Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач мотивує позов тим, що 03.08.2012 року позивач [PERSON] позичила [PERSON] гроші в сумі 50000 російських рублів, що в еквіваленті станом на 03.08.2012 року становило 12315 грн., які відповідач зобов'язувалась повернути включно до 31.12.2012 року. На підтвердження укладеного договору позики грошей, відповідач надала власноручно написану розписку. Крім цього, позивач 21.08.2012 року знову позичила [PERSON] 15000 грн., які відповідач зобов'язувалась повернути включно до 31.12.2012 року. На підтвердження укладеного договору позики грошей, відповідач надала власноручно написану розписку. Термін повернення боргу вже давно минув, але відповідачем гроші не повернуті, тому позивач вирішив звернутись до суду з вказаним позовом. Представником [PERSON] [PERSON] надано до суду копії розписок [PERSON] від 03.08.2012 року та 21.08.2012 року, відповідно до яких [PERSON] отримала від [PERSON] кошти, яка остання позичила в [PERSON]. Ухвалою Трускавецького міського суду відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 03.08.2012 року суму основного боргу у розмірі 15 766 грн. 50 коп., інфляційне збільшення суми боргу за весь час прострочення у сумі 61грн. 58 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 410 грн. 95 коп., проценти від суми позики у розмірі 1 644 грн. 50 коп., що разом складає 17 883 грн. 53 коп, за договором позики від 21.08.2012 року борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 15 075 грн.. три проценти річних від простроченої суми у розмірі 500 грн. 55 коп., проценти від суми позики у розмірі 1943 грн. 40 коп., що разом складає 17 518 грн. 95 коп. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме: визнав суму тіла позики, щодо відсотків заперечив. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.08.2012 року позивач [PERSON] позичила [PERSON], яка в свою чергу передала [PERSON] гроші в сумі 50000 російських рублів, які відповідач зобов'язалася самостійно повернути [PERSON] до 31.12.2012 року, підтвердженням чого є власноручно написана розписка [PERSON] від 03.08.2012 року та [PERSON] від 03.08.2012 року. Крім цього, 21.08.2012 року позивач [PERSON] позичила [PERSON], яка в свою чергу передала [PERSON] гроші в сумі 15000 грн., які відповідач зобов'язалася самостійно повернути [PERSON] до 31.12.2012 року, підтвердженням чого є власноручно написана розписка [PERSON] від 21.08.2012 року та [PERSON] від 31.08.2012 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В договорах позики не зазначено, що вони являються безоплатними, а також не зазначено розміри відсотків за користування позичкою, тому суд приходить до висновку, що розмір процентів за договорами позики слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно, не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу в якій вказано, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов'язана повернути позивачу за договорами позики від 03.08.2012 року суму основного боргу у розмірі 15 766 грн. 50 коп., інфляційне збільшення суми боргу за весь час прострочення у сумі 61грн. 58 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 410 грн. 95 коп., проценти від суми позики у розмірі 1 644 грн. 50 коп., що разом складає 17 883 грн. 53 коп., а також за договором позики від 21.08.2012 року борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 15 075 грн.. три проценти річних від простроченої суми у розмірі 500 грн. 55 коп., проценти від суми позики у розмірі 1943 грн. 40 коп., що разом складає 17 518 грн. 95 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved