Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що з 30 січня 2010 року по 29 листопада 2013 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони перестали проживати разом ще до розірвання шлюбу, і з тих пір [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини. Фактично вихованням [PERSON] займаються мати та її теперішній чоловік - [PERSON] . Крім цього, у [PERSON] станом на 18 січня 2021 року є заборгованість по сплаті аліментів на користь колишньої дружини на утримання сина [PERSON] у розмірі 30989 грн. 50 коп. Крім цього, [PERSON] не займається вихованням сина. З 2015 року вона проживає разом з [PERSON] , який постійно забезпечує матеріально її та дитину, разом вони створюють дитині належні умови проживання, навчання та повноцінного розвитку. [PERSON] не спілкується з дитиною взагалі, не займається вихованням дитини, не дбає про духовний розвиток, навчання, підготовку до дорослого життя, ухиляється від сплати аліментів. Позивачка у судове засідання 22 вересня 2021 року не з`явилася. Представниця позивачки - адвокатка Вернієвська О.Б. 17 вересня 2021 року скерувала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без участі позивачки та її представниці. У судовому засіданні відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки у міру своїх можливостей дбає про сина, заборгованість по сплаті аліментів утворилася у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. На даний час син проживає з матір`ю, тому, на жаль, повноцінної участі у вихованні сина він брати не може. Пояснив, що він любить свого [PERSON] і хоче спілкуватися з ним та підтримувати стосунки. Представниця третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Пелещак Л.Л. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 06 вересня 2021 року позбавляти батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] недоцільно. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області зазначені [PERSON] та [PERSON] /арк. справи 10/. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /арк. справи 8/. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, вбачається, що після укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] прізвищем дружини після реєстрації шлюбу стало « [PERSON] » /арк. справи 15/. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2013 року ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн. на дитину щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2013 року і до досягнення сином повноліття /арк. справи 9/. З довідки № 1160 від 30 вересня 2020 року, виданої Комунальним підприємством «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного 18 січня 2021 року Трускавецьким міським відділом Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів станом на 18 січня 2021 року становить 30989 грн. 50 коп. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 06 вересня 2021 року, затвердженого рішенням виконкому Дрогобицької міської ради від 06 вересня 2021 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO], є недоцільним. Зокрема, у висновку вказано, що на комісії [PERSON] було підкреслено, що він дуже любить свого сина [PERSON] і хоче спілкуватися з ним та підтримувати стосунки та заперечує про позбавлення його батьківських прав. Факт заперечення [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав свідчить про інтерес до дитини, [PERSON] , [INFO], а також встановлений органом опіки та піклування порядок участі батька у вихованні дитини за його зверненням та бажанням у спілкуванні та побаченні з сином [PERSON] . У своїй сукупності факт повного заперечення позовної вимоги відповідачем у судовому засіданні та висновок органу опіку та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO], дозволяють суду дійти висновку про відсутність законних підстав у розумінні Сімейного кодексу України про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO]. Наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів не може слугувати єдиною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач вживає заходи для належного виконання батьківських обов`язків. Ба більше, у ході розгляду питання органом опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO], позивачка ствердила, що вона не заперечує щодо спілкування своєї неповнолітньої дитини з біологічним батьком. Факт небажання [PERSON] не йти з сином на контакт спростовано у ході розгляду справи. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Крім цього, у постанові Вищого Спеціалізованого Суду України у справі №211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року наголошено на тому, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO], не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання [PERSON] його батьківських обов`язків створило загрозу життю дитини, про що суду не надано жодного доказу. Твердження позивачки, що її теперішній чоловік [PERSON] має намір усиновити її сина, ставиться до [PERSON] , як до рідної дитини, не може у жодному разі бути підтвердженням того, що є достатні підстави для позбавлення батьківських прав біологічного батька дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Outcome: dismissed