Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою у якій вказує, що [INFO] помер [PERSON] . До дня його смерті вона спільно проживала з померлим понад 16 років, вели спільне з померлим господарство, мали взаємні права та обов`язки. Після його смерті [PERSON] здійснювала його поховання, оскільки інших членів родини він не мав. Вказує, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, розміром 7.30 га, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. На даний час заявник бажає прийняти у спадщину майно, що залишилося після смерті [PERSON] та оскільки вони спільно проживали понад 5 років, вважає що в силу ст. 1264 ЦК України має право на спадщину, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , тому звернулася до суду з даною заявою, у якій просила суд встановити факт, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до [INFO] по [ADDRESS] . В судовому засіданні заявник та її представник свої вимоги викладені у заяві підтримали повністю. Суду [PERSON] пояснила, що з 1992 року почала спільно проживати з [PERSON] та проживали з ним разом до дня його смерті 2008 року. Спільних дітей у них не було та шлюб вони не реєстрували. У 2008 році [PERSON] після нанесених йому побоїв помер. Знала від початку спільного проживання, що у нього була земельна ділянка, однак після його смерті питання з приводу оформлення спадщини не вирішувала. На даний час має намір успадкувати земельну ділянку, та з цією метою їй необхідно встановити факт спільного проживання з померлим. Представник заінтересованої особи Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення вимог заявника не заперечував. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ХС №041284, за життя [PERSON] на підставі розпорядження голови Чаплинської РДА від 16.12.2002 року №598, 22 грудня 2002 року було видано Державний акт, за яким він отримав у власність земельну ділянку, розміром 7.30 га, яка розташована на території Кучерявоволодимирівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З наданої заявником довідки Кучерявоволодимирівської сільської ради №180 від 25.05.2009 року вбачається, що [PERSON] 1953 року народження проживала в незареєстрованому шлюбі з [PERSON] з серпня 1992 року по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Кучерявоволодимирівської сільської ради №181 від 25.05.2009 року [PERSON] , який помер [INFO] постійно та на день смерті проживав по [ADDRESS] . З довідки Кучерявоволодимирівської сільської ради №182 від 25.05.2009 року вбачається, що [PERSON] проживав по [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] , та її дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст.256, 259 ЦПК України в редакції 2004 р. (ст.ст.315, 319 ЦПК України в редакції 2017 р.) розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 р., якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так, судом встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю заявника з [PERSON] необхідно їй для отримання спадщини, оскільки, визнання факту проживання вказаних осіб однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини автоматично призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України. Отже встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги, що вбачається з матеріалів поданої заяви та пояснень заявника наданих у судовому засіданні. Кодекс про шлюб та сім`ю України (ст.ст. 2, 6, 6-1, 12, 13), який діяв до 01.01.2004 року, установлював, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану; реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей, тільки такий шлюб породжує права і обов`язки подружжя, час виникнення цих прав і обов`язків визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану; при здійсненні прав і виконанні обов`язків, що виникають із шлюбних і сімейних відносин, громадяни повинні додержувати законів. Відповідно до Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, сім`я створюється на підставі шлюбу, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 3 ч.ч. 2, 4); особи, які проживають однією сім`єю, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі (ст. 9 ч. 2); шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ст. 21 ч.ч. 1, 2); державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства (ст. 27 ч. 1). До набрання чинності СК України, тобто до 01.01.2004 року, правовий інститут проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу законом не був передбачений. Цивільний процесуальний кодекс України ( в редакції 1963 р.) передбачав можливість встановлення судовим порядком як факту, що має юридичне значення, перебування у фактичних шлюбних відносинах лише у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах запису актів громадянського стану не міг бути зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя (ст. 271, ст. 273 ч. 1 п. 5), а Верховний Суд України в п. 11 постанови Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» свого часу роз`яснив, що встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану; в інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають із заявником в одному селі. Їм відомо, що з 1992 року вона спільно проживала з [PERSON] , вели спільне господарство по [ADDRESS] років тому, [PERSON] помер та [PERSON] здійснювала його поховання. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується поясненнями свідків, заявник [PERSON] та померлий [PERSON] спільно проживали, починаючи з 1992 року за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом, спадковою масою, на яку претендує [PERSON] є нерухоме майно у виді земельної ділянки, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ХС №041284. Отже, та обставина, що сторони з 1992 року по [INFO], тобто до моменту смерті [PERSON] , проживали спільно, але не перебували при цьому в зареєстрованому шлюбі, підтверджується матеріалами справи, не викликає сумнівів як факт, що мав місце в дійсності. Поряд із цим, таке спільне проживання не породило цивільних прав і обов`язків відповідно до ст. 1264 ЦК України (не є юридичною підставою для цього), та не дає можливості для віднесення заявника до спадкоємців четвертої черги за законом, а для встановлення судовим порядком до запровадження законом відповідного правового інституту факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, передбачених законом підстав немає. Таким чином, відсутній в юридичному розумінні факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу між собою у період до 01 січня 2004 року. Згідно з частиною третьою ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, а Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив, тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Таким чином суд, на підставі наданих заявником доказів дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по [INFO]. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: partial