Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за заповітом. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що після смерті її матері [PERSON], померлої 20 липня 2007 року, залишилося спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: вул. Центральна буд. 29 с. Камянка Дворічанського району Харківської області. Згідно свідоцтва про право власності від 15 листопада 1985 року [PERSON] була власником 1/2 частини вищезазначеного домоволодіння та оформивши спадщину після смерті свого чоловіка, а саме 1/2 частину домоволодіння згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 1985 року, стала власницею цілого вищевказаного домоволодіння, але не зареєструвала належним чином вищезазначені свідоцтва про право власності та на спадщину в органах БТІ та не отримала свідоцтво про право власності на своє імя. Право власності на цей житловий будинок з надвірними будівлями не було зареєстровано за [PERSON] в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, тому постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області від 09 вересня 2015 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя померлої. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала заяву, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась 21 лютого 1957 року, у свідоцтві про народження серії ІІ-НО № 331352 від 18 червня 1974 року батьками зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12). Згідно свідоцтва про право власності від 15 листопада 1985 року (а.с. 7) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 1985 року (а.с. 8) [PERSON] є власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Центральна буд. 29 с. Камянка Дворічанського району Харківської області. За життя [PERSON] склала заповіт від 27 січня 2006 року за реєстровим № 10, посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] ради депутатів трудящих Дворічанського району Харківської області, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона по закону матиме право своєї доньці [PERSON], позивачці по справі. [PERSON] померла 20 липня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №133157 від 23 липня 2007 року (а.с. 10). Після смерті матері [PERSON] звернулася до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області для оформлення спадщини, але постановою від 09 вересня 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя померлої (а.с. 13). Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При розвязанні даного спору, враховуючи, що спірні цивільні правовідносини, повязані з набуттям [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок, виникли до 1 січня 2004 року, згідно вимог Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд застосовує норми ЦК України від 18 липня 1963 року. А до спірних цивільних правовідносин, повязаних зі спадкуванням вказаного житлового будинку, на підставі ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, слід застосовувати правила книги шостої Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилася після набрання чинності цим кодексом. Згідно ч. 1 ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Однією із форм власності є приватна (ч. 4 ст. 86 ЦК УКраїни). Відповідно до ч. 6 цієї ж статті, відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 1991 року), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, одним із обєктів приватної власності [PERSON] є житловий будинок. Згідно свідоцтва про право власності від 15 листопада 1985 року (а.с. 7) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 1985 року (а.с. 8) [PERSON] є власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Центральна буд. 29 с. Камянка Дворічанського району Харківської області. Таким чином, належність на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вищевказаною адресою, підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 7) та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 8), технічним паспортом на житловий будинок з надвірними будівлями від 13 серпня 2015 року (а.с. 16-21), виготовленим КП «Дворічанське бюро технічної інвентаризації». Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Згідно довідки Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області від 11 листопада 2015 року № 941/01-16, після смерті [PERSON], яка померла 20 липня 2007 року, з заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлої [PERSON], про що заведено спадкову справу за № 217/2007 від 24 жовтня 2007 року. Донька померлої [PERSON], відмовилася від належної частки спадщини на користь [PERSON], заява № 30 від 16 січня 2008 року. Донька померлої [PERSON], відмовилася від належної частки спадщини на користь [PERSON], заява № 31 від 16 січня 2008 року. Заяв від інших спадкоємців про прийняття або відмову від спадщини до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області не надходило. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка скористалася зазначеним правом, але постановою державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області від 09 вересня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя померлої. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, в звязку з чим в даний час неможливо внести відомості до Державного реєстру прав щодо вказаного житлового будинку, належного матері позивачки, що дало б можливість їй отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після її смерті в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок разом з надвірними будівлями в порядку спадкування в судовому порядку. Відповідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, згідно ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] право власності на зазначене домоволодіння перейшло до позивачки. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved