Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області про визнання недійсним державного акту серії ЯМ № 164826, виданого 13 листопада 2012 року, на ім`я [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5622280700:04:000:0049, розташовану, по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасування його державної реєстрації. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 26 січня 2011 року вона придбала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Зарічненської районної державної нотаріальної контори Герман В.М. 26.01.2011 року, зареєстрованого в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.02.2011 року, в [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,250 га, кадастровий номер 5622280700:04:000:0049. [INFO] [PERSON] померла. Однак, 13 листопада 2012 року на ім`я [PERSON] було видано державний акт серії ЯМ № 164826, на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5622280700:04:000:0049, розташовану, по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, тобто житлового будинку, належного позивачу. Вважає, що зазначений державний акт підлягає визнанню недійсним, а його державна реєстрація - скасуванню. При цьому зазначає, що спірний державний акт виданий з порушенням вимог закону, зокрема ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, яка вказує на те, що громадянин може безоплатно приватизувати забудовану присадибну земельну ділянку лише у разі, якщо вона перебуває у його користуванні. На момент його видачі [PERSON] ні власником будинку, розташованого на цій земельній ділянці, ні користувачем зазначеної земельної ділянки не була. Натомість, на день видачі державного акту власником будинку, який розташований на зазначеній земельній ділянці, була позивач та їй належить перехід права власності на неї. У судове засідання позивач не з`явилася, подала письмову заяву з проханням справу розглядати у її відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 26 січня 2011 року позивач [PERSON] придбала в [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Зарічненської районної державної нотаріальної контори Герман В.М. 26.01.2011 року, зареєстрованого в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.02.2011 року, житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,250 га, кадастровий номер 5622280700:04:000:0049. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.10.2012 року Пінковицьким сільвиконкомом Пінського району Брестської області Республіки Білорусь вбачається, що продавець за вказаним договором купівлі-продажу [PERSON] померла [INFO] . З повідомлення Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області № 01-16\\238 від 07.03.2020 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, заповіт не посвідчувався, свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом не видавалися. З довідки Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 134 від 25.03.2020 року вбачається, що [PERSON] на день смерті на території сільської ради не проживала та зареєстрованою не була, 09.09.2010 року вибула в Республіку Бліорусь на постійне місце проживання. Також встановлено, що 13 листопада 2012 року на ім`я [PERSON] Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області було видано державний акт серії ЯМ № 164826 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5622280700:04:000:0049, розташовану, по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення. Згідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Судом встановлено, що на час набуття права власності на зазначену у спірному державному акті земельну ділянку [PERSON] не була ні її користувачем, ні власником житлового будинку, який на ній розташований. Право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з 04.02.2011 року на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2011 року перейшло до позивача [PERSON] . З наведеного вбачається, що на момент видачі спірного державного акта на ім`я [PERSON] правові підстави для цього були відсутні. Згідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, суд вважає, що державний акт на право власності на землю серії ЯМ № 164826, виданий 13 листопада 2012 року Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області, на ім`я [PERSON] , підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація права власності № 562220001000538 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - скасуванню, оскільки він порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, перешкоджає їй реалізувати своє право на неї як власнику, розташованого на ній житлового будинку. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає за вірне позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved