Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить надати їй право на укладення шлюбу з [PERSON] , обгрунтовуючи її тим, що протягом року підтримує стосунки з [PERSON] , мають намір створити повноцінну сім`ю, проживати разом, вести спільне господарство, мати права та обов`язки подружжя, але на даний час не досягла шлюбного віку, визначеного сімейним законодавством. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі, вказуючи, що з [PERSON] мають взаємні почуття, бажають створити повноцінну сім`ю, проживати разом, вести спільне господарство. На даний час не вагітна, навчається в коледжі, із [PERSON] проживають окремо. Заінтересована особа: мати заявниці [PERSON] не заперечує проти заяви. Заінтересована особа: батько заявниці [PERSON] не заперечує проти заяви. Заінтересована особа [PERSON] не заперечує проти заяви, вказавши, що бажає зареєструвати шлюб з [PERSON] , створити сім`ю. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці, заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява необґрунтована та не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] народилась [INFO] , тобто, на момент розгляду справи має 16 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] . Батьками заявниці [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи, зокрема, про надання права на шлюб. Загальна декларація прав людини у частині першій статті 16 проголосила право чоловіка і жінки, які досягли повноліття, одружуватися і засновувати сім'ю. Відповідно до статті 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, «за чоловіками та жінками, які досягли шлюбного віку, визнається право на одруження і право засновувати сім`ю». Право на шлюб чоловіка і жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Відповідно до ст.22 Сімейного кодексу України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст.23 Сімейного кодексу України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Відповідно до роз`яснень п.2 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст.23 СК України) повинна розглядатися судом в окремому провадженні. При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Отже, предметом доказування у даній категорії справ є обставини, які свідчать про відповідність надання права на шлюб інтересам особи, яка не досягла шлюбного віку, в тому числі обставини, що свідчать про фізіологічну та психологічну готовність заявника до шлюбу. Ці обставини можуть підтверджуватися в суді довідкою про вагітність, свідоцтвом про народження дитини заявника або іншими доказами, що виявляють такі підстави для надання права на шлюб. Таким чином, і чинне законодавство України, і міжнародні договори, які ратифіковані Україною, пов`язують право укладати шлюб із досягненням шлюбного віку, що викликане необхідністю досягнення особистістю певної зрілості для такого кроку і подальших змін у житті. Існування виключень з цього загального правила передбачає беззаперечно обґрунтовані, поважні та вагомі підстави для надання права на шлюб в кожному конкретному випадку, оскільки вирішуючи питання про надання права на шлюб, суд має бути безумовно впевненим, що надання такого права відповідає інтересам особи, стосовно якої дане питання вирішується. В даному випадку, лише та обставина, що заявниця з [PERSON] мають взаємні почуття, бажають створити повноцінну сім`ю, проживати разом, сама по собі не може бути підставою для надання права на шлюб. Для того, щоб зробити висновок про те, що ранній шлюб відповідатиме інтересам дитини, необхідно суду надати належні та достатні докази. Однак, [PERSON] на підтвердження вказаних обставин щодо надання права на шлюб, належних та достатніх доказів суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, виходячи з аналізу положень чинного законодавства, матеріалів справи, враховуючи, що заявницею не надано доказів, і судом не встановлено обставин, що надання права на шлюб відповідатиме інтересам заявниці, тому, суд вважає, що правові підстави для задоволення заяви [PERSON] про надання права на шлюб, відсутні. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed