Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що, сплативши гроші спадкоємцю власника будинку - [PERSON] - [PERSON] у сумі 800 доларів США, про що останній написав розписку, з середини 2007 року і по теперішній час, вона відкрито володіє та проживає у придбаному житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , веде господарство, підтримує будинок в належному технічному та санітарному стані, обробляє прилеглу до будинку земельну ділянку та платить за неї, сплачує комунальні послуги. [PERSON] , який продав їй будинок, взяв гроші, написав розписку та зобов`язався приїхати через 6 місяців, переоформити документи на будинок і офіційно оформити його на неї, однак дотепер цього не зробив, де знаходиться, їй не відомо. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги позову та просить їх задовольнити. В попередніх судових засідання пояснювала, що відповідач [PERSON] написав розписку про отримання грошей за будинок віддав їй оригінали документів та зник . Вона цим будинком користується більше 10 ти років знайти [PERSON] не може та неможе оформити право власності на будинок. Представник позивача в судових засіданнях підтримав свого довірителя та суду пояснив, що позивач не може використати своє право на вільне користування розпорядження та володіння нерухомим майном в [ADDRESS] , так як спадкоємець не оформив спадщину після смерті [PERSON] та не отримав правовстановлюючих документів. Володимирівська сільська рада Кіровоградської області до суду не з`явилась, надала письмову заяву у якій, вказуючи на підтвердження фактів, викладених у позовній заяві [PERSON] , просить слухати справу за відсутності їх представника. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив не надав так як і будь-яких клопотань про розгляд справи. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно з заповітом (а.с.48) [PERSON] заповів, належний йому на праві приватної власності (а.с.49) будинок, розташований по [ADDRESS] [PERSON] . Актовий запис про смерть (а.с.56) підтверджує, що [PERSON] помер [INFO] . Інформація завідувача Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області та матеріали спадкової справи №173 за 2007 рік (а.с.60-67) свідчать про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини, за заповітом, звернувся [PERSON] , однак свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: по [ADDRESS] , не видавалося. Розписка від 05 червня 2007 року (а.с.8), написана в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтверджує той факт, що [PERSON] продав позивачу будинок, розташований по [ADDRESS] , отримав за це 800 доларів США, віддав позивачу оригінали заповіту, свідоцтва про право власності та технічний паспорт на будинок та зобов`язався через 6 місяців приїхати і переоформити документи на позивача (так зазначено в розписці). Відповідно до довідок виконавчого комітету Володимирівської сільської ради №59 від 11 червня 2020 року (а.с.5) та №66 від 19 червня 2020 року (а.с.6), №79 від 03 липня 2020 року (а.с.7), [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована, однак, з 2007 року та по теперішній час, фактично проживає по [ADDRESS] , сплачує податок на землю під вказаним будинком. При цьому Володимирівська сільська рада не володіє інформацією щодо права власності на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , оскільки сільською радою не обліковується та не реєструється право власності на нерухоме майно. Договори про надання комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , а саме про користування електричною енергією 23 червня 2009 року підписано з [PERSON] (а.с.9), яка, в подальшому проводила оплату за використану електроенергію (а.с.10-15). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача Знам`янським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» станом на 30 квітня 2020 року, державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не проводилася, власник відсутній (а.с.16-22). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності (а.с.49) виданого Володимирівською сільською радою та зареєстрованого в Знам`янському БТІ №709/8 10.01.2003 року власник будинку по [ADDRESS] зазначений [PERSON] . За нормами ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму ВССУ визначено, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном - будинком [ADDRESS] і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved