Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді частини земельної ділянки площею 0,1877га, розташовану по [ADDRESS] Вказана земельна ділянка належала мені та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (САК№ 315962 від 13.02.2014 року), виданого Реєстраційною службою Черкаського районного управління юстиції Черкаської області. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] За життя [PERSON] заповіту не залишив. В травні 2018 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського районного округу Віріч І.П., однак постановою від 18 травня 2018 року нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не виділена (визначена) частка спдакодавця у спільному майні. Позивач зазначила, що спір щодо спадкового майна померлого [PERSON] відсутній, і нею вже отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на решту спадкового майна. Враховуючи неможливість реалізувати свої спадкові права, щодо частини земельної ділянки належної померлому, позивач звернулася до суду з відповідним позовом в якому просила визначити частку померлого у праві спільної сумісної власності та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянки площею 0,1877га, розташовану по [ADDRESS] після смерті [PERSON] Враховуючи вище вказані обставини позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, проте від [PERSON] надійшла заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, проте від сільського голови 15.02.2019 року на електронну адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника сільської ради та визнання позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 26.06.2017 року Серія [NUMBER], [INFO] року помер [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], померлий [PERSON], є батьком позивача. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.02.2014 року, індексний номер 17722901, земельна ділянка площею 0,1877га, яка розташована по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до рішення виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 25.09.2014 року № 59, [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] Приватним підприємством «ТОВА», на замовлення позивача, було здійснено оцінку ринкової вартості земельної ділянки, площею 0,1877га, кадастровий номер [NUMBER] що розташована по [ADDRESS] та 28.01.2019 року надано висновок за яким ринкова вартість даної земельної ділянки становить 30000 гривень. Згідно з листом-роз'ясненням приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. від 18.05.2018 року за №155/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки по [ADDRESS], у зв'язку із тим, що не визначена частка померлого у спільній сумісній власності. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованою Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка належить позивачу та її померлому [INFO] року батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного співвласника, а тому суд вважає за необхідне визначити частку померлого у спільному сумісному майні, що становить Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1877га, розташованої по [ADDRESS] та позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України позивач відноситься до першої черги на спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] до нотаріса, однак не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вище вказану частину земельної ділянки. В матеріалах справи відсутні дані, про наявність спору щодо спадкового майна померлого [INFO] року [PERSON] Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,1877га, кадастровий номер [NUMBER] що розташована по [ADDRESS] після смерті [PERSON], є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають до задоволення. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи той факт, що позивачем не ставиться вимога про стягнення із відповідача на її користь судових витрат, суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved