Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та ТОВ «Житлорембудсервіс» про поділ особових рахунків. 03 червня 2019 року позивачем збільшено позовні вимоги та просить про встановлення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що їй та сину - відповідачу по справі- [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Для поділу особових рахунків, впорядкування оплати за житлово комунальні послуги просить встановити порядок користування житловим приміщенням, відповідно до того, який склався між співвласниками, наступним чином: - у її користування виділити житлову кімнату площею 12,0 кв. м., у користуванні відповідача виділити кімнату площею 16, 9 кв.м. з лоджією площею 1, 4 квм., залишивши у спільному користуванні співвласників кухню: площею 7, 3 кв.м., ванну кімнату плщею 3,4 кв.м., передпокій площею 8, 8 кв.м., вбиральню сполучену площею 1,2 кв.м. У судовому засіданні позивач представник позивача [PERSON] - адвокат Єрмоленко О.В. позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» у судове засідання не прибув. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою. Неврегульованим залишається питання оплати комунальних послуг. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Особовий рахунок на квартиру не оформлений. Відповідач відмовляється добровільно брати участь у розподілі витрат на оплату комунальних послуг, на пропозиції врегулювати дане питання мирним шляхом не реагує. У зв`язку з цим виникла потреба звернутися до суду з даним позовом. Встановлення конкретного порядку користування квартирою необхідне для можливості розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за квартиру. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Згідно технічного паспорту виготовленого КП «Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] є двохкімнатною, житлова площа - 28,9 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 16,9 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «5», 2-а кімната площею 12,0 кв.м., позначена на плані квартири в технічному паспорті «6», ванна кімната «2», площею 3,4 кв.м., вбиральня «3», площею 1, 2 кв.м., кухня «4», площею 7,3 кв.., передпокій «1» площею 8,8 кв.м. Квартира має лоджію, площею 1,4 кв.м Відповідно до ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved