Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м., стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ТОЙОТА» р/н [NUMBER] в сумі 50 036,24 грн., а також стягнути вартість 1/2 частини металевого гаражу в сумі 3 000,00 грн., (а.с. 127-129). В обґрунтування вимог посилалася на те, що зазначене майно було набуто подружжям під час шлюбу, в якому вона перебувала з відповідачем, з серпня 2004р., по 06.11.2013р., отже при поділі такого майна частки подружжя є рівними. В частині обґрунтування вартості грошових компенсацій за автомобіль та гараж, посилалася на те, що відповідач в травні 2012р., без її згоди та про що їй не було відомо, продав автомобіль за 100 072,49 грн., таким чином, половина зазначеної суми від продажу автомобіля, належить їй. В частині визначення вартості гаражу виходила із того, що вага металевого гаражу приблизно 2 тони, вартість однієї тони чорного металобрухту становить 3 000,00 грн., (загальна вартість 6 000,00 грн) отже вартість 1/2 частини гаражу становить 3 000 грн. Зазначений гараж також був проданий відповідачем під час шлюбу, без її згоди та про продаж їй нічого не було відомо. Відповідач вимоги позову в частині поділу квартири визнав, в решті вимог позов не визнав та пояснив, що автомобіль було продано у зв'язку із виникнення заборгованості за договором кредиту ще за рік до розірвання шлюбу і кошти від продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім'ї, а саме для погашення боргового зобов'язання перед ПАТ «Райффазен Банк Аваль». В частині вимог поділу гаражу, зазначив, що жодного документу про право власності на гараж, користувачем якого він був, не існувало і не існує, користування гаражем відбувалося з підстав його колишнього членства в ГО СГС «Суворовська», а не на підставі договорів купівлі-продажу. Крім того, в суді перебувала справа за позовом [PERSON], про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м., та стягнення з [PERSON], половину коштів сплачених ним після розірвання шлюбу, на виконання грошового зобов'язання за договором кредиту в сумі 2 143,99 доларів США (за курсом НБУ станом на 07.05.2015р., - 45 066 грн 77 коп.), та зобов'язання [PERSON], продовжувати самостійно виплачувати на користь ПАТ «Райффазен Банк Аваль» половину залишку боргового зобов'язання. Зазначені справи об'єднані в одне провадження (а.с. 114). В обґрунтування своїх вимог, [PERSON], посилався на те, що зазначене майно було набуто подружжям під час шлюбу, в якому він перебував з відповідачкою, з серпня 2004р., по 06.11.2013р., при поділі такого майна частки подружжя є рівними, а отже йому належить 1/2 частка зазначеної квартири. В частині стягнення грошової суми зазначив, що під час шлюбу ним було укладено договір кредиту з ПАТ «Райффазен Банк Аваль». Кошти від отриманого кредиту було використано в інтересах сім'ї. Після розірвання шлюбу він продовжує самостійно здійснювати погашення кредиту. Враховуючи те, що спільним є, не тільки майно набуте подружжям, а й боргові зобов'язання подружжя перед третіми особами які виникли в інтересах сім'ї, просить стягнути з відповідачки на його користь половину сплачених коштів. За тих самих підстав, просить зобов'язати відповідачку погашати перед Банком 1/2 частину залишку непогашеного кредиту. Відповідачка [PERSON], вимоги позову визнала в частині поділу квартири, в частині стягнення коштів та подальшого погашення кредиту вимоги позову не визнала та пояснила, що після розірвання шлюбу, позивач повинен особисто здійснювати повернення кредиту, оскільки він особисто користується квартирою, також зазначила, що в неї маленька заробітна плата. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток. Від третьої особи [PERSON], надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 188). ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про причини неявки свого представника не повідомляв. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON], та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2004р., по 06.11.2013р., (а.с. 5, 7). Під час шлюбу подружжям було придбано 12.09.2007р., квартиру [ADDRESS], загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м (а.с. 91-92), яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] Також 28.11.2011р., було придбано автомобіль «ТОЙОТА» р/н [NUMBER], право власності на який зареєстровано за [PERSON], (а.с. 22). Крім того, 29.03.2007 р., між [PERSON], та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір споживчого кредиту на суму 47 470,00 дол. США отриманого на придбання квартири [ADDRESS] (яка є предметом іпотеки), а [PERSON], є поручителем за договором кредиту та надала згоду на передачу нерухомого майна в іпотеку (а.с. 46-62, 80-83). Також встановлено, що 23.05.2012р., [PERSON], продав, а [PERSON], придбав автомобіль «ТОЙОТА» за 100 072,49 грн., (а.с. 28), письмова згода [PERSON], на відчуження автомобіля відсутня. З часу розірвання шлюбу [PERSON], особисто, здійснено погашення кредиту на суму 4 287,98 дол.США (а.с. 150-153). Встановлені вище судом обставини визнані особами, що приймають участь у справі та в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. В силу ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК україни встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS], загальною площею 38,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Також, суд вважає, що вимоги [PERSON], в частині стягнення з [PERSON], половини сплачених ним на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», після припинення шлюбних відносин, а саме за період з 28.08.2013р., по 12.08.2014р., коштів в розмірі 2 143,99 дол. США (що за курсом НБУ станом на 07.05.2015р., становить - 45 066 грн 77 коп.) підлягають задоволенню, оскільки отриманий під час шлюбу кредит витрачено в інтересах сім'ї. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, визначено, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення, за клопотанням сторони, призначається експертиза. Частиною другою та третьою статті 10 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON], в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль та гараж не підлягають задоволенню, оскільки судом не може бути прийнята до уваги вартість транспортного засобу на підставі довідки рахунку за 2012р., так як така сума не визначена за погодженням між подружжям та не є дійсною вартістю автомобіля на час розгляду справи (клопотання про проведення експертизи, [PERSON], та її представник, не заявляли). В частині стягнення половини вартості гаражу, визначеної позивачкою в сумі 3 000,00 грн., що розташований на території Громадської організації «Самоохоронна гаражна стоянка «Суворовська», суд також до уваги не приймає, оскільки така сума не визначена за погодженням між подружжям та не є дійсною вартістю гаражу на час розгляду справи. А в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, оголошення про продаж, купівлю певного товару в мережі Інтернет, не є допустимим доказом у виниклих правовідносинах. Крім того, позивачкою не надано жодного доказу про те, що будь-який металевий гараж взагалі перебував у спільній власності подружжя. Також не підлягають задоволенню вимоги [PERSON], щодо зобов'язання [PERSON], в подальшому здійснювати щомісячно погашення половини залишку кредиту, оскільки в силу ч. 2 ст. 16 ЦК України така вимога не є способом захисту цивільних прав та інтересів. Крім того, виконання такої вимоги можливе лише шляхом добровільного укладання окремого договору між [PERSON], та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а зобов'язання укласти окремий договір суперечить вимогам ст. 627 ЦК України. Таким чином, [PERSON], не позбавлений права, після сплати чергового платежу (чи певної суми за певний період) на користь Банку, звертатися із позовом до [PERSON], про стягнення половини фактично сплачених ним коштів.

Outcome: partial