Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що [INFO] в м. Фастів Київської області померла її мама [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно позивачу. Позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки про наявність зазначеного заповіту вона не знала, довідалася лише на початку 2011 року, який випадково знайшла у документах покійної. У 2011 році [PERSON] звернулась до Іллінецького районного суду Вінницької області з позовною заявою до Павлівської сільської ради про визнання права власності на майно. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.10.2011 року справа №2-822 2011 рік, було визнано за нею, право власності на майно покійної за законом. Апеляційний суд Вінницької області від 08 серпня 2018 року Постановою по справі №2-822/11, скасував рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.10.2011 року, справа №2-822 2011 рік. Рішення було скасовано, тому що звернення позивача до Іллінецького районного суду про визнання права власності спадкового майна за законом було помилковим, оскільки в позивача є право отримати спадщину і а заповітом від 12 липня 2001 року. Заповіт наданні час у встановленому законом порядку не визнано недійсним. Оскільки, право власності на майно покійної у [PERSON] скасовано, та у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк звернення для прийняття спадщини, позивач вимушена звернутись до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, щоб успадкувати майно за заповітом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні вказала, що тлумачення позивача про те, що вона не знала про заповіт не є правдивими свідченнями, про що свідчать копії судових рішень Іллінецького районного суду №2-0-42 від 17 червня 2011 року та рішення № 2-822/11 від 25 жовтня 2011 року, в яких [PERSON] стверджувала, що за життя мати заповіла їй спадщину, склавши 12 липня 2001 року відповідний заповіт. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, проте міський голова подав до суду відповідного листа про розгляд справи у відсутність представника ради, позовні вимоги визнав у повному обсязі, однак суд не бере його до уваги, оскільки вважає, що таке визнання суперечить Закону. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Так, судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6), тому після її смерті відкрилася спадщина на її майно. Згідно копії рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.10.2011 у справі № 2-822, за позивачем було визнано право власності на майно покійної за законом (а.с. 11), яке було скасоване постановою апеляційного суду Вінницької області від 08.08.2018 у справі №2-822/11 в зв`язку з тим, що визнання права власності за законом було помилковим, оскільки в [PERSON] є право отримати спадщину за заповітом від 12 липня 2001 року (13-15). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1269 та частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через необізнаність про заповіт, тяжкий майновий стан та стан здоров`я, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, а також встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже нею не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин. Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки згідно ст.174 ЦК України, визнання відповідачем позову може бути прийняте судом, якщо воно не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed