Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт, що [PERSON] є єдиним опікуном малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви посилалася на те, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] . У відповідності до ст.135 СК України, відомості про батька дитини були записані за вказівкою матері, а саме: [PERSON] . З моменту народження доньки, заявниця самостійно піклувалася дитиною. Встановлення факту про те, що [PERSON] є єдиним опікуном її малолітньої доньки, заявниці необхідно для виїзду на постійне проживання до країни Ізраїль, оскільки отримати згоду батька, який записаний в актовому записі про народження дитини, є неможливим, так як такої людини не існує, ім`я якої записано зі слів заявниці. У зв`язку з наміром з`єднання сім`ї, що виникне внаслідок реєстрації шлюбу, який буде зареєстровано з чоловіком заявниці [PERSON] , з яким остання проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також, заявниця зазначила, що її цивільний чоловік громадянин Ізраїлю, бажає удочерити малолітню доньку [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва заяву [PERSON] заінтересована особа: Служба в справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Після усунення заявником недоліків, ухвалою суду прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] заінтересована особа: Служба в справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення. В судовому засідання представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Заінтересована особа Служба в справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання явку свого представника не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи міститься заява В.о. начальника служби Олесієнко Т., відповідно до якої остання просила справу розглядати без участі представника служби та ухвалити рішення в інтересах дитини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч.ч.1, 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правилами ст.ст.94, 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області свідоцтва про народження, актовий запис №1606. Батьком дитини зазначено [PERSON] . Суть поданої [PERSON] заяви про встановлення юридичного факту стосувалася саме встановлення факту, що [PERSON] є єдиним опікуном малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що необхідно їй для виїзду на постійне проживання до країни Ізраїль.Тобто кровна мати дитини просить встановити факт того, що остання є її опікуном. Згідно копій доданих до заяви документів, а саме Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00021743275 від 21.12.2018 вбачається, що відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Тобто, відомості про батька дитини в актовому записі про народження, внесені зі слів, за вказівкою матері. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинока матір це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Згідно ст.121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. На підтвердження заявлених вимог щодо необхідності встановлення вищевказаного факту заявник не надала жодного документа, належного та допустимого доказу. При цьому суд сприяючи повному та об`єктивному розгляду справи оголошував перерву в судовому засідання для надання будь-яких доказів вищевказаного, однак останніх надано не було. Листування можливо з відділом реєстрації населення, еміграції та перетинання кордону Держави Ізраїль у якій би зазначалось що для майбутнього возьєднання сім`ї має бути подано рішення суду, в якому б зазначалося, що мати є опікуном неповнолітньої дитини тощо також суду не надано. Доказів того, що [PERSON] уклала шлюб з громадянином Ізраїлю також не надано. Серед іншого суд звертає увагу на заявлену вимогу, щодо встановлення факту, що [PERSON] є єдиним опікуном малолітньої доньки [PERSON] з цього приводу слід зазначити наступне. Чинне законодавство розділяє поняття законний представник та опікун. Підставою обов`язкового представництва можна вважати народження дитини, посвідчене належним чином (кровна спорідненість). Це закріплено в статті 242 Цивільного кодексу України, згідно з якою законними представниками є батьки (стосовно своїх малолітніх та неповнолітніх дітей). Законними представниками малолітніх дітей є також усиновлювачі, які за своїм правовим становищем дорівнюються до батьків (стаття 207 Сімейного кодексу України). До обов`язкового представництва, яке окрім вказівки закону передбачає ще й наявність адміністративного акту, можна віднести інститут опіки. За рішенням служби в справах неповнолітніх або рішення суду може бути встановлено опіку або піклування. Опіка та піклування над дітьми в Україні - влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім`ї громадян України, які перебувають переважно в сімейних, родинних відносинах із цими дітьми з метою забезпечення їх виховання, освіти, розвитку, захисту їх прав та інтересів (глава 19 СК України). Оформлення над дитиною опіки та піклування, права та обов`язки опікунів, піклувальників регулюються Сімейним і Цивільним кодексами України. Сімейний кодекс містить положення щодо оформлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, Цивільний кодекс визначає ці питання більш широко, враховуючи потребу захисту прав недієздатних та обмежено дієздатних громадян. Особи, які призначені опікунами або піклувальниками є законними представниками тих осіб, відносно до яких прийнято відповідне рішення. Частина 1 ст.55 ЦК України встановлює, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними , що визначає ч.1 ст.58 ЦК України. Опіка може бути встановлена як за рішенням суду так і за рішенням органів опіки та піклування. Стаття 60, ч.2 ст.63,ч.4 ст.63, п.п.1,2 ч.1 ст.64 ЦК України, Правила опіки та піклування визначають інститут опікунства. Чинне законодавство серед іншого передбачає права, обов`язки та зобов`язання опікуна, деякі правочини взагалі вчиняються опікуном тільки с дозволу органу опіки та піклування, передбачені підстави звільнення від повноважень опікуна, підстав припинення опіки та інше. На відміну від законного представника якою є мати кровноспорідненої дитини. Отже, згідно чинного законодавства України, на [PERSON] , як на єдиного законного представника дитини, покладено обов`язки щодо виховання, навчання та утримання [PERSON] . Для надання заявниці можливості завершити оформлення документів щодо проживання на території Ізраїлю її малолітнього доньки можливо встановлення факту, що вона є єдиним законним представником своєї доньки, опікується нею та вирішує усі питання щодо її життєдіяльності, виховання, визначення місця та країни проживання без згоди біологічного батька дитини, при цьому представник наполягла саме на встановленні факту визнання заявниці єдиним опікуном. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що за викладених вище обставин не можливо встановити факт, щодо визнання заявника саме опікуном малолітньої кровноспорідненої дитини, оскільки вона є її матір`ю відповідно і законним представником і такі вимоги є необґрунтованими.

Outcome: dismissed