Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - [PERSON] на строк шість місяців. Заявник зазначала, що 03 серпня 1996 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя мають одного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який був усиновлений ними на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2015 року. [PERSON] має позашлюбні відносини з іншою жінкою, які тривають до теперішнього часу. Заявник припинила спілкуватися з чоловіком і підтримувати з ним подружні стосунки, проте шлюб не розірвали, задля уникнення негативного впливу на психічне здоров`я та емоційний стан дитини. У зв`язку з фінансовими труднощами вони вимушені проживати в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] , співвласниками якої є заявник, її чоловік та його мати. Всі обов`язки щодо утримання та виховання дитини здійснюються заявницею самостійно. Натомість, [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. Враховуючи викладені вище обставини, з чоловіком у них склалися напружені відносини. Протягом останнього часу [PERSON] почав систематично вчиняти щодо неї психологічне насильство: словесні образи, нецензурна лайка, приниження, залякування тощо. Майже завжди це відбувається в присутності п`ятирічного сина, що негативно впливає на його психічне здоров`я, завдає йому душевних страждань, а також формує в нього хибну уяву про поведінку чоловіка (зокрема, батька) та його роль у сім`ї. Поруч із цим чоловік вимагає від заявниці залишити квартиру, забравши з собою сина. Вночі 22 лютого 2020 року [PERSON] повернувся додому та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в присутності їхнього сина жорстоко побив заявницю й погрожував убивством. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заявниці було встановлено діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, обличчя, губи, лівого вуха, спини, нижніх кінцівок та констатовано, що вона потребує супроводу медичного працівника. 24 лютого 2020 року заявниця звернулася до начальника Броварського ВП ГУНП в Київській області Петренка О.Г. із заявою про винесення щодо кривдника термінового заборонного припису в порядку статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173 КУпАП, і вже увечері уповноваженою особою поліції було винесено припис, згідно з яким на [PERSON] покладено наступні забезпечувальні заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. З метою недопущення повторного вчинення кривдником [PERSON] домашнього насильства щодо неї та/або їхнього сина, заявниця вважає за необхідне звернутися до суду із заявою про видачу стосовно нього обмежувального припису. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд видати стосовно кривдника [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , обмежувальний припис на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) зі [PERSON] та [PERSON] - [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] наближатися до місця проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] - [ADDRESS] , а також місця роботи [PERSON] - Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 14; 3) заборонити [PERSON] спілкуватися з [PERSON] та [PERSON] ; 4) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] , а також контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні заяві, просили про задоволення вимог в повному обсязі. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду відзив на заяву, в якому заявлені вимоги не визнали, заперечували проти їх задовлення, окільки заявниця [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, не надала доказів інших випадків домашнього насильства відносно неї, а також можливих ризиків настання насильства у майбутньому. Квартира [ADDRESS] є єдиним житлом [PERSON] , на утриманні якого в даний час знаходиться його фактична дружина [PERSON] та новонароджена дитина [PERSON] , [INFO] , також він має сплачувати аліменти на утримання їхнього з заявницею [PERSON] спільного сина - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Гайдаєнко С.П. заявлені вимоги підтримала, просила про їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 03 серопня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.10). Від спільного подружнього життя мають одного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який був усиновлений ними на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2015 року (а.с.11-13). Згідно ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Судом під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У судовому засіданні було встановлено, що 22 лютого 2020 року заявниця [PERSON] зверталася до Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з приводу вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства. Згідно направлення/ордеру попереднього судово-медичного огляду №1337, заявниці було встановлено діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, обличчя, губи, лівого вуха, спини, нижніх кінцівок та констатовано, що вона потребує супроводу медичного працівника (а.с.18-29). 24 лютого 2020 року уповноваженою особою Броварського ВП ГУНП в Київській області винесено відносно [PERSON] терміновий заборонний припис відносно [PERSON] , відповідно до ст.25 ЗУ «Про запобіганню та протидії домашнього насильства». Згідно припису на [PERSON] покладено наступні забезпечувальні заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.30). 13 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження №12020110130000776 з приводу нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] (а.с.75). Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р., встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявниці, жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Приписами пунктів 5 та 6 частини 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч.2 ст.350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. У ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом ст. 19 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, зокрема пояснення заявника, винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника [PERSON] , оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі, оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обираючи види таких обмежувальних заходів, суд враховує, характер правовідносин, що виникли між учасниками. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку. Встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, встановленому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Суд вважає за можливе застосувати обмежувальні заходи вказані заявником. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved