Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні свого позову вона зазначила, що відповідно до протоколу житлової комісії та ордеру вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 24.04.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], проживали окремо до серпня 2011 року, спільних дітей немає. Після реєстрації шлюбу за згоди позивачки з метою спільного проживання відповідач був зареєстрований за адресою: [INFO]. У середині 2013 року відповідач, створюючи умови, за яких неможливо було мешкати разом, та не маючи наміру в подальшому на спільне проживання і ведення господарства, виїхав до іншого помешкання. З цього часу відповідач не приймає ніякої участі в проведенні ремонту квартири та сплати комунальних послуг. Шлюб між сторонами розірвано 20.06.2014 року. У звязку з тим, що в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який фактично за цією адресою не проживає, позивач не може повною мірою, реалізувати своє право, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також поліпшенні стану квартири не приймає. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 34 газети «Слобідський край» від 19 березня 2016 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] належить відповідно до протоколу № 137 житлової комісії від 19.03.2012 року та ордеру № 015337 від 26.04.2012 року квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В даній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає з середини 2013 року колишній чоловік позивачки відповідач [PERSON] Той факт, що [PERSON] фактично не проживає у вище вказаній квартирі, підтверджується довідками № 581 від 18.09.2015 року, № 19 від 13.01.2016 року, № 92 від 02.02.2016 року, виданими головою правління ОСББ та затвердженими КЖРЕП м. Чугуєва. В частині 4 статті 156 Житлового кодексу України зазначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 статті 64 визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Отже, після розірвання шлюбу 20.06.2014 року відповідач не відноситься до членів сімї позивача, як власника квартири, а отже не наділений передбаченими законом правами для членів сімї власника квартири. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У звязку з тим, що в житловій квартирі, яка належить [PERSON] відповідно до протоколу житлової комісії та ордеру, зареєстрований відповідач, який фактично в ній не проживає, позивачка не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне користування майном. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану житлової квартири за весь час користування квартирою не приймав, [PERSON] самостійно утримує квартиру в належному стані. Таким чином, оскільки відповідач фактично в житловому приміщенні не проживає з 2013 року, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі в спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved