Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на домоволодіння, що складається з житлового будинку, сараю, та погребу, що знаходиться за адресою вул. Братів Івасюків, 89 с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області в порядку спадкування після смерті батьків [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову вказувала, що 29 жовтня 1999 року помер її батько [PERSON], який на день смерті проживав у шлюбі із [PERSON], тобто її матірю, яка за життя спадщину після смерті чоловіка не оформила те померла 28 листопада 2005 року. Після смерті обох батьків залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями в с. Зоряне по вул. Братів Івасюків, 89 Віньковецького району Хмельницької області. [PERSON] являється спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом. Інші спадкоємці, крім позивача, після смерті [PERSON] та [PERSON] відсутні. Після смерті матері [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у оформленні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння), яке знаходиться за адресою: село Зоряне, вулиця Братів Івасюків, будинок 89 Віньковецького району Хмельницької області державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори Хмельницької області [PERSON] в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначене майно. Через вищевказані обставини, вона змушена звернутись до суду. Житловий будинок побудований, під час дії ЦК Української РСР в редакції 1963 року, діючим на той час законодавством не було передбачено реєстрацію житлових будинків. Документом, що підтверджував право власності на будинок, являлась Погосподарська книга сільської ради. Згідно положень ст. ст. 100, 101 ЦК УРСР (який діяв на той час) в редакції 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 «Особиста власність» цього ж Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Відповідно до п. 4 ч. 2 п.п. 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР». затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (що була чинна до 13 грудня 1995 року), державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. У судове засідання 20.07.2016 року сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Зорянської сільської ради у суд на розгляд справи також не з'явився, надав до суду письмове клопотання, у якому позовні вимоги [PERSON] визнав та просив, справу розглянути без представника сільської ради. За відсутності сторін справа розглянута у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що представник відповідача визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 29 жовтня 1999 року в с. Зоряне Віньковецького району Хмельницької області помер [PERSON], який був власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Зоряне, по вул. Братів Івасюків, 89. На вказане майно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадщину прийняла дружина померлого [PERSON], оскільки на день смерті [PERSON] вона була зареєстрована та проживала разом із ним на одному погосподарському номері, однак нотаріально спадщину не оформила та 28 листопада 2005 року померла в с. Зоряне. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, спадщину прийняла, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку площею 1,61 га. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БВ № 020162; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БВ № 116235; свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження серії І-БВ №268271, згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; довідкою Зорянської сільської ради № 233 від 25.05.2016 року, із якої слідує, що згідно запису в погосподарській книзі за № 96 Зорянської сільської ради за померлим [PERSON] рахується житловий будинок, що знаходиться в с. Зоряне, по вул. Братів Івасюків, 89 Віньковецького району Хмельницької області розташований на земельній ділянці 0,25га. Відповідно до довідки Віньковецького малого комунального підприємства «БТІ» Віньковецької районної ради від 25.05.2016 року вартість домоволодіння в с. Зоряне по вул. Братів Івасюків, 45, яке складається із житлового будинку, веранди, сараю, погріба становить 16487,00 гривень. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, (ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України). Як встановлено судом, позивач є донькою спадкодавиці [PERSON], інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Таким чином, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері, переоформила на своє ім'я частину спадкового майна, однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове нерухоме майно відповідно до закону, яка не переоформила на своє ім'я спадщину після смерті чоловіка [PERSON], у зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановивши, що позивачка є спадкоємцем майна померлої [PERSON], та зокрема житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Зоряне по вул. Братів Івасюків, 89, за заповітом, спадщину прийняла у встановленому законом порядку, та враховуючи, що вона позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, ніж як через суд, суд вважає необхідним визнати за нею право власності на спадкове майно. Визнання права власності за позивачкою на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved