Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, з дня подачі позовної заяви і до його повноліття, а також стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років, а також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати. Вимоги мотивувала тим, що у травні 2018 року відносини між ними зіпсувалися, оскільки за станом здоровя позивачу необхідно було зробити операцію, а відповідач відмовився надавати їх матеріальну допомогу на лікування, 18 травня 2018 року позивач разом із сином повернулася на постійне місце проживання в с Аджамку, до її батьків, де мешкає по теперішній час. У липні позивачу в м. Кропивницькому була зроблена операція, за станом здоровя, та по причині необхідності догляду за малолітнім сином, на даний час не може працювати, та не може матеріально забезпечувати сина. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а також відповідач ухиляється від його утримання, а тому звернулася до суду з позовною заявою. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовну заяву, надали пояснення по обставинам справи. Відповідач в\~судовому засіданні\~позовні вимоги\~визнав частково,\~а саме\~вчастині стягнення\~аліментів на\~сина визнав\~повністю в\~іншій частині\~позовних вимог\~не визнав, просив частково задовольнити позовну заяву, надав пояснення по обставинам справи. Судом встановлено, що з 10 січня 2014 року сторони проживали однією сімєю, проте шлюб між сторонами не був зареєстрований, у шлюбі народився [PERSON], 26 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано повторно 22 листопада 2018 року Кіровоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №\~17. Відповідно до виписка-епікриз із медичної карти стаціонарного хворого № 5989 встановлено, що [PERSON] була госпіталізована 09.07.2018 року та виписана з лікарні 17.07.2018 року . Згідно з довідкою за вих. № 857 від 01 серпня 2018 року виданою виконкомом Аджамською сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської області встановлено, що [PERSON] [INFO], дійсно зареєстрована з 27.12.2002 року та по даний час за адресою: с. Аджамка, туп. Олександрійський, 1, Кіровоградський район, Кіровоградська область, а проживає (зі слів свідка [PERSON]) з 19 травня 2018 року та по даний час за адресою: с. Аджамка, туп. Олександрійський, 1, Кіровоградський район, Кіровоградська область та має склад сімї: син [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст.\~180 СК України, якою передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та п.\~3 ст.\~181, ст.\~191,\~182 цього Кодексу, позивач, як дружина мати, має право на отримання від відповідача, як батька дитини, аліментів на утримання дитини у частці від його доходу, від дня предявлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд відповідно до ст.\~182 СК України враховує: стан здоровя та матеріальне становище відповідача, відсутність у нього аліментів на інших дітей, а також і те, що позивач самостійно забезпечити належне виховання та утримання дитини не може і потребує матеріальної допомоги. Згідно зі ст.\~182 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.2 ст. 84, ст. 77, п. 1 ст. 79 СК України позивачка, як дружина, з якою проживає малолітня дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, від дня предявлення позову. Таким чином, зваживши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення аліментів від доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і дитини, а також відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Крім того, позивач в даний час не працює, доглядає малолітню дитину і потребує матеріальної допомоги, суд вважає можливим і необхідним, стягнути з відповідача також аліменти на її утримання. Суд допускає негайне виконання рішення в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць, а також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та його адвокатом було подано до суду квитанцію на отримання грошей № 12 від 26.07.2018 року відповідно до якої встановлено, що адвокатом [PERSON] отримано від [PERSON], в оплату за підготовку документів до суду та складання позову суму 1200,00 грн., а також квитанцію на підтвердження отримання гонорару у справі № 390/1180/18 від 19.11.2018 року, відповідно до якої встановлено, що [PERSON], у відповідності до п. 3 договору про надання правової допомоги № 60 від 1010.2018 року, сплачено за складання позовної заяви та участі у судових засіданнях у якості представника суму 3600,00 грн., отримувач адвокат [PERSON]. Разом до сплати 4800,00 грн. Відповідно до ч.3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права поза судовим засіданням, не надано будь-яких доказів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Зокрема, у заяві зазначено, що правова допомога, надана позивачу, полягала в підготовці документів до суду, складанні позовної заяви, однак на підтвердження вказаного не надано доказів (акти виконаних робіт, розрахунку), з яких вбачалося б скільки часу витрачено адвокатом при наданні такої правової допомоги. Відсутність таких доказів не дає можливості перевірити правильність розміру, який сплачено за надану правову допомогу в повній мірі. Згідно журналів судового засідання по даній справі, адвокат [PERSON] прийняла участь в 3-х судових засіданнях загальною тривалістю не більше однієї години. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зменшити суму витрат на надання правової допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача, та стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial