Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просила стягнути на її користь додаткові витрати на утримання сина у розмірі 500 гривень щомісячно починаючи з дня подачі позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, [PERSON] та [PERSON] 07 червня 2008 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, [PERSON], народився [INFO], його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно довідки про доходи №1300 від 27.05.2014 року, [PERSON] працює в ТОВ НВК «Реалпакс» з 12.09.2011 року. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, в тому числі визначених ст.182 СК України, що він має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз'яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач не довела суду обставин та не надала належних доказів необхідності стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі саме 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, а тому суд, зважаючи на матеріальне становище дитини та платника аліментів, частково задовольняє позовні вимоги в цій частині та стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину у вигляді щомісячної сплати коштів в розмірі 500 гривень. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного Суду України у п.18 своє постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив судам, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд дійшов висновку про недостатність підстав для задоволення цієї позовної вимоги, оскільки позивач не довела та не надала суду належних та допустимих доказів необхідності додаткових витрат у зв'язку з розвитком здібностей дитини чи факт наявності у дитини хвороби, яка має періодичний характер, та перебування у зв'язку з цим на диспансерному обліку, а відтак і зумовленої цими обставинами необхідності регулярної витрати коштів на лікування сина. Отже необхідність у додаткових витратах на дитину суд вважає позивачем доведено не було. На підставі викладеного,

Outcome: partial