Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 грудня 2005\~ року померла [PERSON]\~ Після її смерті відкрилася спадщина на майновий пай в КСП «Серп і Молот» в с. Плоске Смілянського району Черкаської області вартістю 20108 гривень та земельну ділянку площею 2,71 га , яка розташована на території Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік [PERSON], але юридично її не оформив, оскільки\~ помер 28 грудня 2006 року. Спадщину після його смерті прийняла позивач, оскільки постійно проживала\~ із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки\~ відсутні правовстановлюючі документи. Тому звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.\~ Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої\~ просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Сільський голова с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, в наданій суду заяві позов визнав та просив справу розглядати без його участі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~ осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи,\~ надані сторонами докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та\~ такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ \~ За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 11 грудня 2005 року померла\~ [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 171754 виданого повторно виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області 07 жовтня 2011 року (а.с.8). З\~ державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЧР № 004632 виданого 08 січня 2003 року Костянтинівською сільською радою Смілянського району Черкаської області вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,71 га, що розташована на території Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10). [PERSON] мала право на майновий пай в КСП «Серп і Молот» вартістю 20108 гривень або 0,315 %, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) виданого 21 лютого 2003 року Костянтинівською сільською радою Смілянського району Черкаської області (а.с. 9). Із довідки виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 1850 від 30 липня 2018 року вбачається, що [PERSON], який помер 28 грудня 2006 року був зареєстрований та проживав разом із [PERSON] по\~ вул. Поповича, 46 в с. Плоске Смілянського району Черкаської області (а.с. 13). 28 грудня 2006 року помер\~ [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 053430 виданого виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області 29 грудня 2006 року (а.с.12). Із свідоцтва про народження серія УР № 260466 виданого 10 травня 1960 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З свідоцтва про укладення шлюбу серія І-БК № 445110 виданого 20 жовтня 1977 року вбачається, що позивач змінила прізвище\~ з «Гончаренко» на «Фірсуніна» (а.с. 7). Згідно довідки виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області\~ № 130 від 19 січня 2017 року вбачається, що згідно запису з погосподарської книги за померлим [PERSON] обліковується жилий будинок з надвірними спорудами в с. Плоске Смілянського району Черкаської області по вул. Поповича, 46 (а.с. 11). З\~ листа Смілянської державної нотаріальної контори № 1628/01-16 від 09 серпня 2018 року\~ вбачається, що після смерті 11 грудня 2005 року [PERSON] та після смерті 28 грудня 2006 року [PERSON]\~ із заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~\~\~ Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на житловий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку,\~ а також право постійного користування\~ та право оренди земельної ділянки\~ виникають з моменту\~ державної реєстрації цих прав. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. З\~ копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку вбачається, що\~ право власності на\~ неї належним чином було зареєстровано\~ в органах, що здійснюють державну реєстрацію на момент його видачі, однак був втрачений його оригінал. Так, у відповідності до змісту ст.328 Цивільного Кодексу України підставою набуттям права власності є правочини, що не заборонені законом, в т.ч. договори. У відповідності до ст.ст.7,9,23 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство від 14 лютого 1992 року № 2114-XII визначення порядку виділення майнового паю члена колективного підприємства, який виходить із нього, структури та вартості паю віднесено до компетенції органу самоврядування колективного підприємства, який діє на підставі Статуту, та затверджених ним актів. Аналогічно, у відповідності до ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17 липня 1997 року № 469/97-ВР, у разі виходу з кооперативу фізична чи юридична особа має право на отримання майнового паю натурою, грішми або, за бажанням, цінними паперами відповідно до його вартості на момент виходу , а земельної ділянки в натурі (на місцевості). Термін та інші умови отримання паю встановлюються статутом кооперативу.Відповідно до\~ ч.1 ст.182 ЦК України\~ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ЧЕ-ХІІІ № 195037 виданого 21 лютого 2003 року Костянтинівською сільською радою Смілянського району Черкаської області [PERSON] мала право на пайовий фонд майна в КСП «Серп і Молот» загальна вартість якого станом на 23 квітня 1999 року становить 6385, 2 тисячі гривень, частка [PERSON] визначена в розмірі 20108 гривень або 0,315 % (а.с.9). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє права\~ спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті\~ 11 грудня 2005 року [PERSON], та після смерті [PERSON], який помер 28 грудня 2006 року, відтак її звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду\~ України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року\~ №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може\~ предявити позов про визнання його права власності\~\~ якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача\~ захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності\~ на спадкове майно, а саме на будинковолодіння, земельну ділянку та майновий пай. Враховуючи визнання позову відповідачем та норми ч.3 ст.200 ЦПК\~ України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved