Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Майданської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що в с. Майдан по вулиці Осичина, 53, Гусятинського району, розміщений житловий будинок, який належав по 1/2 частці її батькові [PERSON], який помер 10 лютого 1997 року та її матері [PERSON]. Батько на випадок своєї смерті залишив заповіт, яким заповідав їй все своє майно. Вказала, що вона є єдиним спадкоємцем майна спадкодавця за заповітом, прийняла спадщину, так як подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Проте, при звернені до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне майно, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на імя спадкодавця. А тому, просить визнати за нею право власності на вказане спірне нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, попередньо надіславши до суду письмову заяву про слухання справи у відсутності представника відповідача. Позовні вимоги визнають. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Майдан по вулиці Осичина, 53 Гусятинського району Тернопільської області належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному. Даний факт відображений в технічному паспорті на житловий будинок садибного типу, виданому Гусятинським РК БТІ від 07 жовтня 2016 року, свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 04.01.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6210947 від 14.01.2005 року. 20 вересня 1996 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким заповів все своє майно [PERSON], що стверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконкому Майданської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області 20 вересня 1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3, який на день смерті не змінений і не скасований. 10 лютого 1997 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ИД №071821, видане Майданською сільською радою Гусятинського району Тернопільській області 11 лютого 1997 року. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Майдан по вулиці Осичина, 53 Гусятинського району Тернопільської області. Як вбачається з довідки інформаційного характеру, виданої в.о. державного нотаріуса Копичинецької державної нотаріальної контори [PERSON] 19.12.2016 року за №878/01-16 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, заведена спадкова справа №107 за 2000 рік щодо майна [PERSON], померлого 10.02.1997 року. Нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на спірну частку житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], оскільки відсутній належний правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] була прийнята спадкоємцем [PERSON], застосуванню підлягають правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України 1963 року спадкоємцями першої черги є в рівних частинах діти, дружина і батьки померлого. Згідно із вимогами ст. ст. 548, 549 ЦК, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління майном або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Майдан по вулиці Осичина, 53 Гусятинського району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 10 лютого 1997 року. На підставі наведеного, ст. 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 120, 548, 549, 553 ЦК УРСР від 1963 року та

Outcome: approved