Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики в сумі 60 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.04.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошову позику в розмірі 60 000,00 грн. зі строком повернення до 2015 року. Позика була надана на розвиток та вдосконалення кафе «[INFO]» в [ADDRESS]. [PERSON] зобовязалась повернути гроші до 2015 року або створити із позивачем спільне підприємство із метою проведення господарської діяльності у вищезазначеному приміщенні. Оскільки у визначений в розписці строк, а саме до 2015 року, сума позики відповідачем не повернута, спільне підприємство із позивачем з метою проведення господарської діяльності не створено, [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] про розгляд даної справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав відповідні письмові заперечення. В обґрунтування заперечень послався на те, що з огляду на зміст ст.ст. 252, 254 ЦК України термін виконання зобовязань відповідачем за розпискою спливає 31 грудня 2015 року, а відтак порушень з боку відповідача немає, так як строк виконання зобовязань не настав. Звертав увагу суду на висловлення відповідачем бажання належним чином виконати свої зобовязання, підтвердженням чого слугує надісланий позивачу 22 квітня 2015 року лист-пропозиція про створення підприємства для здійснення спільної господарської діяльності, що фактично є одним із альтернативних способів виконання зобов'язання, відповідно до розписки. Натомість позивач, за словами представника відповідача, відмовився від прийняття зобовязання пославшись на те, що пропозиція або повернення грошових коштів мала надійти до кінця 2014 року. Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року між сторонами по справі був укладений договір позики відповідно до якого відповідач отримала від позикодавця грошові кошти в сумі 60\~000 грн. на розвиток та вдосконалення кафе «[INFO]» в [ADDRESS], які зобовязалася повернути в строк до 2015 року або створити із [PERSON] спільне підприємство із метою проведення господарської діяльності у вищезазначеному приміщенні, про що нею була власноручно написана розписка (а.с. 10). За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором; зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимогами даного кодексу у встановлений строк. Цивільним кодексом України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 252, 254 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що строк виконання зобовязань відповідачем [PERSON] не настав, оскільки із змісту розписки вбачається, що такий строк спливає із настанням 2015-го року, тобто закінчується 31.12.2014 року включно. Суду не надано доказів виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем у визначений сторонами строк. Враховуючи викладене вище, не заперечення самого факту складання розписки та її змісту представником відповідача в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 60 000 грн. ґрунтуються на вимогах закону, доведені позивачем та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 600 грн.

Outcome: approved