Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом і просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з серпня 2011 по жовтень 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка з часу розпаду їхньої сім`ї, тобто з серпня 2016 року, і по даний час, знаходиться на повному вихованні [PERSON] , утриманні та забезпеченні та є ученицею 3 класу [PERSON] Захаренка середньої загальноосвітньої школи с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Починаючи з серпня 2016 року, відповідач, зникнувши із життя дочки, жодного разу не поцікавився її життям, не займався її вихованням, не спілкувався з нею, не брав участі у її житті ні вдома, ні в дитсадку, ні в школі, навіть по телефону жодного разу не поцікавився життям дитини, її розвитком, потребами. Відповідач ні у позивача, ні у її рідних, ні у дочки, ні у працівників дитячого закладу, де перебувала дитина, ні у школі, де дочка навчається на даний час, жодного разу не поцікавився дитиною. Оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дочки, то позивачем у 2016 році було подано позов на стягнення з нього аліментів, але таківідповідач не виплачував і на даний час має заборгованість більше 20 тисяч гривень. Тобто, з серпня 2016 року і по даний час відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню їхньої дочки; інтересу до дочки не проявляв і не проявляє та абсолютно не піклувався і не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток; не бере участі у матеріальному забезпеченні дочки, а тому позивачка самостійно виховує дочку та утримує її купуючи все необхідне для нормального розвитку дитини, забезпечила її дошкільне і шкільне навчання і забезпечує всі інші життєві потреби, що підтверджується, зокрема і даними довідки Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області № 366 від 17.09.2020, доданої до позову та згідно висновку органу опіки і піклування (а. с. 15, 17-18). Доказів того, що [PERSON] перешкоджала у спілкуванні з дочкою відповідач не надасть, бо таких немає, як і того, що він звертався до служби у справах дітей з приводу вчинення мною перешкод у спілкуванні з дитиною, тобто відповідач проявляв повну умисну бездіяльність по відношенню до свого обов`язку по утриманню та вихованню власної дитини. А тому, з урахуванням вказаних обставин, а також того, що відповідач умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню дочки при винній безвідповідальній поведінці і свідомо нехтуючи при цьому своїми батьківськими обов`язками не виявляв і не виявляє інтересу до її життя та здоров`я, не піклувався і не піклується про її фізичний, духовний розвиток, здоров`я; відповідач взагалі втратив повну цікавість до дочки, то інтереси дитини вимагають застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, бо відсутність батьківської уваги та ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків шкодить інтересам дочки. [PERSON] вважає, що її позов доведений і просить суд його задовольнити. Повідомила суд, що заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви не здійснювалися. Таким чином, позивачка вважає, що для здоров`я дитини, як фізичного так і психічного, є всі наявні правові підстави, що передбачені п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , і це буде відповідати інтересам дитини. Відповідач до судового засідання, призначеного на 18.01.2021 року з`явився, позовні вимоги не визнав. Зазначив, що бажає підтримувати зв`язок зі своєю донькою та за можливості матеріально забезпечувати. Повідомив, що справжнім мотивом позбавлення його батьківських прав є бажання не брати у нього дозвіл на перетин кордону з донькою. Також вказав, що відвідував доньку, не зважаючи на значну відстань її проживання та телефонував, однак позивачем чинилися деякі перешкоди у його спілкуванні з донькою. Третя особа до судового засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без участі її представника, не заперечувала проти задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що з серпня 2011 по жовтень 2016 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Набутівської сільської ради ОТГ Дорсунь-Шевченківського району Черкаської області № 366 від 17.09.2020 дочка [PERSON] , [INFO] знаходиться на повному утриманні позивача ( а.с. 15) Відповідно до характеристик на [PERSON] , [INFO] , ученицю 3 класу [PERSON] Захаренка середньої загальноосвітньої школи с. Сахнівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області за № 26 від 21.09.2020, остання є відповідальною ученицею, проживає з матір`ю та бабусею. Батько навчанням, здоров`ям, життям дитини тощо не цікавився і не цікавиться. Рішенням Набутівської сільської ради (Набутівська сільська об`єднана територіальна громада) Корсунь- Шевченківського району Черкаської області від 09.12.2020 року затверджено висновок органу опіки та піклування Набутівської сільської ради (Набутівська сільська об`єднана територіальна громада) Корсунь- Шевченківського району Черкаської області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] ( а.с. 17-19) Спірні правовідносини виникли із сімейних правовідносин та врегульовані нормами українського та міжнародного законодавства. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Судом враховано, що в матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дочки. Відповідач неодноразово наголошував, що бажає спілкуватися зі своєю дитиною та намагається це робити тими засобами, які дозволяють спілкування за обставин, що склалися, оскільки він проживає і працює в іншому населеному пункті. Отже, сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав, свідчить про його інтерес до доньки, бажання брати участь у іі вихованні, допомагати їй матеріально, його бажання бути батьком. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд також враховує, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні, що відповідач провідував свою дочку та інколи намагається зателефонувати останній. За висновком органу опіки та піклування Набутівської сільської ради (Набутівська сільська об`єднана територіальна громада) Корсунь- Шевченківського району Черкаської області [PERSON] доцільно позбавлення батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Однак суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер, складений без врахування всіх обставин справи в іншій місцевості та без присутності самого відповідача. З урахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і вважає, що таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої [PERSON] . На підставі ст. ст. 18, 164,165 ,

Outcome: dismissed