Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 15 грудня 2004 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 98 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] залишив заповіт, яким все майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповів їй. Оскільки вона як єдиний спадкоємець фактом спільного проживання з батьком прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2004 року помер батько позивача [PERSON], що стверджується повторним свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 235424, виданим Перечинським районним віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 23 серпня 2017 року (а. с. 9, 12, 13). Також встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області № 453 від 28 серпня 2017 року [PERSON], який помер 15 грудня 2004 року, був головою дворогосподарства № 98 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області (а. с. 10). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті весь свій будинок, все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, заповів своїй дочці [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 03 серпня 2000 року, посвідчений секретарем Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 15 (а. с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно довідки виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області № 452 від 28 серпня 2017 року на день смерті [PERSON] в будинку № 98 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області була зареєстрована, зокрема, [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49020397 від 08 вересня 2017 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 15 грудня 2004 року, відсутня (а. с. 28, 29). Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 94/01-16 від 29 серпня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 15 грудня 2004 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 98 по вул. Центральній в с. Сімерки Перечинського району Закарпатської області, відсутній (а. с. 8). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 9, 11, 28, 29), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 29 серпня 2017 року позивачем [PERSON] сплачено 640 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 640 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved