. [PERSON] померла - свідок разом із [PERSON] здійснили поховання [PERSON], та свідок мала правовстановлюючі документи на пай , належний [PERSON] Коли восени 2017 року до свідка звернулась позивач, як родичка [PERSON] - свідок віддала їй свідоцтво про смерть [PERSON] та сертифікат на земельну частку (пай) останньої. Люджанська сільська рада надала суду довідку про те, що [PERSON] не проживала на території сільради на момент смерті (а.с.45). Приватний нотаріус Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. постановою від 29.07.2017 р. відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у зв'язку із тим, що на день смерті останньої діяв ЦК УРСР 1966 року, за яким існувало дві черги спадкоємців та племінники не були спадкоємцями за законом (а.с.14). У спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с.43,44). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. До спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із подачею цього позову підлягають застосуванню такі правові норми. Згідно частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Таким чином, у відповідності до змісту п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Лише у випадку, коли спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року та не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування на підставі ЦК УРСР, право спадкування виникає також у спадкоємців за законом третьої, четвертої та п'ятої черг відповідно до статей 1263-1265 ЦК України. У зв'язку з тим, що спадкодавець [PERSON] померла в 2000 році застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Згідно зі ст.525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до вказаного кодексу право на спадкування мають особи, визначені у законі. Згідно зі ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Крім того, ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом віднесено непрацездатних осіб, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. На підставі викладеного не можуть бути визнані обґрунтованими посилання позивача про необхідність застосування положень діючого Цивільного кодексу України 2003 року та віднесення її до п'ятої черги спадкоємців за законом відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень кодексу, оскільки спадщина відкрилась після смерті [PERSON] [INFO], а значить до 1 липня 2003 року, що вказує на необхідність застосування до відносин спадкування положень ЦК УРСР 1963 року. Як встановлено судом, позивач фактично отримала правовстановлюючі документи на спадщину померлої [PERSON] лише у травні 2017 року (як вказано самою позивачкою, та підтверджено показами свідка [PERSON].), тому вважати, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] немає підстав, оскільки фактично позивач не володіла ні спадковим майном, не подала заяву про прийняття спадщини, не володіла документами померлої, не проживала із спадкодавцем на момент її смерті, тобто не вчинила жодної дії, яка б свідчила про факт прийняття спадщини, відповідно до норми ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, та не є спадкоємицею за законом, відповідно до норм розділу VІІ ЦК УРСР 1963 року. Щодо визнання права позивача на спадкування за законом майна, що залишилось після смерті [PERSON], то ця позовна вимога є також необґрунтованою, на підставі вищевикладених обставин, оскільки судом встановлено, що у позивачки відсутнє право на спадкування, відповідно до положень норм ЦК УРСР 1963 року, яка є внучатою племінницею [PERSON] З огляду на вказане суд не може прийняти визнання представником відповідача позову, так як таке визнання суперечить закону. Отже, у суді встановлений факт родинних відносин позивачки, як внучатої племінниці [PERSON], а у задоволенні інших вимог позивачки необхідно відмовити.

Outcome: partial