Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності , у якій просить визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також в свою чергу припинити право власності [PERSON] на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 28 лютого 2007 року між нею та Відповідачем, [PERSON], в усній формі було укладено договір, відповідно до якого Позивач надала Відповідачу грошову суму в розмірі 175 000.00 грн., а [PERSON] у свою чергу зобов'язалася повернути дану грошову суму або у випадку неможливості сплати належної суми боргу на момент пред'явлення вимоги [PERSON] - передати останній у власність 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що у Позивачки виникла нагальна потреба в грошах з метою лікування - вона звернулася до Відповідача 23 травня 2016 року з вимогою повернути належну їй грошову суму. Відповідачка у свою чергу визнала її вимоги, однак попросила термін в 2 місяці для збору необхідної суми коштів, а на підтвердження своїх вимог в цей же день написала розписку, відповідно до якої вона визнає факт існування даного зобов'язання. Після спливу двох місяців, а саме починаючи з 23 липня 2016 року Позивач неодноразово зверталася до Відповідача з вимогою повернення належної їй грошової суми, однак Відповідач щоразу посилаючись на тяжкі матеріальні умови - не задовольняла в добровільному порядку її вимог щодо повернення грошових коштів. Враховуючи неможливість своєчасного повернення їй належної грошової суми, [PERSON], відповідно до умов укладеного між нею та [PERSON] договору - звернулася до останньої з вимогою про передачу їй у власність 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак i це зобов'язання Відповідачем також не було виконане. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, надали заяву про слухання справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року між позивачкою та Відповідачем, [PERSON], в усній формі було укладено договір, відповідно до якого Позивач надала Відповідачу грошову суму в розмірі 175 000.00 грн., а [PERSON] у свою чергу зобов'язалася повернути дану грошову суму або у випадку неможливості сплати належної суми боргу на момент пред'явлення вимоги [PERSON] - передати останній у власність 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23 травня 2016 року Позивач звернулася з вимогою повернути належну їй грошову суму. Відповідачка у свою чергу визнала її вимоги, однак попросила термін в 2 місяці для збору необхідної суми коштів, а на підтвердження своїх вимог в цей же день написала розписку, відповідно до якої вона визнає факт існування даного зобов'язання. Після спливу двох місяців, а саме починаючи з 23 липня 2016 року [PERSON] неодноразово зверталася до Відповідача з вимогою повернення належної їй грошової суми, однак Відповідач щоразу посилаючись на тяжкі матеріальні умови - не задовольняла в добровільному порядку її вимог щодо повернення грошових коштів. Враховуючи неможливість своєчасного повернення їй належної грошової суми, [PERSON], відповідно до умов укладеного між нею та [PERSON] договору - звернулася до останньої з вимогою про передачу їй у власність 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак i це зобов'язання Відповідачем також не було виконане. Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ч.1 ст. 530 ЦК встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 ЦК України наголошується, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 620 ЦК України - у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 205 ЦК України закріплює загальну засаду диспозитивності щодо форми правочину - сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, а відповідно до ч.1 ст. 218 цього ж кодексу - недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність виконання [PERSON] умови договору щодо передання [PERSON] у власність 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки вимога щодо повернення грошової суми на сьогоднішній час залишається не виконана. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved