Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій заінтересованою особою визначила приватного нотаріуса Дніпровського MHO Стаднік I.Л. про встановлення факта його постійного проживання разом зі спадкодавцем (а.с. 2 - 6). Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.08.2021р. відкрито провадження у справі (а.с. 25). В обґрунтування вимог заяви заявниця посилалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Мати в силу свого віку часто хворіла, а тому з кінця грудня 2013 року і по день її смерті до [INFO] , постійно проживала із заявницею у її квартирі [ADDRESS] , перебувала під її постійним наглядом і опікою Після смерті матері, заявниця звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмолено у видачі свідоцтва, оскільки матір заповіту не склала, а строк звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений. На підставі викладеного, просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з матір`ю [PERSON] з 29.12.2013р. по день смерті останньої. Заявниця в судовому засіданні свою заяву підтримала, просила її задовольнити. 22.09.2021р. надала заяву, в якій просила завершити розгляд справи без їх участі та без фіксації технічними засобами, вимоги заяви задовольнити (а.с. 58). Від заінтересованої особи - приватного нотаріуса Дніпровського MHO Стаднік І.Л. надійшла заяву, в якій нотаріус просив розглядати справу без його участі, надав копію нотаріальної справи (а.с. 27-51). Суд, врахувавши позицію заявника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.02.2019р. серії [NUMBER] (а.с. 82). Родинний зв`язок між заявницею і [PERSON] як між донькою і матір`ю підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, з якого видно, що заявниця після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 36 - 37). Заявниця вказує, що матір [PERSON] через похилий вік часто хворіла, тому з кінця грудня 2013 року і по день її смерті до [INFO] , постійно проживала із нею в її квартирі [ADDRESS] . Заявниця опікувалась нею, здійснювала догляд, допомагала у побуті, купувала ліки. Після смерті здійснила поховання матері, про що зберігайся документи (а.с. 17 - 20), отримала лікарське свідоцтво про смерть № 8 від 31.01.2019р., де у п. 7 вказане місце проживання померлої, у п. 8 вказано місце смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Заявниця 15.06.2021р. звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського MHO Стаднік I.Л. від 21.07.2021р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , оскільки заявницею строк на прийняття спадщини пропущений і не надано доказів того, що вона проживала разом із матір`ю на день ї смерті більше п`яти років (а.с. 19, 49-50). Інших підстав відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину рішення нотаріуса не містить. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка рідний брат заявниці [PERSON] підтвердив, що мати [PERSON] , починаючи з 2008-2009 p.p. весь час проживала у сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , остання здійснювала її догляд. Претензій свідок на спадщину немає. Згідно вимог ст.ст. 1269-1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину за законом чи за заповітом, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до 6 місяців з дня смерті спадкодавця. Якщо заява про прийняття спадщини спадкоємцем, який бажає спадкувати, не була вчасно подана, то за позовом спадкоємця, який не подав, у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини, з поважної причини, останній має змогу у судовому порядку враховуючи положення ст. 1270 ЦК України, надавши суду всі необхідні та достатні докази встановити додатковий строк для прийняття спадщини, або в суді встановити факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначений законом строк не відмовився від її прийняття у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заявниця [PERSON] є спадкоємцем за законом померлої матері [PERSON] , однак матиме можливість оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку після встановлення факту проживання однією сім`єю останні п`ять років. Крім того, заявницею пропущений строк на прийняття спадщини визначений ст. 1269 ЦК України. Вона постійно проживала зі спадкодавицею на момент її смерті, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадщину, оскільки хоча на момент смерті фактично постійно проживала зі спадкодавицею, хоча зареєстровані за різними адресами, а тому не може документально довести нотаріусу факт свого постійного спільного проживання зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою. З огляду на те, що не пред`явлено доказів про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018р. виклав свою позицію, згідно якої відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.02.2018р. по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018р. по цивільній справі №633/344/16-ц. З огляду на викладене, заявник вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факта постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вирішуючи питання про встановлення даних фактів, суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Абзацом 2 вказаного пункту Постанови визначено, що наведений у ст. 273 ЦПК (на даний час ст. 315 ЦПК) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Враховуючи положення ч. 1 ст. 1235 ЦК України, якою встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, а також ст. 1261 ЦК України, якою визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем як за заповітом, померлої [PERSON] , інші спадкоємці, які могли б прийняти спадщину після смерті останнього, відсутні. Таким чином для звернення до суду із позовною заявою за правилами позовного провадження не має підстав, оскільки встановлення фактів, що мають юридичне значення, не можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, у зв`язку з їх відсутністю. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За правилами п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Від встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, залежить виникнення спадкових прав заявника та можливість їх подальшої реалізації, однак такі факти можуть бути встановлені виключно в судовому порядку, у зв`язку з чим заявник і звернувся до суду. Спадщину після смерті [PERSON] заявниця прийняла своєчасно, шляхом фактичного постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявила про відмову від неї. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані заявником докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що заявник позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення і необхідне для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved