Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком позивача по [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не проживає у будинку більше 1 року. Крім того, рішенням Теофіпольського районного суду від 05 лютого 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням розгляду справи за її відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог з клопотанням розгляду справи за його відсутності. Справа розглянута за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, якими можуть бути, згідно ч. 4 ст. 64 кодексу, крім подружжя, їх дітей та батьків, також і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, і, крім того, вони мають право за згодою власника будинку вселяти в займане ними приміщення інших членів сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї власника права користування жилим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено строк та умови, за яких член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом, а саме, у разі відсутності такого члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач являється власником житлового будинку по [ADDRESS] Теофіпольського району, право власності на який набуто нею на підставі договору дарування від 09 січня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Сорокою Н.А. серії ВАВ за № 894991. У будинку позивача зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою Базалійської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області від 22 лютого 2017 року № 128. З акту обстеження житлових умов від 22 лютого 2017 року, складеного за участю секретаря виконкому, спеціаліста Базалійської селищної ради та соціального працівника, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку позивача за адресою [ADDRESS] Теофіпольського району, але не проживає за цією адресою більше одного року. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов переконання, що відповідач більше одного року у будинку позивача не проживає, зазначені обставини відповідачем не спростовані, не доведено існування поважних причин відсутності за місцем проживання понад 1 рік та домовленості з власником житла, враховуючи також визнання позову відповідачем, тому він підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням через відсутність за місцем проживання понад строку тимчасової відсутності. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved