Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Тернопільської міської ради, треті особи - ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], який 06 грудня 2013 року заповів [PERSON] належні йому на праві власності ? частини квартири по [ADDRESS] При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав позивач отримала відмову, так як спадкодавець за життя не встиг оформити правовстановлюючі документи на вказане житло. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2003 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на ? частини квартири по [ADDRESS] однак у подальшому право власності на вказану частку квартири не було зареєстроване. За вказаних обставин, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, в порядку спадкування за заповітом, на ? частини квартири по [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини квартири по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила та просила суд відмовити у його задоволенні, з тих підстав, що спадкодавцем не проведено державної реєстрації свого права, а тому він не набув у власність 3/4 частини квартири по [ADDRESS]. Третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Представник третьої особи - ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що його неявка у судове засідання без поважних причин не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, доводи представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із ? частини квартири по [ADDRESS] про що свідчить рішення Тернопільського міського суду в справі №2-2741/2003р. від 29 травня 2003 року, яке набрало законної сили. Відповідно до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, власниками даної квартири є: [PERSON] - ? частки; [PERSON] - ? частки. За життя, 06 грудня 2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і, взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів дружині [PERSON]. 17 червня 2014 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] винесено постанову №215/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частки квартири по [ADDRESS] оскільки право власності на вказану частку квартири не зареєстроване. В силу п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі складеного [PERSON] заповіту від 06 грудня 2013 року, має право спадкувати ? частини квартири по [ADDRESS] Однак, як вбачається із матеріалів справи, останній не зареєстрував свого права власності на вказану частину нерухомого майна, яка визначена рішенням Тернопільського міського суду в справі №2-2741/2003р. від 29 травня 2003 року, що стало підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За вказаних обставин, [PERSON] звернулася до суду з приводу захисту своїх спадкових прав. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається зі змісту ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З урахуванням наведеного, покликання представника відповідача на те, що у [PERSON], який помер [INFO] року, не виникло право власності на ? частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS] оскільки останній не провів державну реєстрацію свого права на вказане майно, є помилковим, таким, що не ґрунтується на нормах закону та суперечить фактичним обставинам справи. Таким чином, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі, а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно - ? частини квартири по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON] На підставі ст.ст.346, 392, 1216-1218, 1233, 1235 ЦК України, ст.ст.6, 8, 10, 15, 30, 212, 214, 221 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved