Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги що вона перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього півріччя не отримує заробітну плату. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить 31\~292,07 гривень, яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України просила стягнути з відповідача у судовому порядку, а витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. Ухвалою судді від 10.05.2018 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON], розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, якою витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку-розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] Ухвалою суду від 11.06.2018 року розгляд справи було відкладено для надання відповідачу часу для подання відзиву на позов. 04.07.2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач зазначила, що у звязку із невиплатою заробітної плати позивач розірвала трудовий договір з власної ініціативи відповідно до ч. 3\~ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення заборгованість з заробітної плати, розрахункові та належні компенсації сплачені не були. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 53\~623,69 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 18.05.2018 року по 04.07.2018 року складає 9 439 гривень, які позивач на підставі ст.ст.\~115,\~116,\~117 КЗпП України\~просить стягнути з відповідача у судовому порядку, а також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6 300 гривень та моральну шкоду у розмірі 7 000 гривень. Ухвалою суду від 10.07.2018 року у звязку із надходженням уточненого позову від позивача розгляд справи було відкладено для надання відповідачем відзиву на уточнений позов. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначив, що відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 11.06.2018 року за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року становить 34\~651,13 гривень. З розрахунком позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки відповідач не погодився, вважає, що його має бути розраховано з урахуванням сум обовязкових платежів, утримуваних з позивача при виплаті заробітної плати. Також зазначив, що позивачем не надано жодного належного доказу щодо характеру моральної шкоди завданої позивачу, глибини та тривалості страждань. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною та, виходячи із суми позовних вимог, просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. Представником відповідача на адресу суду направлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до\~ч.\~6\~ст.279\~ЦПК України,\~суд може\~відмовити в\~задоволенні клопотання\~сторони про\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні з\~повідомленням сторін\~за одночасного\~існування таких\~умов:\~ предметом\~позову є\~стягнення грошової\~суми,\~розмір якої\~не перевищує\~ста розмірів\~прожиткового мінімуму\~для працездатних\~осіб;\~ характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Виходячи із вищевикладеного та враховуючи, що розмір грошової суми не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд вважає клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У звязку з чим, вважаю за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», 18.05.2018 року була звільнена на підставі ч. 3\~ст.\~38\~КЗпП України (наказ №2143-к від 18.05.2018 року), що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, з вересня 2017 року по квітень 2018 року позивач не отримувала у строки визначені\~ст. 115 КЗпП України\~заробітну плату. Зазначені обставини визнані відповідачем та, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданої відповідачем, станом на 11.06.2018 року розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року, у рахуванням часткових виплат, складає 34\~651,13 гривень. Таким чином, у звязку із частковим добровільним погашенням відповідачем заборгованості по невиплаченій заробітній платі під час судового розгляду, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 34\~651,13 гривень. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Обчислюючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст.\~117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 9\~439 гривень з розрахунку: 31 робочий день (з 18.05.2018 року по 04.07.2018 року) х 304,48 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується матеріалами справи, та відповідачем не спростовано, тому підлягає стягненню з відповідача. З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачу з боку відповідача. Однак при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, а також характер і тривалість цих страждань, стан здоровя потерпілого, вік, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд на підставі ст.\~23\~ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 1000 гривень, оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300 гривень, суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3\~ст.\~133\~ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі,\~[PERSON] і факт надання правничої допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правничої допомоги від 23.04.2018 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав, а тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1 800 гривень. На підставі п. 1.ч. 1ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial