Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області про визнанння права на 1/3 частини земельної частки (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 10 травня 2015 року, відкрилася спадщина. Свого часу чоловік позивача переоформив на своє імя сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0200056, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №779 від 02 серпня 2013 року, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори. Однак коли позивач 26 березня 2016 року звернулася до Купянської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0200056 від 26 лютого 1997 року, виданий [PERSON] районною державною адміністрацією на імя [PERSON] та переоформлений на імя [PERSON], втрачений. [PERSON] просила суд визнати за нею право на 1/3 частини земельної частки (пай) як за спадкоємцем за законом. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився, надавши заяву в якій не заперечував проти задоволення позову. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ВЛ №174843 від 08 листопада 2003 року, виданого Грушівською сільською радою Купянського району Харківської області, [PERSON] одружилися з [PERSON] 08 листопада 2003 року, після одруження змінила прізвище на [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть серії І ВЛ №385005 від 25 січня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Колодязненської сільської ради Дворічанського району Харківської області, [PERSON] помер 24 січня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис №4. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І ВЛ №503372 від 14 травня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Купянського району Харківської області, [PERSON] помер 10 травня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №12. Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР №0200056, виданим на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області від 24 грудня 1996 року №482, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Колодязнянське» розміром 8,08 в умовних кадастрових га без меж визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до відповіді відділу держгеокадастру у [PERSON] районі Харківської області № 29-20.17-0.4 -602/2-16 від 23 лютого 2016 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом [PERSON] за №779 від 02.08.2013 року, сертифікат ХР №0200059 на імя [PERSON] був переоформлений на імя [PERSON] Згідно з рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року, заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задоволено. Встановлено факт видачі 26 лютого 1997 року [PERSON] районною державною адміністрацією сертифікату серії ХР №0200056 на право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Колодязнянське» на імя [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Купянської державної нотаріальної контори від 26 березня 2016 року, позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON]. Відповідно до ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved