Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що 07.11.2012 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2714. Дітей від спільного шлюбі вони не мають. Сімейні стосунки у них не склались, оскільки вони з відповідачем мають несумісні характери та різні погляди на організацію життя, на відносини між подружжям, на поведінку кожного з подружжя під час шлюбу. Відповідач до їхнього шлюбу мав судимості, але як виявилось він не виправився і під час їхнього шлюбу, продовжує вести антисоціальний спосіб життя. У 2018 році відповідач був знову засуджений і відбував покарання в місцях позбавлення волі, в 2020 році відповідач звільнився з місць позбавлення волі, після чого як стверджує позивачка, відповідач не має наміру жити нормальним життям. Подальше збереження шлюбу з відповідачем є недоцільним, подружні стосунки між ними припинені, шлюб остаточно розпався. На даний час плани позивачки на майбутнє жодним чином не пов`язані з відновленням сімейних відносин. Подружні відносини між ними не підтримуються, шлюб носить формальний характер. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. В суд позивачка подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов до суду не подав. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутність сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.11.2012 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області - актовий запис №2714 (а.с 5-6). Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. З пояснень позивачки, викладених ним в позовній заяві, вбачається, що вона з відповідачем на даний час не підтримує шлюбних відносин, і примирятись з ним та проживати однією сім`єю не бажає. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, суд приходить до впевненості, що подальше збереження сім`ї сторін є неможливим, оскільки суперечить їхнім інтересам, а тому їх шлюб суд розриває. Згідно ст.113СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] просила суд після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Тому суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу змінити прізвище на « [PERSON] ». Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплаченого [PERSON] при поданні позову. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в сумі 900 грн., суд зазначає таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Лише наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір-квитанцію про оплату гонорару адвокату за надання правової дороги та оформлення позовної заяви. Однак, як видно із вищевказаної квитанції № 85 від 29.04.2021 року дана квитанція виписана самим представником позивача та не є квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням, іншим банківським документом чи касовим чеком, як того вимагає чинне законодавство, тому суд відмовляє в стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат за надання правничої допомоги.

Outcome: partial