Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя служба у справах дітей Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона повністю матеріально утримує та самостійно виховує малолітнього онука [PERSON] , [INFO] , якого залишили на її утримання його батьки - відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які фактично тривалий час мешкають на території Російської Федерації (батько) та в іншій області (мати), повністю самоусунулися від виконання своїх обов`язків щодо матеріального утримання та виховання дитини, передбачених ст.ст. 150, 180 СК України Зазначає, що вона самостійно виховує та утримує свого малолітнього онука з 2010 року, самостійно дбає про його здоров`я та розвиток, забезпечує його матеріальне утримання на достатньому рівні. Вказує, що відповідачі - батько дитини [PERSON] та її мати [PERSON] з 2010 року свою дитину покинули, з нею не проживають, повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, перестали брати участь у вихованні та утриманні дитини, не спілкуються з нею, не переймаються її здоров`ям та розвитком, ніякої матеріальної підтримки дитині не надають взагалі, від будь-яких контактів з дитиною уникають. [PERSON] фактично мешкає на території Російської Федерації у Мурманській області. Згідно нотаріально засвідченої заяви від 18 лютого 2017 року він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Остання також згідно нотаріально засвідченої заяви від 04 листопада 2016 року повністю відмовляється від батьківських прав відносно свого сина - [PERSON] . На підставі викладеного позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні позову. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце його проведення був повідомлені у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомили, до суду подали нотаріально посвідчені заяви про надання ними згоди на їх позбавлення батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, проти позовних вимог заперечень немає, до суду надав мотивований висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляютьсявід обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №1232, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є, відповідно, батьком та матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] . З копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 18 серпня 2000 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання родини, складеного 01 грудня 2017 року керівником відділу опіки, піклування та усиновлення, керівником служби в справах дітей та фахівцями служби у справах дітей Станично-Луганської райдержадміністрації, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає позивачка по справі [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] в окремому житловому будинку з належними матеріально-побутовими умовами, відносини в родині нормальні, доброзичливі, відповідачі по справі за вказаною адресою не проживають. З характеристики від 08 вересня 2017 року, складеної депутатом Станично-Луганської селищної ради Овчинніковою Н . А. вбачається, що відповідач по справі [PERSON] певний час проживав в за адресою: [ADDRESS] , але після розлучення з дружиною покинув дитину на утримання бабусі - [PERSON] , на даний час вихованням та утриманням дитини не займається. Згідно характеристики від 18 вересня 2017 року, складеної депутатом Станично-Луганської селищної ради Овчинніковою Н.А. встановлено, що відповідач по справі [PERSON] певний час проживала в за адресою: [ADDRESS] , після розлучення покинула адресу, забравши дитину, але привезла її в 2010 році та залишила на утримання бабусі - [PERSON] , на даний час вихованням та утриманням дитини не займається, контактів з нею не підтримує. Характеристикою, наданою 18 вересня 2017 року класним керівником Станично-Луганської ЗОШ підтверджується, що вихованням та організацією навчання дитини (онука) займається виключно бабуся - [PERSON] , при цьому вона приймає участь у всіх вихованих заходах, до яких залучаються батьки учнів. Станично-Луганською районною державною адміністрацією Луганської області було винесено мотивований висновок від 06 листопада 2017 року № 6478 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] . Згідно змісту мотивувальної частини висновку встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області було вивчено наявні матеріали, в т.ч. позову, за результатами чого було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , з 2010 року дитину покинули, з нею не проживають, повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, перестали брати участь у вихованні та утриманні дитини, не спілкуються з нею, не переймаються її здоров`ям та розвитком, ніякої матеріальної підтримки дитині не надають взагалі, від будь-яких контактів з дитиною уникають. [PERSON] фактично мешкає на території Російської Федерації у Мурманській області. Згідно нотаріально засвідченої заяви від 18 лютого 2017 року він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Остання також згідно нотаріально засвідченої заяви від 04 листопада 2016 року повністю відмовляється від батьківських прав відносно свого сина - [PERSON] . Згідно висновку комісія вважає за доцільне з урахуванням інтересів дитини позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] . Згідно оригіналу заяви, складеної 04 листопада 2016 року відповідачем [PERSON] , та нотаріально завіреної приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим номером № 2067, [PERSON] відмовляється від батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] . Згідно оригіналу заяви, складеної 04 листопада 2016 року відповідачем [PERSON] , та нотаріально завіреної приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим номером № 2067, встановлено, що [PERSON] відмовляється від батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] . Зі змісту оригіналу заяви, складеної 18 лютого 2017 року відповідачем [PERSON] , та нотаріально завіреної нотаріусом нотаріального округу міста Полярні Зорі Мурманської області РФ, за реєстровим номером № 1-0-208, вбачається, що відповідач [PERSON] погоджується на позбавлення його батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] . Вирішуючи спір, видається зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків відвиконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально-визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначеніфактори, як коженокремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс протии Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур протии України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідачів до власної дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , які ухиляються від виконання батьківських обов`язків стосовно сина та вважає доведеним факт такого ухилення, а тому приходить до висновку про необхідність позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліментивід особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Документально підтверджених відомостей про факт спільного проживання з дитиною та надання їй матеріальної допомоги по її утриманню відповідно до ст. 180 СК України відповідачі не надали, факт повного матеріального утримання дитини без їх допомоги не заперечують, що дає суду обґрунтовані підстави вважати твердження позивача про відсутність матеріальної турботи відповідачів про дитину такими, що відповідають дійсності. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27 лютого 1991року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 та ч.1,2 ст. 184 СК України та те, що відповідачі участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймають, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь законного представника дитини, або державного дитячого закладу, де буде виховуватися дитини, аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши всі наявні матеріали справи, суд вважає, що всі вимоги по суті позову пред`явлено з урахуванням інтересів дитини, а тому він підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved