Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 17 червня 2017 року помер її батько [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 64 по вул. Зерновській (Радянській) в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склав заповіт, яким все своє майно, що буде належати йому на день смерті, заповів їй. Оскільки вона як єдиний спадкоємець фактом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном прийняла спадщину за батьком, однак нотаріусом їй в оформленні такої було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила не стягувати з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 16 червня 1996 року помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 050093, виданим Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 17 червня 1996 року (а. с. 6, 7, 8). Також встановлено, що згідно довідок Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON], який помер 16 червня 1996 року, на момент смерті був зареєстрований, проживав в [INFO] та був головою даного дворогосподарства. Інші особи, які були б зареєстрованими та проживали у останньому, відсутні (а. с. 11, 12). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, житловий будинок, і все те, що буде йому належати на день смерті, заповів дочці [PERSON], про що свідчить заповіт від 27 травня 1996 року, посвідчений секретарем виконкому Порошківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 40 (а. с. 4). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як розяснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася 16 червня 1996 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР. Так, відповідно ст. ст. 524 ч. 1, 533 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 3939 від 15 вересня 2017 року позивач [PERSON] фактично вступила в управління будинком № 64 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області, оскільки протягом шести місяців після смерті [PERSON] здійснювала догляд за спадковим майном, а саме сплачувала комунальні послуги, здійснювала поточний ремонт та обробляла земельну ділянку (а. с. 10). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49169337 від 20 вересня 2017 року та повідомлення Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 01-10/129 від 29 вересня 2017 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 16 червня 1996 року, відсутня (а. с. 31, 32, 34). Відповідно до ч. 2 ст. 548, ст. 525 цього Кодексу прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Отже, враховуючи те, що позивач протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступила в управління спадковим майном, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовилася, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 31, 32, 34), тому вважається такою, що прийняла її одноосібно. Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 103/01-16 від 07 вересня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 16 червня 1996 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 64 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району, відсутній (а. с. 9). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом; кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, оскільки у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 28 серпня 2017 року представником позивача [PERSON] сплачено 726,27 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 726,27 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved