Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з прозовом до [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування земельної ділянки, державних актів на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється власником 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною житлово-побутових споруд №62 на вул. Свердлова в м. Кіровограді, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.01.1974 року № 4-252. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 25 січня 2000 року № 8618 [PERSON] являється власником 0,14738 гектарів в межах згідно з планом, землі спільного користування площею 30,7 м. кв. (1/2 частина). Земельна ділянка розташована на території м.Кіровограда по вул. Свердлова, 62. [PERSON] є власником 2/5 частин домоволодіння з відповідною частиною господарсько-побутових будівель по вул. Свердлова, 62 у місті Кіровограді. Згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку серій ЯК №466729, ЯК №466730, ЯК №466731, які видані на підставі договору дарування земельної ділянки ВВО №325914, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1192,55 кв. м за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62. Тобто, [PERSON] є суміжним землекористувачем [PERSON] Зазначила, що після посвідчення вищезазначеного договору дарування земельної ділянки та отримання на підставі нього державних актів на право власності на земельну ділянку, відповідач безпідставно набув у приватну власність земельну ділянку розміром 1192,55 кв.м. за адресою м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62, тоді як згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 17 вересня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8225, який посвідчував право приватної власності на землю [PERSON], яка була дарувальником, у зазначеному договорі дарування земельної ділянки їй належала земельна ділянка площею 0,11772 гектарів в межах згідно з планом землі спільного користування площею 30,7 кв.м за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62. Вважає, що в результаті вищезазначених дій відповідач безпідставно привласнив собі частину земельної ділянки, яка належала їй на праві приватної власності, а також частину землі, які значилися у Державному акті на право приватної власності від 25 січня 2000 року та у Державному акті на право приватної власності на землю від 17 вересня 1999 року, як землі спільного користування. Більш того, план зовнішніх меж земельної ділянки, який зображено та прорахований у Державному акті на право приватної власності на землю від 17 вересня 1999 року, різниться з планом меж земельної ділянки, який зображений у Державних акта на право власності на земельну ділянку серій ЯК №466729, ЯК №466730, ЯК №466731, які видані на підставі договору дарування земельної ділянки ВВО №325914. Таким чином, [PERSON] безпідставно використовує земельну ділянку, яка належить їй згідно з Державним актом на право приватної власності від 25 січня 2000 року. Вказала, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2012 року було встановлено, що межові знаки мають бути встановленні у відповідності із спільною межею визначеною у державних актах на право приватної власності на земельні ділянки належні [PERSON] серії ЯК № 466729, серія ЯК № 466730, серія ЯК № 466731. Тобто під час даного судового розгляду не досліджувалося питання про дійсні розміри земельної ділянки, які мають належати сторонам. При виконанні зазначеного рішення суду [PERSON] самовільно без залучення спеціалістів встановив межові знаки на її частині земельної ділянки і на місці самовільно встановлених межових знаків встановив паркан. Таким чином, вважає, що [PERSON] своїми діями чинить їй перешкоди у користуванні вказаною частиною земельної ділянки. В звязку з чим просила визнати договір дарування земельної ділянки, який укладено 2 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] частково недійсним в частині дарування земельної ділянки площею 1192,55 кв.м (в тому числі 15,35 кв.м 1/2 частини земель спільного користування); визнати частково недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №466729, Серія ЯК №466730, Серія ЯК №466731, видані на ім'я [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 2 листопада 2004 року, в частині набуття права власності на земельну ділянку площею 0,0947 га, 0,0177 га, 0,0053 га відповідно; усунути перешкоди в користуванні належної [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки, яка розташована на території м. Кіровограда по вул. Свердлова, 62 площею 0,14738 гектарів, шляхом зобов'язання [PERSON] знести самовільно збудований паркан та звільнити самовільно зайняту ним частину належної їй на праві власності земельної ділянки. Ухвалою суду від 23 грудня 2013 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] (а.с. 71-72). Ухвалою від 07 лютого 2014 року позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання договору дарування земельної ділянки, який укладено 2 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] частково недійсним в частині дарування земельної ділянки площею 1192,55 кв.м (в тому числі 15,35 кв.м 1/2 частини земель спільного користування) та визнання частково недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №466729, Серія ЯК № 466730, Серія ЯК № 466731, видані на ім'я [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 2 листопада 2004 року, в частині набуття права власності на земельну ділянку площею 0,0947 га, 0,0177 га, 0,0053 га залишено без розгляду (а.с. 96-97). Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги доповнив та просив усунути перешкоди в користуванні належної [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки, яка розташована на території м. Кіровограда, по вул. Свердлова, 62, площею 0,14738 гектарів, шляхом знесення самовільно улаштованої [PERSON] частини огорожі довжиною 31,60 м та звільнити самовільно зайняту ним частину належної [PERSON] на праві приватної власності земельної ділянки. А також просив встановити роздільну межу між земельними ділянками належними [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62 у відповідності до план¬-схеми улаштування роздільної огорожі між земельними ділянками співвласників домоволодіння по вул. Свердлова, 62, яка міститься у висновку № 538 судової земельно-технічної експертизи від 10.11.2014 року. Ухвалою від 19 лютого 2015 року позов [PERSON] в частині позовних вимог про встановлення роздільної межі між земельними ділянками належними [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62 у відповідності до план¬-схеми улаштування роздільної огорожі між земельними ділянками співвласників домоволодіння по вул. Свердлова, 62, яка міститься у висновку № 538 судової земельно-технічної експертизи від 10.11.2014 року залишено без розгляду (а.с. 205-206). Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що між сторонами тривалий час склався фактичний порядок користування спірною земельною ділянкою, який визнавався та виконувався сторонами. Дане питання вже розглядалося на комісії по розгляду земельних спорів і комісія дійшла висновку про відсутність порушень меж земельної ділянки між співвласниками домоволодіння по вул. Свердлова, 62 в м.Кіровограді. Зазначив, що встановлення твердих меж та паркану виконувалось у присутності працівників Ленінського ВДВС з метою виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м.Кіровограда, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18.06.2012 року, яке набрало законної сили. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Треті особи Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області, Перша кіровоградська державна нотаріальна контора, [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] є власником 3/5 частин домоволодіння з відповідною частиною господарсько-побутових будівель за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62 на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.1984 року (а.с. 7-8). Позивач є власником земельної ділянки за даною адресою, площею 0,1473,8 га, землі спільного користування - 30,7 м. кв. 1/2, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 25.01.2000 року серії КР № 00009979 (а.с. 9). Відповідач [PERSON] є власником 2/5 частин домоволодіння з відповідною частиною господарсько-побутових будівель за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62 згідно з договором дарування земельної ділянки від 02.11.2004 року, серія ВВО № 325913, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2472 (а.с. 18). Також відповідач є власником земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1177 га, землі спільного користування - 30,7 м. кв. 1/2, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки (а.с. 14-16, 110-112). Викладене свідчить, що позивач та відповідач є власниками суміжних земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62 на підставі державних актів на право власності на землю, якими визначені площі та графічно позначені межі, належних сторонам земельних ділянок, із зазначенням суміжних землекористувачів по кожній межі. Одночасно позивачу та відповідачеві на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка загального користування за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62 площею 30,7 кв.м. по 1/2 кожному. Згідно з поясненнями сторін на земельній ділянці загального користування розташований в'їзд до домоволодіння, який використовується сторонами. Відповідно до ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 червня 2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод та встановлення порядку користування задоволено частково, зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] з встановлення твердих меж між земельними ділянками, розташованими за адресою: м. Кіровоград, вул. Свердлова, 62. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном відмовлено. Рішення набрало законної сили та виконано (а.с. 10-13, 103). Згідно ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 червня 2012 року, судом було встановлено та у рішенні зазначено, що межові знаки мають бути встановленні у відповідності із спільною межею визначеною у державних актах на право власності на земельні ділянки належні [PERSON] серії ЯК № 466729, серія ЯК № 466730, серія ЯК № 466731 (а.с. 11, 110-112). Крім того, відповідно до листа Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради від 05.12.2011 року № 1586, комісія по розгляду земельних спорів прийшла до висновку про відсутність порушень меж земельної ділянки між домоволодіннями по вул. Свердлова, 62 у м.Кіровограді та погодження акта про погодження встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки і передачу межових знаків без суміжного землекористувача (а.с. 104). Статтями 58, 59 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поруч з цим, позивачем не доведені обставини створення відповідачем перешкод в користуванні належною їй на праві приватної власності частиною земельної ділянки, самовільного влаштування відповідачем частини огорожі довжиною 31,60 м та самовільного зайняття ним частини належної [PERSON] земельної ділянки. Належні та допустимі докази на підтвердження зазначених обставин не надані, судом не встановлені. Висновком проведеної на підставі ухвали суду від 27.02.2014 року судової земельно-технічної експертизи № 538 від 10.11.2014 року експертом проведено дослідження земельної ділянки по вул. Свердлова, 62 у м.Кіровограді для співвласників [PERSON] з часткою 3/5 та [PERSON] з часткою 2/5 відповідно до ідеальних часток згідно з технічними паспортами (а.с. 160-164). Однак, суд, у відповідності з вимогами ч. 6, 7 ст. 147, ст. 212 ЦПК України, незгодний з висновком експерта, вважає його неналежним доказом у справі з наступних підстав. Так, експертом не враховано рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18 червня 2012 року, яке набрало законної сили та яким встановлено, що межі земельних ділянок, які належать сторонам, вже визначені державними актами, і що [PERSON] чинила перешкоди [PERSON] у встановленні межових знаків між земельними ділянками по вул. Свердлова, 62 у м.Кіровограді. Крім того, висновок, який запропонований експертом, суперечить встановленим обставинам у справі, оскільки вказує на розміри земельної ділянки, які зазначені в технічному паспорті від 14.12.2013 року та згідно фактичних замірів. Відповідно до ч. 2 ст. 108 ЗК України власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, по¬ки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів протиправних дій відповідача, в результаті яких чиняться перешкоди позивачу у реалізації нею повноважень володіння, користування або розпорядження її майном. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає вимоги позивача такими, що не знайшли свого підтвердження та відповідного обґрунтування, в звязку з чим вони задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed