Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що в 2002 році між нею та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. В рахунок виконання укладеного договору, 10 лютого 2002 року [PERSON] сплатила [PERSON] 5050 грн. вартості житлового будинку. [PERSON] в свою чергу на виконання досягнутої домовленості надав [PERSON] розписку про отримання грошей в сумі 5050 грн., передав документи та ключі від будинку. При цьому на той час, через юридичну необізнаність, сторони вважали, що подальше нотаріальне посвідчення укладеного договору не потрібне, оскільки договір фактично укладений і виконаний сторонами в повному об'ємі. На сьогоднішній день [PERSON] відмовляється нотаріально оформити договір купівлі-продажу. Тому вона просить суд встановити факт укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та визнати за нею право власності на майно, придбане за договором купівлі-продажу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву із проханням вирішити справу в її відсутність і задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів Правовідносини, що є предметом спору між сторонами по справі, регулюються цивільним законодавством України щодо правових наслідків недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Зокрема, відповідно до ст.ст.220, 328 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що сторони 10 лютого 2002 року дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] ціною 5050 грн. На виконання такої взаємної домовленості добросовісний покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON] обумовлену ними суму грошових коштів у розмірі 5050 гривень, взамін фактично отримала придбане майно. На даний час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Вимоги позивача, крім повного визнання їх відповідачем, підтверджуються також і поданими позивачем письмовими доказами, а саме: копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.3), копією картки платника податків [PERSON] (а.с.4), копією техпаспорта на житловий будинок (а.с.5-7), копією реєстраційного посвідчення (а.с.8), копією договору дарування житлового будинку від 15 грудня 1998 року (а.с.9,10), копією поетажного плану житлового будинку (а.с.11), розпискою [PERSON] про отримання від [PERSON] грошей в сумі 1000 доларів США в рахунок придбаного житлового будинку (а.с.12). Оцінюючи в сукупності всі досліджені по справі докази, суд визнає дійсним факт укладення позивачем 10 лютого 2002 року із відповідачем договору купівлі-продажу житлового будинку, за позивачем слід визнати право власності на майно в порядку його придбання за договором купівлі-продажу як за добросовісним набувачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved