Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття - по [INFO], а також стягувати з відповідача аліменти на користь позивача в розмірі 1200грн. до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали, та пояснили, що з відповідачем позивач перебуває в шлюбі, мають спільного сина, який проживає з матір'ю, але відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього та дружини, що доглядає за дитиною не надає, при цьому працює на судах за кордоном, тому позивач просить стягнути аліменти у вищезазначених розмірах. Також в судовому засіданні представники позивача просили стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що відповідач згідний сплачувати аліменти на дитину з часу звернення до суду, але на утримання дружини немає фінансової можливості надавити допомогу, тому що не працює, навчається за контрактом, який оплачують його батьки. Вважає, що витрати на правову допомогу не підтверджені. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Так, встановлено, що позивач та відповідач мають спільного неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.8). Учасники справи визнали, що їх донька проживає разом з матір'ю, тому ця обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, позивач посилається на те, що відповідач має додатковий дохід. Відповідач посилається на те, що він не працює. Жодного належного, допустимого та достовірного доказу, відповідно до ст.ст.77-79 ЦПК України, окрім власних пояснень учасників справи, того, що відповідач має додаткові доходи суду не надано. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що учасники справи не мають спору щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню в межах позовних вимог, як такі, що не суперечать закону. Щодо часу, з якого повинні стягуватися аліменти, то суд враховує, що згідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Але таких належних доказів позивачем суду не надано, тому суд стягує аліменти на утримання дитини з часу звернення до суду - з 07 лютого 2019 року. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Але позивач не надала жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України, який би підтверджував наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу. Так, наданими доказами підтверджено, що відповідач в червні, серпні та вересні 2018 року працював на судні за кордоном, але після народження дитини - тобто після 22 жовтня 2018 року - таких доказів немає. Більш того, відповідачем надано докази того, що він навчається за контрактом, плату за навчання вносять його батьки (а.с.28), час навчання - до 30 червня 2020 року (а.с.27). Тому суд доходить висновку про відсутність у відповідача матеріальної можливості надавати допомогу дружині, а тому у задоволені вимог в цій частині суд відмовляє, що не позбавляє позивача можливості звернутися до суду із новим позовом у разі зміни матеріального становища відповідача. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. У зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 768грн. 40коп. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Але позивачем та його представниками не надано жодного доказу про витрати позивача на правову допомогу, незважаючи на те, що позивач мав значний час для цього з часу подання позову і до закінчення судових дебатів. Цей факт позбавляє суд можливості встановити розмір витрат позивача на правову допомогу, а тому у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial