Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим по вул.Клушина,5/2, к.11 в м.Ізмаїлі Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належить їй, відповідачка разом з донькою проживали в належній їй квартирі та були зареєстровані за вказаною адресою. В березні 2015 року відповідачі переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації до м.Смоленськ. Через реєстрацію відповідача позивач обмежена у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні представник позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідачів. Вислухавши представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. За змістом ст.7 даного Закону України зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. \~ \~ \~ \~Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ №681750 від 09.02.2007 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджено довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області за вих.№2720 від 30.03.2017 року, а також даними домової книги, проте у квартирі з березня 2015 року не проживають. Викладене також підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.03.2017 року. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, розташованому за адресою: [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved