Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Братської селищної ради Миколаївської області про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним та скасування його державної реєстрації і визнання її та [PERSON] співвласниками квартири. У заяві позивач зазначив, що 02 жовтня 2003 року виконкомом Братської селищної ради їй, чоловіку та сину була надана у власність трикімнатна квартира за адресою по [ADDRESS], однак при реєстрації права власності та видачі свідоцтва була допущена помилка, а саме не внесено позивачку як співвласника. Також, у свідоцтво було внесено [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] без згоди повнолітніх членів сім'ї, тобто без згоди позивачки. Крім того, свідоцтво про право власності на квартиру підписане посадовою особою, яка не мала на це повноважень, а саме секретарем виконкому Братської селищної ради, а не головою ради. Згодом, [PERSON] здійснив реєстрацію права власності на квартиру, не вказавши позивачку співвласником вказаної квартири. Позивачка в своєму позові вказує на те, що вона нещодавно дізналася про вищевказаний факт, тому і звернулася до суду. До початку судового засідання позивачка звернулася із письмовою заявою, в якій підтримала позов та просила справу слухати без її участі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному об'ємі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, посилався на пропуск строку позовної давності та просив суд відмовити в задоволенні позову з даної причини. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні не визнав позов. Третя особа: [PERSON] до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій просив суд розглядати справу без його участі та надав письмові заперечення щодо позову, які додані до справи. Третя особа: КП «Вознесенське МБТІ» до початку судового засідання звернулося із письмовою заявою, в якій вказало, що зауважень та пропозицій по справі не має та просило розглядати провадження без його участі. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 червня 1991 року, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], де [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. На підставі рішення виконавчого комітету від 02 жовтня 2003 року за №149, [PERSON] та його сину [PERSON], [INFO], передано у приватну власність квартиру за [ADDRESS] згідно договору міни від 30 вересня 2003 року зареєстрований за №2702 та рекомендовано зареєструвати право власності на це житло за [PERSON] та [PERSON]. Виконавчим комітетом Братської селищної ради Миколаївської області 07.10.2003 року на підставі рішення виконкому селищної ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, де власниками 1/2 часток являються [PERSON] та [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.10.2003 року за №1659925 за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право приватної власності по 1/2 частці на квартиру [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності б/н від 07.10.2003 року , виданого виконкомом Братської селищної ради Миколаївської області. Як встановлено в судовому засіданні, згідно реєстру прав власності на нерухоме майно за №2357534 від 19.12.2003, за [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровано право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 22.02.2002 року, виданого органом приватизації Братської селищної ради Миколаївської області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на той час вона займала посаду голови Братської селищної ради. З метою покращення житлово-побутових умов, [PERSON] та [PERSON] було передано у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Належна сім'ї [PERSON] однокімнатна квартира була предметом обміну. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був депутатом селищної ради на той час, і на одному із засідань виконкому було вирішено питання про передачу у власність [PERSON] за його заявою та його сім'ї трикімнатну квартиру [ADDRESS]. У ст.47 Конституції України проголошено, що кожен громадян має право на житло. В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст.ст.317,321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Підставами виникнення права власності слугують юридичні факти, перелік яких міститься у главі 24 ЦК. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником позивача в судовому засіданні не доведено незаконність передачі виконкомом селищної ради у власність сім'ї [PERSON] квартир [ADDRESS] та державної реєстрації права власності на квартиру. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права, починаючи з 2003 року та на протязі трьох років, тобто до 2006 року, однак цього не зробив та не надав переконливих доказів щодо поважності його пропуску. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачкою не надано в судове засідання доказів про час, коли вона дізналася про її порушене право. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до виконання ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені із пропуском трирічного строку позовної давності, що в сукупності свідчить про їх недоведеність і необхідність відмови у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed