Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що 23 квітня 1997 року виконавчим комітетом Кіровської районної ради народних депутатів м. Донецька за № 130/1 [PERSON] було призначено над нею опікуном. КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 м. Донецька» було видано лікарське свідоцтво про смерть №54/3, в якому зазначено, що 31 травня 2016 року у м. Донецьку помер громадянин [PERSON], [INFO] , - її опікун та дідусь. 14.06.2016 року вона звернулась до [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON] 31 травня 2016 року на підставі лікарського свідоцтва про смерть, але отримала відмову за відсутністю законних підстав, оскільки лікарське свідоцтво про смерть, яке видане іншою державою, не є підставою для державної реєстрації смерті на території України.. Встановлення факту смерті має для неї юридичне значення, оскільки потрібно їй для отримання спадщини, яка залишилась після смерті дідуся. Просить встановити факт смерті 31 травня 2016 року [PERSON], [INFO]. Зобовязати Відділ ДРАЦС по м. Приморськ здійснити державну реєстрацію смерті та видати свідоцтво про смерть на території України [PERSON]. [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються, вона підтримує у повному обсязі. Просила заяву задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Заінтересована особа - [PERSON] районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представника в судове засідання не направив, заперечень проти заявлених [PERSON] вимог не надав, просив розглянути справу за відсутності представника відділу (а.с.23). Матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Донецька від 23 квітня 1997 року за № 130/1 [PERSON] призначено опікуном над неповнолітньою онукою [PERSON], [INFO] (а.с.8). 10 листопада 2012 року [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], змінивши після реєстрації шлюбу прізвище на [PERSON] (а.с.7). В медичному свідоцтві про смерть №54/3 від 01.06.2016 року зазначено, що [PERSON], [INFO], помер 31.05.2016 року. Місце проживання померлого: [ADDRESS]. Місце смерті: [ADDRESS]. Смерть настала в результаті захворювання. Причина смерті встановлена лікарем, який тільки встановив смерть. Зазначене медичне свідоцтво про смерть отримала 01.06.2016 року [PERSON] (а.с.12). Згідно із договором-замовленням №332 (а.с.16) між [PERSON] та КП «Ритуальна служба м. Донецька» укладено договір-замовлення предметом якого є організація і проведення поховання померлого [PERSON] та облаштування місця його поховання. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг до договору-замовленню № 332 від 01.06.2016 року передбачені зазначеним договором послуги були надані (а.с.17). [PERSON] районного Відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 14.04.2016 року відмовлено [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті та видачі відповідного свідоцтва про смерть на [PERSON], [INFO], який помер 31.05.2016 року у м. Донецьку (Кіровський район), на підставі свідоцтва про смерть №54/3 від 01.06.2016 року, виданого КЗ медико-санітарної допомоги №5 м. Донецька, оскільки медичні документи, оформлені медичними закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій території, вказують на те, що відсутнє підпорядкування медичного закладу у відповідності до відомчої підпорядкованості, що ставить під сумнів легітимність оформлення лікарського свідоцтва про смерть закладами охорони здоровя, органами, установами, організаціями, місцем розташування яких є населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім того, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.3 ст.9 цього Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. У звязку з чим для отримання свідоцтва про смерть заявнику було запропоновано звернутися до суду (а.с.14-15). Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04.02.2016 року, який набрав чинності з 24.02.2016 року, ЦПК України доповнено ст.257-1, згідно з якою: Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Воно може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Пунктом 18 Постанови передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов'язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року № 246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області», свідоцтва про смерть, видані органом, який знаходиться на не контрольованій території є недійсним. Використання їх в якості документів, що засвідчують факт смерті, є неможливим. Відповідно до ч.2,3\~ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п. ґ ч. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Частиною 6 розділу 5 встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки [PERSON] помер в районі проведення антитерористичної операції та лікарське свідоцтво про його смерть було видане органом, який знаходиться на не контрольованій території, тобто є недійсним і не створює правових наслідків на території України, а встановлення факту смерті необхідно заявнику для реалізації своїх прав та обов'язків, пов'язаних зі смертю її дідуся, в інший спосіб даний факт не може бути встановлений, суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника про встановлення факту смерті. Таким чином, суд вважає встановленим факт смерті [PERSON], [INFO], що мала місце 31.05.2016 року у м. Донецьк. Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, дають суду підставу зробити висновок, що заявлена вимога про встановлення факту смерті [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Щодо вимог заявника про зобовязання Відділу ДРАЦС по м. Приморськ здійснити державну реєстрацію смерті та видати свідоцтво про смерть на території України [PERSON], суд прийшов до висновку, що вимоги заявника в цієї частині - не підлягають задоволенню, оскільки указані дії проводяться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду, що відповідає вимогам\~Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Суд не може підміняти собою суб'єкт владних повноважень щодо реалізації ним власних повноважень, наданих законодавством.

Outcome: partial