Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за договором позики грошових коштів від 22.05.2014 року звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2014 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] позичила [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 193 600 грн., що еквівалентно 16 000 доларів США, з кінцевим строком повернення до 22.05.2015 року. З метою забезпечення виконання зобовязань 22.05.2014 року укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Зазначила, що вона свій обовязок виконала та грошові кошти передала, про що було складено відповідну розписку, а позичальники, в порушення взятих на себе зобовязань, не повернули отримані кошти у визначений в договорі термін. Оскільки на забезпечення виконання даного грошового зобовязання було укладено Договір іпотеки, то [PERSON] просить суд в рахунок погашення заборгованості за Договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, посилаючись на положення ЖК України про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, просить суд також виселити із квартири, що є предметом іпотеки, осіб, які там зареєстровані та проживають. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності /а.с.15/, позов підтримав з підстав викладених у ньому, додатково зазначив, що відповідачі по сьогоднішній день не виконали зобовязання, крім цього, зазначив, що без згоди іпотекодержателя, через місяць після укладення договору іпотеки, зареєстрували у спірній квартирі малолітню дитину [PERSON], яка не має права власності на спірну квартиру. Також пояснив, що на адресу відповідачів його довіритель надсилала нотаріально посвідчені заяви-повідомлення про існуючу заборгованість; необхідність сплати такої та вимоги про повернення заборгованості із розясненням наслідків за невиконання зобовязання, і вимоги про виселення із житлового приміщення, які були надані суду і долучені до матеріалів справи разом із доказами їх надіслання, попередження та вимога однак такі залишилися без належного реагування. Надав суду до огляду нотаріально засвідчені копії Договорів позики та іпотеки, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначила, що задоволення позову порушить майнові інтереси малолітньої дитини. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не зявилися, при цьому, відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, однак суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви, оскільки відповідач [PERSON] не подала жодних доказів на підтвердження неможливості участі в судовому засіданні, крім цього, це не позбавляло можливості інших відповідачів брати участь в судовому засіданні або забезпечити участь їх представників. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів, оскільки такі, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно не з'явилися в судове засідання, а наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] позичила [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 193600 грн., що еквівалентно 16000 доларів США, з кінцевим строком повернення до 22.05.2015 року. Даний договір є договором безпроцентної позики. Повернення коштів здійснюється частинами /а.с.5/. Позивач належним чином виконала свої зобовязання за договором шляхом надання грошових коштів в розмірі 193600 грн., що еквівалентно 16000 доларів США, що стверджується розпискою позичальників від 22.05.2014 року /а.с.10/. З метою належного виконання зобовязань за договором 22.05.2014 року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки згідно умов якого іпотекодавці з метою забезпечення виконання зобовязання, що витікає із договору позики грошових коштів передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки квартиру [ADDRESS]. вартість предмета іпотеки 261723 грн. /а.с.6-8/. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, заставою. У відповідності до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до вимог ст.ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом зверненнястягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки в договорі позики визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, де вказано, що розмір позики становить 16\~000 доларів США, а тому розмір суми, що підлягає поверненню повинен бути визначений виходячи з офіційного курсу долара США станом на день повернення боргу. На час предявлення позову до суду офіційний курс НБУ становить 100 доларів США 3001,01 грн., відповідно сума боргу за договором позики підлягає стягненню в розмірі 480\~161, 60грн. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги. Із розяснень, даних в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Судом встановлено, що 18.02.2015 року позивач надіслала відповідачам повідомлення та вимогу про сплату заборгованості, та вимогу про усунення порушення /а.с.13, 14 та інші вимоги в матеріалах справи/. Тобто, дана вимога відповідає ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Тому позивач має право у відповідності з вимогами ст.ст. 1, 3, 12, 38 Закону України «Про іпотеку», набути право звернення стягнення на предмет іпотеки і за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із предявленням вимоги. Відповідно до п.5.1 договору іпотеки іплотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобовязань за цим договором або будь-яких гарантій та заперечень, наданих іпотекодавцями іпотеко держателю за цим договором. Згідно з положеннями п.3.3.4 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання (або тієї чи іншої його частини) воно не буде виконано. Відповідно до п. 4.4 Договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором. Згідно з положеннями п. 5.3 Договору іпотеки звернення стягнення відбувається, зокрема, і на підставі рішення суду. Пунктом 5.4 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3 цього договору /а.с.7/. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Із довідки ф.2 з місця проживання про склад сім'ї і прописку №220 від 11.02.2015 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані пятеро осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/, разом з тим, на вказану дату укладення договору малолітня [PERSON]Г не була зареєстрована в [INFO] та зареєстрована в даній спірній квартирі вже після укладення договору іпотеки, що стверджується довідкою №593 від 17.05.2014 року /а.с.11/. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Ураховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Відповідна позиція викладена в п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Суд касаційної інстанції роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статтей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Представником позивачки було надано суду докази надсилання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимоги про усунення порушень та вимоги добровільно звільнити житлову квартиру, що є предметом іпотеки. Проте відповідачами не було виконано умов вимоги про звільнення житлової квартири протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги. Дані обставини вказують на підставність позовних вимог також і в частині виселення відповідачів із спірної квартири. Виходячи з наведеного, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом звернення стягнення на заставлене майно квартиру№5 в будинку №249 по вул. Городоцькій у м. Львові, шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових вимог [PERSON] в сумі 480 161,60 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів порівно судовий збір, сплачений позивачем при поданні до суду позову /а.с.23/.

Outcome: approved