Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що 07.03.2018 року біля 20 год. 30 хв. на 734 км автодороги Київ-Чоп водій [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Електро-Буд», та керуючи транспортним засобом «ГАЗ-66», реєстр. н/з [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом «VOLKSWAGEN Polo», реєстр. н/з 4 [NUMBER] , чим заподіяв цьому ТЗ механічних пошкоджень. Вартість здійсненого відновлювального ремонту транспортного засобу позивача склала 11400,00 чеських крон з ПДВ і 28 199,97 грн. з ПДВ. Зазначене стверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. З урахуванням вкладеного, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність працівника ТОВ «Електро-Буд» - водія [PERSON] була застрахована за полісом обов`язкового страхування такої відповідальності №АМ/2357912, позивач вважає, що заподіяну їй шкоду у даному випадку має відшкодувати страховик ТДВ «СК «Альфа-Гарант», за виключенням франшизи, яка за приписами п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має бути відшкодована ТОВ «Електро-Буд». Проте, останнє так і не відшкодувало позивачу франшизу, а страховик листом від 27.08.2018 року фактично відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, зажадавши від нього надання експерту для огляду пошкодженого транспортного засобу, який на той час вже було відновлено. Таке рішення страховика позивач вважає незаконним, у зв`язку з чим і просить стягнути з нього 11400,00 чеських крон (у гривнях по курсу НБУ на день виплати) та 27199,97 грн. страхового відшкодування, а з іншого відповідача ТОВ «Електро-Буд» просив стягнути 1000,00 грн. франшизи, а також вирішити питання про стягнення судових витрат по справі пропорційно до задоволених вимог. В порядку передбаченому ЦПК, відповідачем - представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант» надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, і просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначає, що всупереч приписам Закону позивачем не виконано обов`язку зберігати пошкоджене майно (ТЗ) у такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП, до тих пір поки його не огляне призначений страховиком представник, що унеможливило визначення розміру заподіяної шкоди. Надані позивачем документи щодо вартості відновлювальних робіт не є належними доказами для сплати страхового відшкодування, адже вони не є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності та не визначають розмір завданого збитку. Крім того, позивачем подано заяву про страхове відшкодування з пропуском строку, встановленого законом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надавши суду письмову заяву, в якій представник просив розглянути справу без його участі і без участі позивача. Вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-Буд», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, 07.03.2018 року, біля 20 год. 30 хв., на 734 км автодороги Київ-Чоп водій [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Електро-Буд», керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ-66», реєстр. н/з [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом «VOLKSWAGEN Polo», реєстр. н/з 4 [NUMBER] , чим заподіяв цьому ТЗ механічних пошкоджень. За вказаним фактом і внаслідок настання цієї ДТП постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.04.2018 року, у справі №306/739/18, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і на нього накладено відповідне стягнення. Вартість здійсненого відновлювального ремонту транспортного засобу позивача склала 11400,00 чеських крон з ПДВ і 28 199,97 грн. з ПДВ. Зазначене стверджується наявними у матеріалах справи і доданими до позову фінансово-розрахунковими документами з їх перекладом. Відтак, суд приходить до висновку, що пошкодженням належного позивачу транспортного засобу їй завдана майнова шкода в розмірі 11400,00 чеських крон з ПДВ і 28199,97 грн. з ПДВ. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На момент настання згаданої ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв ТОВ «Електро-Буд», пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «ГАЗ-66», реєстр. н/з [NUMBER] , була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за страховим полісом обов`язкового страхування такої відповідальності №АМ/2357912. Умовами цього полісу встановлено ліміт відповідальності страховика за заподіяну майну шкоду в розмірі 100000,00 грн. та франшиза в розмірі 1000,00 грн., яка за приписами п.36.6 ст.36 Закону відшкодовується страхувальником, тобто ТОВ «Електро-Буд». Встановлено, що з метою фактичного відшкодування вищевказаної шкоди, позивач у серпні 2018 року надіслала страховику заяву про виплату страхового відшкодування за пошкодження у ДТП її транспортного засобу. До цієї заяви вона додала документи, які підтверджують факт настання ДТП з вини працівника ТОВ «Електро-Буд» [PERSON] , пошкодження у ній ТЗ позивача та вартість проведених робіт по відновленню пошкодженого ТЗ на вказану вище суму грошових коштів. Листом від 03.09.2018 року №12/2475 страховик повідомив позивача про відстрочку прийняття ним рішення про здійснення страхового відшкодування до отримання заяви з банківськими реквізитами позивача. Проте згодом, після отримання банківських реквізитів позивача, страховик листом від 27.09.2018 року №12/2712 повідомив про необхідність надання пошкодженого транспортного засобу позивача для огляду експертом, знаючи про відновлення цього засобу і неможливість фактичного виконання такої вимоги позивачем. При цьому, страховик покликався на п.37.1.3 ст.37 Закону і вказав, що вчинення дій, які унеможливлюють встановлення причин та обставин ДТП, її настання або розмір заподіяної шкоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України суд визнає ці обставини такими, що не підлягають доказуванню у справі за даним позовом. Спір у даній справі фактично стосується наявності у страховика та страхувальника ТОВ «Електро-Буд» зобов`язання з виплати позивачу відшкодування за настання вищезгаданої ДТП і розміру такого відшкодування. Пунктом 33.1 ст.33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Такі обов`язки особи установлені законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Наведеної правової позиції притримується і Верховний Суд у своїх постановах від 14 лютого 2018 року у справі №760/5736/15-ц та від 10 квітня 2019 року у справі №724/1009/16-ц. У даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; водій ТОВ «Електро-Буд», як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Між тим, виключні підставі для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), встановлені ст.37 Закону. Згідно з п.п.37.1.3 п.37.1 цієї норми Закону до вказаних підстав належить невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Тобто, страховик може відмовити у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати) тільки у тому разі, якщо невиконання потерпілим свого обов`язку призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Оскільки факт ДТП, причини і обставини її настання підтверджені належними доказами, правові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати) відсутні. Суд також відхиляє доводи представника страховика про неможливість виплати страхового відшкодування через несвоєчасне подання позивачем заяви про страхове відшкодування, оскільки за приписами п.37.1.4 ст.37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Так як ДТП мала місце 07.03.2018 року, а заява подана позивачем 28.08.2018 року, будь-які підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування в даному випадку у страховика були відсутні. Щодо розміру заподіяної шкоди суд зазначає наступне. Пунктами 34.2 і 34.3. ст.34 Закону встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) Незважаючи на те, що страховик отримав повідомлення позивача про страхове відшкодування ще 07.03.2018 року, про що він сам зазначає у відзиві на позов, вимога про надання позивачем пошкодженого ТЗ експерту для огляду надіслана адресату тільки 27.09.2018 року, тобто з простроченням встановленого страховику обов`язку більше ніж на шість місяців. Відтак, враховуючи наведені вище обставини та правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 р. у справі №308/8041/16-ц, суд визнає, що внаслідок несвоєчасного виконання страховиком свого зобов`язання по направленню свого представника (експерта) на місце ДТП чи для огляду пошкодженого майна, у позивача виникло право самостійно визначити розмір заподіяної їй шкоди. За приписами ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка наведена у постанові від 06 липня 2018 року у справі №924/675/17, звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ та з вирахуванням франшизи. З наведених підстав суд погоджується з доводами позивача у цій справі про те, що приписи законодавства не передбачають обов`язковості проведення оцінювачем будь-якого дослідження на предмет визначення розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням у ДТП транспортного засобу, та складення ним відповідного документа (висновку, звіту тощо). Позивач до своєї заяви додала страховику всі належні докази на підтвердження понесених нею витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом її транспортного засобу у розмірі 11400,00 чеських крон з ПДВ і 28199,97 грн. з ПДВ (накладна-податковий документ від 05.05.2018р. і чек-квитанція від 05.05.2018р. підприємця [PERSON] , рахунок-податковий документ №180100132 від 13.06.2018р. підприємця [PERSON] , акт виконаних робіт від 24.07.2018р. №Fo-K-007786 та фіскальний чек від 24.07.2018р). Відтак, суд визнає, що вимога страховика про надання експерту для огляду пошкодженого позивачу ТЗ після його відновлення, а також неможливість визначення з цих причин розмір заподіяної позивачу шкоди не ґрунтується на приписах законодавства та суперечить вищевикладеним правовим позиціям Верховного Суду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до переконання, що у страховика є невиконані зобов`язання з виплати позивачу страхового відшкодування за настання страхового випадку і розмір такого відшкодування доведений позивачем належними, допустимими і достатніми доказами у сумі 11400,00 чеських крон і 27199,97 грн., а ще 1000,00 грн. (франшизи), яка підлягає стягненню з ТОВ «Електро-Буд». Згідно з правовою позицією Великої Палата Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц, суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з можливістю стягнення, у тому числі і 11400,00 чеських крон. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем [PERSON] під час розгляду даної справи понесено судові витрати у загальному розмірі 6704,80 грн., з яких: судовий збір за позовну заяву - 704,80 грн., що підтверджується квитанцією від 07.11.2018 року; оплата послуг адвоката Розмана С.Ю. - 6000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 09.03.2018 року №03; розрахунком вартості правничої допомоги та квитанцією від 05.11.2018 року №08. Відтак, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір та всі понесені нею витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, стягнувши такі витрати з кожного відповідача пропорційно (у відсотковому відношенні) розміру задоволених позовних вимог до кожного з них. На підставі викладеного,

Outcome: approved