Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Трускавецька державна нотаріальна контора, КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/6 ідеальну частку спадкового майна, в порядку спадкування за законом Свої вимоги мотивує тим, що вона є рідною дочкою [PERSON] , який помер [INFO] в м. Трускавці, Львівської області та [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Трускавці, Львівської області. Її батьки з [INFO] року і до дня смерті перебували в зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі та проживаючи однією сім`єю, її батьки побудували індивідуальний житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] а згодом [ADDRESS] , право власності на який оформлено на ім`я матері [PERSON] на підставі договору про представлення в безтермінове користування земельною ділянкою під будівництво індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, посвідченого Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 17.04.1959 року за реєстраційним № 1638, акту про закінчення будівництва будинку від 22.02.1968 року, затвердженого рішенням Трускавецького міськвиконкому від 14.03.1968 року № 77, акту про закінчення будівництва будинку від 01.05.1991 року, затвердженого рішеням Трускавецького міськвиконкому 20.06.1991 року за №195, зареєстрованих в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації за № 784. Даний індивідуальний житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] був їхньою спільною сумісною власністю подружжя та відповідно її батькові [PERSON] на праві власності належала 1/2 ідеальна частина даного житлового будинку з господарськими спорудами. З часу свого народження вона постійно проживала та була зареєстрована у будинку своїх батьків по [ADDRESS] . Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 ідеальну частину індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , яка була нажита ним у шлюбі з її матір`ю [PERSON] . Оскільки за життя батько [PERSON] заповіту не залишив, то у відповідності до вимог ст. 529 ЦК України в редакції 1963року спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] в рівних частках є його дружина - її мати [PERSON] , вона [PERSON] , як рідна дочка та відповідач [PERSON] , як рідний син. На час смерті свого батька [PERSON] вона проживала та була зареєстрована разом з ним, своєю матір`ю [PERSON] та братом [PERSON] по [ADDRESS] . Позивачка вважає, що вона прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] нарівні зі своєю матір`ю та братом [PERSON] і їй відповідно належить 1/6 частка в спадковому майні - в будинковолодінні [ADDRESS] , оскільки на час смерті батька [PERSON] вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як була зареєстрованою та проживала у спірному будинку, здійснювала за ним догляд, обробляла земельну ділянку біля будинку та користувалася речами покійного батька. 21.04.2003року вона подала до Трускавецької державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] . У травні 2016 року вона звернулася до державного нотаріуса по питанню оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] , але державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючий документ на житловий будинок по [ADDRESS] був зареєстрований на ім`я її матері, після смерті була заведена спадкова справа № 56/2003. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на даний житловий будинок було видано Трускавецькою ДНК 11.09.2003року за реєстром № 1707 на ім`я її брата [PERSON] . З приводу оспорювання вищевказаного факту державний нотаріус порекомендував їй звернутися з відповідною заявою до суду, про що дав їй письмову відповідь від 26.05.2016 року за № 166/02-14. Саме тоді їй стало відомо, що її мати [PERSON] за життя залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д. 31.01.1998 року за реєстром № 262, відповідно до якого все своє майно мати заповіла її братові - відповідачу [PERSON] 11.09.2003року її братові - відповідачу [PERSON] державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема на цілий житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . У зв`язку з видачею 11.09.2003 року відповідачу [PERSON] свідоцтва про право спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на цілий житловий будинок [ADDRESS] , позивачка вважає, що істотно порушено її право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , а тому вважає, що дане свідоцтво підлягає визнанню недійсним в частині 1/6 частини житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . Позивачка в судовому засіданні заявлений позов та заяву (в порядку ст. 31 ЦПК України) від 07.11.2016 року підтримала, просила її задовольнити та додала, що в 2005 році вона зверталась до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини за законом. Однак коли вона прийшла в судове засідання, то суддя Обрізко І.М. роз`яснив, що оскільки вона була зареєстрована, проживала та доглядала батька, то вона фактично прийняла спадщину. Вподальшому даний позов був залишений без розгляду. Представник позивачки в судовому засіданні заявлений позов та заяву (в порядку ст. 31 ЦПК України) від 07.11.2016 року підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та додав, що позивачка хоча була зареєстрована з 1992 року у спірному будинку, однак фактично в ньому не проживала. Крім цього, він вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду. Представник відповідача в судове засідання з`явилася, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити позивачці в повному обсязі у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду. Заслухавши позивачку, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки за № 31 від 08.04.2003 року виданої відділом РАГС Трускавецького МУЮ Львівської області - 18.07.1958 року [PERSON] одружився з [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно серія [NUMBER] від 08.04.2003 року, яке знаходиться в матеріалах справи. [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно серія [NUMBER] від 08.04.2003 року, яке знаходиться в матеріалах справи. Позивачка [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 11.03.1966 року, яке знаходиться в матеріалах справи. 23.11.1991 року (актовий запис № 216) [PERSON] одружилась з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого повторно серія [NUMBER] від 07.04.2001 року, яке знаходиться в матеріалах справи. В подальшому даний шлюб було розірвано 27.09.2001 року (актовий запис № 57), що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 27.09.2001 року. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] , являється сином [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з інвентаризаційної справи № 812 на будинок по [ADDRESS] , то згідно рішення виконавчого комітету Трускавецької міської Ради депутатів трудящих за № 57 від 18.02.1959 року [PERSON] виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво площею 600 кв. м. під [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Трускавецької міської Ради депутатів трудящих за № 77 від 14.03.1968 року прийнято в експлуатацію будинок за [ADDRESS] та визнано право власності на даний будинок (житлова площа 50,47 м. кв.) за [PERSON] . Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» - ст. 2 Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР застосовується до шлюбно-сімейних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 01 січня 1970 року; до шлюбно-сімейних правовідносин, які виникли до 01 січня 1970 року, Кодекс застосовується до тих прав і обов`язків, що виникнуть після введення в дію Кодексу, за винятками, встановленими наступними статтями цього Указу; ст. 3, у випадках, коли правила, які містяться у Кодексі про шлюб та сім`ю Української РСР, раніше були встановлені Основами законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, ці правила застосовуються з часу введення в дію відповідних правил Основ; ст.4., правила статей 24, 25, 26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 1 січня 1970 року. Отже, враховуючи вищезазначене з врахуванням норм законодавства, які діяли на момент даних правовідносин, суд приходить до переконання, що індивідуальний житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , а згодом [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках, тобто по Ѕ кожного. Як зазначено вище, то [PERSON] , помер [INFO] та після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ ідеальну частину індивідуального житлового будиноку з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, тому спадкоємцями спадкового майна [PERSON] були дружина [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року за №18\\5, яка діяла на час відкриття спадщини, а саме п.113 передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступув управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно копії паспорта позивачки [PERSON] , серія [NUMBER] , який знаходиться в матеріалах справи вбачається, що вона зареєстрована в спірному будинку з 22.09.1992 року по теперішній час. Крім цього, в матеріалах справи є довідка видана управлінням праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради Львівської області від 07.10.2016 року за № 1248 про те, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради з 1998 р. по 31.11.2000 р., здійснювала догляд і одержувала компенсацію по догляду за інвалідом першої групи - [PERSON] , 1928р.н. відповідно до постанови КМУ № 832 від 26.07.1996 р. Як вбачається з матеріалів копії спадкової справи № 52, то 21.04.2003 року, позивачка подала до Трускавецької державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] . Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачка [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки постійно була прописана в спадковому будинку, проживала та здійснювала догляд за своїм батьком [PERSON] Знову ж таки з матеріалів спадкової справи № 52/2003 вбачається, що в травні 2016 року позивачка звернулася до державного нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] , однак державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючий документ на житловий будинок по [ADDRESS] був зареєстрований на ім`я її матері, після смерті якої була заведена спадкова справа № 56/2003. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на даний житловий будинок було видано Трускавецькою ДНК 11.09.2003року за реєстром № 1707 на ім`я її брата [PERSON] , про підтверджується копією відповіді від 26.05.2016 року за № 166/02-14. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», зокрема в абз. 3 п. 27 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо, тому суд вважає, що свідоцтво про спадщину за заповітом від 11.09.2003 року на ім`я [PERSON] слід визнати недійсним. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження пояснення позивачки та представника відповідача про звернення позивачки до Трускавецького міського суду Львівської області в 2005 році з позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини за законом, так як в матеріалах справи дійсно знаходиться копія такої заяви від 21.09.2005 року, копія ухвали про відкриття провадження в справі судді Трускавецького міського суду Львівської області Обрізка І.М. від 14.02.2006 року, копія ухвали про призначення до розгляду судді Трускавецького міського суду Львівської області Обрізка І.М. від 02.03.2006 року. Згідно довідки керівника апатату Трускавецького міського суду Львіської області від 10.11.2016 року за вих № 1/303/2016 р., то цивільна справа № 2-26/2006 року за позовом [PERSON] до Трускавецької міської ради, фінансового управління Трускавецької міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини за законом - ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 24.03.2006 року залишена без розгляду. Що стосується посилання представника відповідача про застосування строку позовної давності по даному позову, то на думку суду, позивачкою не пропущено строк звернення як такий, оскільки у відповідності до норм ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, вона фактично вступила у володіння спадковим майном, що підтверджується доказами, які зазначені вище та знаходяться в матеріалах справи. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об`єктивності, грунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд приходить до переконання про можливість стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved