Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 18.10.2001 року являється власником житлового будинку №8 по провулку Лікарському в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області, в якому зареєстрований також її колишній чоловік відповідач [PERSON], шлюб з яким розірвано відповідно до заочного рішення [PERSON] районного суду Сумської області від 05.06.2015 року та який фактично не проживає за вказаною адресою, виїхав до іншого місця проживання, не приймає участі в утриманні вказаного нерухомого майна, однак у добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою, що створює для позивача перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, зокрема, через неможливість оформлення житлової субсидії. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує, оскільки, хоча фактично за місцем реєстрації він не проживає, однак на даний час він не має місця проживання, де б він міг зареєструватись; з реєстрації знятися в добровільному порядку не відмовляється і має намір зробити це найближчим часом; крім того, за адресою реєстрації місця проживання залишилися його речі. Представник третьої особи виконкому Кириківської селищної ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 18.10.2001 року Резніченко («Ларіна» відповідно до свідоцтва про одруження І-БП №066049) [PERSON] придбала обєкт нерухомості житловий будинок №8 по провулку Лікарняному в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області, що розташований на приватній земельній ділянці площею 0,1466 га, право приватної власності на будинок за Резніченко («Ларіна» відповідно до свідоцтва про одруження І-БП №066049) [PERSON] зареєстровано в Охтирському МБТІ 18.10.2001 року (а.с.7,8,10). Згідно довідки про склад сімї № 1729 від 29.03.2016 року, виданої виконкомом Кириківської селищної ради [PERSON] району, за адресою провул.Лікарський,8 в с.Кириківка В.Писарівського району Сумської області, значиться зареєстрованим у тому числі [PERSON], [INFO], що також підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті відповідача та записами в будинковій книзі (а.с.40-41,43), який фактично не проживає за вказаною адресою близько шести місяців (а.с. 12). Відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу вселився у будинок як член сім'ї\~\~власника цього будинку позивача [PERSON], і набув право користування ним.\~ Згідно заочного рішення [PERSON] районного суду від 05.06.2015 року розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу іменується за прізвищем «Ларіна» (а.с.9). Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] втратив статус члена смії власника житла. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON], являючись зареєстрованим у належному їй будинку після розірвання шлюбу, фактично не проживаючи та не користуючись цим житлом, відмовляючись у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку, чинить їй перешкоди у користуванні своєю власністю, зокрема, через неможливість оформлення житлової субсидії. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року розглянув справу № 6-92 цс 15, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Відповідно до абз.3 п.34 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР; стаття 405 ЦК) (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. справа № 6-57цс11), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п.39 вищевказаної Постанови члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК); таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК; з урахуванням зазначеного необхідно виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК; оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Право члена сімї на користування житлом є сервітутним, у звязку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України, відповідно до яких сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника як за наявності обставин, які мають істотне значення, так і через відсутність без поважних причин члена сімї понад рік. Відповідно до положень\~Житлового кодексу України\~до членів сім'ї власника жилого приміщення належать дружина (чоловік) власника житла, його (її) діти і батьки (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Як визначає\~ст.156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Пункт 1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути\~передбачене законом і необхідне\~в демократичному суспільстві, а також\~здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки\~або економічного добробуту країни,\~для охорони порядку\~і\~запобігання злочинності,\~охорони здоровя чи моралі,\~захисту прав і свобод інших осіб.\~Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.\~Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.\~Право на житло гарантоване людині ст.ст. 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Основного Закону проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у судовому засіданні, відповідач [PERSON] фактично не проживає [INFO] з серпня 2015 року, тобто менше одного року. З акту обстеження домогосподарства по пров.Лікарському,8 в с.Кириківка від 30.05.2016 року, складеного та підписаного членами комісії Кириківської селищної ради, за вказаною адресою знаходяться особисті речі та майно, належне [PERSON] (а.с.49). Таким чином, Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які правомірно вселилися у спірне житло власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному випадку власник житла повинен звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, предявивши вимогу про позбавлення такої особи права користування жилим приміщенням, а не про усунення перешкод у користуванні власником нерухомим майном шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. При вирішенні спору суд враховує загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси обох сторін у справі, враховує заборону обмеження прав одних осіб за рахунок інших.

Outcome: dismissed