Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд: захистити її право власності на нерухоме майно шляхом виселення [PERSON] з приміщень житлового будинку - житлової кімнати 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухні 1-3, площею 5.0 кв.м.; коридора 1-6 площею 4.0 кв.м., та зобов'язати її не чинити ніяким чином перешкод у користуванні нерухомим майном; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий сбір у розмірі 640 гривень. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2011 року, справа №2-836 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], про поділ житлового будинку [ADDRESS], даний житловий будинок поділено між сторонами на дві частини: [PERSON] в рахунок його частки - 3/8, у власність в натурі надано: житлова кімната 1-1, площею 12 кв.м.; кухня 1-4, площею 8.2 кв.м.; коридор 1-5, площа 6.60 кв.м.; частину огорожі; що складає 21/100 будинку. [PERSON] в рахунок частки - 5/8, у власність в натурі надано: житлова кімната 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухня 1-3, площа 5.0 кв.м.; коридор 1-6, площа 4.0 кв.м господарські будівлі - літня кухня, гараж, комора, погріб, сарай, баня, частина огорожі. Судовим виконавцем Біляївського ВДВС Біляївського РУЮ дане рішення виконано. Але [PERSON] протиправно зайняла всі приміщення будинку: житлову кімнату 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухню 1-3, площа 5.0 кв.м., коридор 1-6 площею 4.0 кв.м., користується даними приміщеннями, позивачку та її членів родини до них не допускає. У зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка та її представник у судовому засіданні наполягли на задоволенні позову, посилаючись на обставини викладених в позовній заяві. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, пояснивши що, у зв'язку з тим, що виділити ідеальні частки в натурі не було можливим відповідно до рішення суду [PERSON] повинна була сплатити [PERSON] компенсацію в розмірі 31230 гривень на момент прийняття рішення Дана частина рішення суду не виконана позивачкою. У [PERSON] коштів сплатити призначену компенсацію добровільно не було, тому було відкрито виконавче провадження з приводу примусового стягнення з неї цих коштів. [PERSON] запропонувала [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] зайняти приміщення будинку: житлову кімнату 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухню 1-3, площа 5.0 кв.м. коридор 1-6 площею 4.0 кв.м. З цього приводу між ними з допомогою державного виконавця ДВС у Біляїському районі Одеської області, була складена й підписана мирова угода. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, а також відповідачки та її представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2011 року, справа №2-836 2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], про поділ житлового будинку [ADDRESS], даний житловий будинок поділено між сторонами на дві частини: [PERSON] в рахунок його частки - 3/8, у власність в натурі надано: житлова кімната 1-1, площею 12 кв.м.; кухня 1-4, площею 8.2 кв.м.; коридор 1-5, площа 6.60 кв.м.; частину огорожі; що складає 21/100 будинку. [PERSON] в рахунок частки - 5/8, у власність в натурі надано: житлова кімната 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухня 1-3, площа 5.0 кв.м.; коридор 1-6, площа 4.0 кв.м господарські будівлі - літня кухня, гараж, комора, погріб, сарай, баня, частина огорожі. Судовим виконавцем Біляївського ВДВС Біляївського РУЮ дане рішення виконано. Але [PERSON] зайняла всі приміщення будинку: житлову кімнату 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухню 1-3, площа 5.0 кв.м., коридор 1-6 площею 4.0 кв.м, користується даними приміщеннями, позивачку та її членів родини до них не допускає. При вирішенні спору суд виходить з наступних положень законодавства. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідачів усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що проживання [PERSON] в приміщеннях будинку перешкоджають позивачці, в повній мірі реалізовувати своє право власності, зокрема, щодо володіння та розпорядження ними, та вважає за можливе задовольнити позов та усунути перешкоди, шляхом їх виселення з приміщень будинку. Суд не бере до уваги пояснення відповідачки щодо укладання мирової угоди, оскільки дана угода не була затверджена судом, тому виконанню не підлягала. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved