Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла мати її чоловіка [PERSON] - [PERSON]. Піс¬ля її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на право на земельну частку (пай), яке прийняв син померлої, [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивачка. До складу спадщини, яка залишилася після смерті чоловіка ввійшло право на земельну частку (пай), реформованого КСП «Колос», с.Шпичинці, Ружинського району, Житомирсь¬кої області, розміром 4,03 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому, відповідно до прийняття ним спадщини після померлої матері, [PERSON]. Дана обставина підтверджується довідкою відділу держземагенства у Ружинському районі № 1350/02-14 від 18.06.2015 та листом державного нотаріуса Ставничного О.В. Ружинської державної нотаріальної контори від 25.06.2015 року. Сертифікат на право на земельну частку (пай) не виписувався, але право [PERSON] на земельну частку (пай) підтверджується довідкою відділу держземагенства у Ружинському районі № 1350/02-14 від 18.06.2015. Проте, за життя, померлі не встигли оформити своє право на земельну частку (пай), відповідно до діючого на той час законодавства (Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року). Розбіжності в написанні імені та по батькові [PERSON], яка зазначена в списках громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Ко-лос» як [PERSON], спростовуються експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11.01.2016 року. На даний час позивач бажає отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене спадкове майно, однак зробити цього не може оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно. З врахуванням вказаного [PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на вищевказану земельну частку (пай). Позивачка і її представник направили до суду заву, в якій просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач - Шпиченецька сільська рада Ружинського району направила до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність її представника, позовні вимоги визнає повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 4,03 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» с. Шпиченці, відповідно до Указу Президента України від 10.11.1994 №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва». Згідно п.3 вказаного Указу право на земельну частку (пай) може бути об'єктом успадкування. Крім того, [PERSON] включена і у список осіб, яким повинні видаватися державні акти на право власності на землю, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Ружинському районі за № 9-621-99-.5-869/2-16 від 13.04.2016 (а.с.53). Хоч до дня смерті, що відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 10.04.1997 сталася [INFO] ( а.с.4), [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) не отримала, але фактично вона це право набула і законність її права не викликає жодних сумнівів і ніким не оспорюється. Сином [PERSON] був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.1980 року ( а.с.6). Після смерті матері ([INFO]) [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання заяви нотаріусу і отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (грошові вклади) , що підтверджується спадковою справою № 284 до майна померлої [INFO] [PERSON] ( а.с.56-61), але не оформив своє право на земельну частку (пай) , належну матері, документально. Згідно Цивільного кодексу Української РСР (ст. 548) чинного на той час, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.04 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин власник паю не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] всі права та обов'язки, в тому числі і її право на земельну частку (пай) із земель КСП «Колос». 03 вересня 1961 року [PERSON] одружився з позивачкою [PERSON] - свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 03.09. 1961 року (а.с.7). Вони разом прожили до дня смерті чоловіка [INFO], що відтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.12.1998 (а.с.25). Після його смерті позивачка [PERSON] у встановлений законом спосіб та термін звернулася до нотаріуса і прийняла спадщину - спадкова справа №230/1998. Це підтверджується й отриманими нею свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.05.2001 року серії АЕА № 694817( а.с.20-29-33). Таким чином, позивачка є спадкоємцем майна свого чоловіка [PERSON] за зако- ном, а відтак вона успадкувала й право на земельну частку (пай) розміром 4,03 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 11422 гривні, із складу земель, які перебували в колективній власності КСП «Колос» с. Шпиченці, на території Шпиченецької сільської ради Ружинського району Житомирської області. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР , який діяв на час виникнення правовідносин, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України №18/5 від 14.06.1994р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994р.( в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини [PERSON]), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст.529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.), який був чинним на час смерті спадкодавця [PERSON], що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Отже, судом встановлено що до [PERSON] перейшло в порядку спадкування право на вищевказану належну спадкодавцю [PERSON] земельну частку(пай). Проте позивачу державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно були відсутні, що вбачається з листа Ружинської державної нотаріальної контори в Житомирській області від 25 червня 2015 року за № 1429/02-14. Розбіжності в написанні імені та по батькові [PERSON], яка зазначена в списках громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» як [PERSON], спростовуються експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11.01.2016 року (а.с.10). На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивача на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з його вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивача є неотримання спадкодавцем [PERSON] за свого життя правовстановлюючого документа на вказане майно, хоч право власності [PERSON] на вказане майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємця права власності на таке майно. Усунення порушень прав позивачки можливо лише в судовому порядку шляхом визнання за нею в порядку спадкування права власності на успадковане майно.

Outcome: approved