Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що її матір [PERSON] померла [INFO] в м.Ірміно Луганської області. В обґрунтування заяви вказано, що заявниця являється дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Ірміно Луганської області. Зазначене місце є тимчасово окупованою територією України, тому отримати документ, що підтверджує факт смерті за зразками законодавства України та який може бути прийнятий відділом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті неможливо. Старовижівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі заявниці надано відмову. Оскільки документи про смерть не відповідають формі, затвердженій Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08 серпня 2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті». Встановлення факту смерті її матері необхідне для державної реєстрації даного факту та в подальшому оформлення спадкових прав. Тому просить встановити факт, що її матір [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м.Ірміно Луганської області. Заявник в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить заявлені вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із абзацом 2 частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз`яснень пункту 13 Постанови ПВС України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» містить поняття тимчасово окупованої території України, до якої відноситься у тому числі й сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. За положеннями частини 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , є матір`ю заявниці [PERSON] . Що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого палацом одруження м.Стаханов Ворошиловградської області (а.с.9). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що заявниця розірвала шлюб із [PERSON] і залишила прізвище « [PERSON] » (а.с.10). Являється особою, переміщеною із тимчасово-окупованої території України (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] в м.Ірміно Луганської області. Що підтверджується свідоцтвом смерть серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської області та довідкою про причини смерті від 22 травня 2020 року. Із копії заповіту встановлено, що [PERSON] 19 березня 2014 року склала заповіт в користь свої дочки - заявниці [PERSON] (а.с.14) Із відповіді Старовижівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що документи про смерть, надані заявницею не відповідають формі, затвердженій Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08 серпня 2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті». Тому в проведенні державної реєстрації смерті заявниці відмовлено. (а.с.13) Згідно статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до статті 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, згідно статті 249 ЦПК України. Відповідно до пункту 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення акту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Статтею 14 ЦПК України визначено, що рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Суд приходить до переконання, що встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення. За наведених обставин, з урахуванням наданих доказів, вимоги заявниці є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 257-1 ЦПК України, ухвалене судове рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються заявники у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Враховуючи вищенаведене, судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Outcome: approved