Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь 1300 доларів США, що еквівалентно 34008 гривень. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що 2 червня 2017 року вона передала відповідачці 1000 доларів США, 5 червня 2017 року [PERSON] знову звернулася до неї із проханням про позику їй 300 доларів США, які в цей же день вона їй позичила. 29 вересня 2017 року [PERSON] видала позивачці розписку про позичені у неї кошти, які зобов`язувалася повернути до 31 грудня 2017 року, однак у строк позику не повернула. Позивачка [PERSON] подала письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подала. Судом ухвалено про заочний розгляд справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши письмові докази, давши їм правову оцінку, суд прийшов до наступного. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 29 вересня 2017 сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] позичила у [PERSON] частинами 1000 доларів США та 300 доларів США із зобов`язанням їх повернути до кінця 2017 року. Укладений договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідачки перед позивачкою. Відповідачка [PERSON] суду не надала доказів, які б вказували на виконання останньою своїх зобов`язань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, до теперішнього часу не виконала свої зобов`язання перед позивачем. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Отже, безпідставними є вимоги позивачки про стягнення боргу у еквіваленті до іноземної валюти - грошової одиниці України - гривні. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні зобов`язання, які відповідачка порушила, не повернула позивачці обумовлену договором суму у встановлений термін, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до матеріалів справи долучений договір про надання їй правничої допомоги від 13 травня 2019 року та акт про надання правничої допомоги, згідно п.7 якого вартість послуг за Договором про надання правничої допомоги становить 720 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного, ст.ст. 192, 193, 524, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved