Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що станом на 15.04.1991 року вона проживала в складі колгоспного двору. Окрім неї, в склад двору входили: батько [PERSON], мати [PERSON], чоловік [PERSON] та син [PERSON] [INFO] року помер батько позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складалася з 1/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] [PERSON], прийняла спадщину після смерті свого чоловіка відповідно до вимог чинного на той час ЦК УРСР. [INFO] року померла мати позивача, після смерті якої відкрилася спадщина на земельну частку та 2/5 частини житлового будинку в с. Летківка. [PERSON] є спадкоємцем першої черги до майна матері по закону та спадкоємцем по заповіту. Вона у встановлений законом 6-ти місячний строк звернулася до Тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, розташований в [ADDRESS]. Таким чином, позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої не заперечує проти заявлених позовних вимог [PERSON], та просив справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожний із них скористався своїми процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи №423/2016 року до майна померлої [INFO] року [PERSON], оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] Після смерті [PERSON], в порядку ст. 549 ЦК УРСР, спадщину прийняла його дружина, мати позивача [PERSON], оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майно, однак належним чином право власності на будинок не оформила. Факт перебування [PERSON] та [PERSON] у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.10.1953 року. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого [INFO] року, [PERSON] померла [INFO] року (а.с.16). За життя [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося та все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла дочці [PERSON] Заповіт складений 14.08.2000 року, посвідчений секретарем Летківської сільської ради Тростянецького району 14.08.2000 року та зареєстрований в реєстрі №202. Як вбачається з матеріалів оглянутої спадкової справи №423/2016 р. до майна померлої [PERSON], спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняла спадщину, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Факт перебування [PERSON] з померлою [PERSON] у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про народження позивача, де в графі мати записано «[PERSON]» (а.с.17) та свідоцтвом про укладення шлюбу з [PERSON], після якого позивач змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.17). Таким чином, спадкоємець після смерті [PERSON], яка успадкувала 2/5 частини спірного житлового будинку була дочка померлої, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що в с. Летківка, не отримала. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок (а.с.9). Факт належності спадкодавцю житлового будинку «А», загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с.10-115). Окрім того, факт належності батькам позивача житлового будинку в [ADDRESS] підтверджується довідкою від 15.09.2017 року №26, виданою виконавчим комітетом Летківської сільської ради, згідно якої вищевказаний будинок станом на 15.04.1991 року відносився до категорії колгоспних дворів, до складу якого входили: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Померла [PERSON] документа на право власності на частину житлового будинку не виготовляла, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні інвентаризаційною справою №498. Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], відповідно до вимог законодавства, була наділена правом власності на 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами після смерті свого чоловіка, який розташований по [ADDRESS] [PERSON] є спадкоємцем по заповіту до майна померлої [INFO] року матері [PERSON] У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Враховуючи, що [PERSON] має право на спадкування за заповітом, своєчасно звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, інші спадкоємці відсутні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved