Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради, в якому просить: - стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень та з відповідача 1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь [PERSON] суму в розмірі 500 000 ( п`ятсот тисяч ) гривень на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки. В 2008 році її сусідка без дозволу на будівельну роботу та без її згоди добудувала прибудову та збільшила загальну площу на 17,4 кв.м. даної прибудови, змінила вхід з іншої сторони, прибудувавши ганок, чим заступила на земельну ділянку позивача та не дотрималась відступу від межі сусідньої земельної ділянки позивача, чим порушила права позивача, як користувача сусідньої земельної ділянки. З відповідними вимогами позивач звернулась до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради щодо розгляду питання правомірності будування сусідкою прибудови та перенесення меж. Порушення було встановлено, винесено декілька приписів про усунення порушень вимог діючого законодавства у сфері містобудівної діяльності. Починаючи з 2009 року жодних дій, спрямованих згідно своїх повноважень, відповідач з цього приводу не виконує, чим порушує права і інтереси позивача. Тому позивач просить стягнути з державного бюджету України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових осіб чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень на користь позивача суму в розмірі 500\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того ствердила, що їй не повертають сплачений нею штраф на підставі рішення відповідача, яке скасовано. Представник відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що посадовими особами Управління вжито всіх заходів передбачених чинним законодавством, на звернення позивачки було проведено позаплановий захід державного архітектурно-будівельного контролю за місцем мешкання [PERSON] (сусідки позивачки) та за його результатом складено акти перевірки, протокол про адміністративне правопорушення за порушення містобудівного законодавства, видано обов`язковий до виконання припис. А отже відсутні підстави для задоволення позову, факти викривлені позивачем зводяться до особистого тлумачення норм права позивачем та викривлені фактичні дані. Представник відповідача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем не надано доказів в обґрунтування саме зазначеної суми моральної шкоди, а також будь-яких доказів які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зав`язків , відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зав`язків. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстави викладених в позові. Представник відповідача УДАБК ДМР в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вимог позивача, з підстав зазначених у відзиві наданому на позовну заяву. Представник відповідача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вимог позивача, з підстав зазначених у відзиві наданому на позовну заяву. Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га та земельної ділянки площею 0,0278 га, що розташована на території [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно листа від 20.10.2009 №В-564-40/7/658 за підписом першого заступника начальника інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області Сотова М.В. вказано в результаті перевірки щодо законності будівництва прибудови гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що роботи з будівництва прибудови ведуться гр. [PERSON] без дозволу на виконання будівельних робіт. Вказано про виклик [PERSON] для розгляду справи. Позивачем долучено також відповідь вказаного органу від 04.06.2010 за якою питання вирішується Самарським районним судом. Позивачем долучено заяву до інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області від 29.03.2013 та відповідь від 23.04.2013. [PERSON] в січні 2014 року зверталася до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудоване майно, за результатами розгляду якого, в задоволенні позову було відмовлено, ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2014. Із відповідей Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 30.09.2015, від 01.10.2015 та інших за 2015 -2016 роки вбачається, що [PERSON] подала для реєстрації декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, яка зареєстрована та до якої внесено недостовірні відомості, що стало підставою притягнення [PERSON] до відповідальності та скасування реєстрації декларації, а також видано припис про усунення порушень. Із відповідей Управління державної архітектурно-будівельного контролю ДМР, починаючи із 17.03.2017, вбачається, що за результатами перевірки самовільного будівництва складено акт, протокол про притягнення до адміністративної відповідальності та припис про усунення порушень. Рішенням Самарського\~районного суду\~міста\~Дніпропетровська\~від 21\~травня 2018\~року задоволено\~адміністративний\~позов [PERSON] та скасовано винесену начальником Управління державної архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради постанові №17/А від 31.03.2017 про притягнення гр. [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.96 КУпАП шляхом накладень; штрафу у сумі 425,00 грн. як незаконної, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення, а також скасовано приписи пре усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 09.03.2017 та від 23.05.2017 виданих Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради. Постановою Третього\~апеляційного адміністративного\~суду від\~15.11.2018\~рішення Самарського\~районного суду\~міста Дніпропетровська\~скасовано в\~частин задоволення\~вимог щодо\~скасування виданих\~Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради Приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 09.03.2017 року 23.05.2017. В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін. Вказана постанова залишена без змін постановою Касаційного адміністративного суду від 20.09.2021. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 у справі №160/54/19 позов [PERSON] задоволено в частині визнання протиправною бездіяльність Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради у нездійсненні своїх повноважень щодо державного архітектурно-будівельного контролю в частині не розгляду вимог заяви від 13.12.2018 та зобов`язано розглянути таку заяву. При цьому в частині визнати протиправною бездіяльність Управління ДАБК Дніпровської міської ради у нездійсненні своїх повноважень щодо державного архітектурно-будівельного контролю спрямованого на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва та зобов`язати звернутися до суду із позовом про знесення самочинного будівництва відмовлено. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №160/5768/19 визнано протиправним та скасовано зокрема постанову про адміністративне правопорушення №10/А від 03.05.2019 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради відносно [PERSON] . Позивач стверджує про сплату відповідачу штрафу в сумі 13\~600 грн. за вказаною скасованою постановою, проте відповідних доказів не подає. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Обґрунтування порушених прав позивача зводиться до того, що відповідач не здійснив належного реагування щодо самочинного будівництва сусідкою позивача, зокрема не звернувся до суду із позовом про знесення самочинного будівництва. Звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва є способом захисту публічних інтересів у сфері містобудування (Постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №420/6835/18). Так, за загальним визначенням «публічним інтересом» є важливі для значної кількості фізичних і юридичних осіб потреби, які відповідно до законодавчо встановленої компетенції забезпечуються суб`єктами публічної адміністрації. Тобто публічний інтерес є не чим іншим, як певною сукупністю приватних інтересів. В адміністративному праві під поняттям «публічна адміністрація» слід розуміти систему органів державної виконавчої влади та виконавчих органів місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та інші суб`єкти, наділені адміністративно-управлінськими функціями, які діють з метою забезпечення як інтересів держави, так і інтересів суспільства в цілому, а також сукупність цих адміністративно-управлінських дій та заходів, встановлених законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №810/2763/17). Відтак, відповідач зобов`язаний захищати публічні інтереси в цілому, а не інтереси позивача. Нездійснення таких повноважень може порушувати інтереси держави, суспільства в цілому. Відповідно до ст.291 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак позивачка вправі самостійно звернутися із позовом до суду про усунення перешкод у здійсненні нею право користування будинком та земельною ділянкою, зокрема шляхом зобов`язання [PERSON] привести будинок та земельну ділянку до попереднього стану. Із аналізу сайту Судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що позивачка зверталася із позовом до [PERSON] заявляючи вимоги про зобов`язання звільнити земельну ділянку шляхом перенесення паркану, перенести вхід до прибудови літ А 4-1 ліворуч від стіни житлового будинку літ «А-1» на відстань 1 м. 20 см. та від межі земельної ділянки на відстань 1 м., а також стягнути з моральну шкоду в розмірі 250\~000 грн. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 у справі №206/5089/16-ц в позові відмовлено. Мотиви рішення зводяться до того, що самочинним будівництвом, здійсненим [PERSON] , не порушуються права позивача. При цьому судом вказано, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями\~391,\~396 ЦК,\~статтею 103 Земельного кодексу України. За таких обставин, у даній справі, суд не погоджується із доводами позивача, що бездіяльність інспекції ДАБК у Дніпропетровській області та відповідача УДАБК ДМР перешкоджала позивачу у захисті її прав власника та завдавала позивачу моральної шкоди. Більше того, із рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 у справі №206/5089/16-ц вбачається, що будівництвом [PERSON] права позивача взагалі не порушені. Із долучених доказів та обґрунтування позову вбачається, що позивачка зверталася спочатку до Департаменту ДАБІ\~у Дніпропетровській\~області а із кінця 2016 року до відповідача УДАБК ДМР. Відтак спочатку повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю були покладені на державні органи, а з 28.10.2016 перейшли до органу місцевого самоврядування відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства». У відповідності до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відтак шкода завдана позивачу, на її переконання, до 28.10.2016 повинна бути відшкодована за рахунок держави, а після за рахунок органу місцевого самоврядування. Проте позивачка просить стягнути моральну шкоду в повному обсязі із держави. При цьому не розділяє яким органом який розмір шкоди завдано, що також унеможливлює задоволення позову. Щодо підстав позову про неповернення відповідачем сплаченого позивачем штрафу за постановою про притягнення її до адміністративної відповідальності, яка скасована судовим рішенням. Як вказано вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №160/5768/19 визнати протиправним та скасовано зокрема постанову про адміністративне правопорушення №10/А від 03.05.2019 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради відносно [PERSON] . Проте позивачем не подано як самої постанови так і доказів сплати штрафу. Вимог про стягнення сплаченого штрафу позивачем не пред`явлено. Крім того про стягнення безпідставно сплаченого штрафу та заподіяної цим моральної шкоди позивакою мав би бути заявлений позов про стягнення грошових коштів із відповідача, чого нею зроблено не було. Вимога заявлена про стягнення коштів із держави. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. За приписами\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діями та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17. В контексті спірних правовідносин саме на позивача законодавець покладає обов`язок доведення факту завдання їй моральної шкоди, а також надання доказів на підтвердження того, що саме бездіяльність відповідача призвело до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації її життя. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (постанова Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 750/6330/17 (адміністративне провадження №К/9901/37372/18). Варто зазначити, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, суд погоджується із доводами представників відповідачів, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги не надав, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності відповідачем підтвердженої в установленому порядку відповідними процесуальними документами (рішенням суду). Не навів доказів причинного зв`язку між діями відповідачів та завданою шкодою, позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої шкоди. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що у даних спірних правовідносинах відсутні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, а тому позов не підлягає задоволенню, у зв`язку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed