Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку у вказаному будинку. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачі добровільно залишили спірний будинок, обрали собі інше місце мешкання, житловим приміщенням не користуються більше року, вивезли свої речі, у зв'язку з чим вони втратили право користування спірним приміщенням і підлягають зняттю з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, додатково пояснили суду, що були змушені виїхати з будинку через неправомірні дії [PERSON], який влаштував сварки та бійки, змінив замки на вхідних дверях, пошкоджував та розтрачував їх майно, з моменту їх виїзду не пройшло року, припинення сімейних відносин не припиняє права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні відповідачі пред'явили зустрічний позов до [PERSON], який, враховуючи положення ст. 123 ЦПК України, судом прийнято до спільного розгляду з первинним позовом. В зустрічному позові з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] заявлено вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивачів за зустрічним позовом та малолітнього [PERSON]. Позовні вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, не зважаючи на те, що припинення сімейних відносин не припиняє права користування житловим приміщенням. [PERSON], [PERSON] та їх представник вимоги зустрічного позову підтримали повністю, просили їх задовольнити. [PERSON] та його представник вимоги зустрічного позову не визнали, проти їх задоволення заперечували з тих підстав, що позивачі за зустрічним позовом втратили право користування житловим приміщенням, а тому не можуть бути вселені до спірного будинку. Крім того, їх вселення буде перешкоджати праву [PERSON] користуватися своєю власністю. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку користуються жилимприміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщення до цих відносин застосовуються правила встановлені ст. 162 ЖК Положення ст. 319, 321 ЦК України передбачають обов'язок власника використовувати своє право, не порушуючи при цьому вимоги закону, права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку передбаченому законом. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. З 07.09.1991 року по 15.03.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] [PERSON] та [PERSON] були вселені як члени сім'ї власника будинку (дружина та син). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є знайомими та приятелями [PERSON] та [PERSON] та були допитані в судовому засіданні за їх клопотанням, пояснили суду, що їм відомо, що з січня 2013 року [PERSON] припинили шлюбні відносини та почали жити окремо, [PERSON] перейшов до половину будинку, де жила його матір, а [PERSON] залишилася з дітьми в іншій частині будинку. Через постійні сварки та бійки вона почала поступово перевозити речі. В травні 2013 року [PERSON] змінив замки на вхідних дверях, через що [PERSON] не змогла потрапити до будинку та переїхала жити до матері. Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивача за первісним позовом, пояснили суду, що вони є подругами матері [PERSON] - [PERSON] З грудня 2012 року у його сім'ї почалися сварки та бійки. В січні 2013 року [PERSON] перейшов жити до іншої половини будинку, де проживала його матір. Коли [PERSON] з дітьми виїхала з будинку, вони точно сказати не можуть, оскільки приходили провідувати [PERSON] і не бачили, що відбувається в іншій половинні будинку. Речі [PERSON] вивозила декілька разів. [PERSON] також підтвердив, що замінив замки вхідних замків в травні 2013 року. Згідно письмових доказів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що сторони у справі перебувають у неприязних відносинах по відношенню один до одного, про сварки та бійки між ними свідчать неодноразові звернення до органів міліції. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] були змушені залишити спірне житлове приміщення у зв'язку з неможливість спільного проживання з [PERSON] та в зв'язку із перешкоджанням останнього в цьому (заміна замків вхідних дверей), тому їх відсутність не можна визнати добровільною за неповажних причин. Крім того, замки були замінені в травні 2013 року і на момент звернення позивача за первісним позовом до суду в січні 2014 року не пройшло року, коли [PERSON] та [PERSON] виїхали зі спірного житлового будинку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання відповідачів за первісним позовом такими, що втратили право користування спірним будинком. Отже вимоги первісного позову не підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] відносно того, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15.08.ж2013 року у справі № 668/9440/13-ц встановлено факт не проживання відповідачів за первісним позовом у спірному будинку з 20.01.2013 року. Оскільки при визначенні цієї дати суд враховував довідку голови квартального комітету № 19, при цьому суд просто констатував той факт, що з 20.01.2013 року по час звернення до суду не пройшло одного року. Оцінку належності та допустимості вказаної довідки суд не проводив. Суд вважає, що довідка голови квартального комітету № 19 є неналежним доказом, оскільки згідно матеріалів справи спірний будинок віднесено до квартального комітету № 20. Крім того, суд вважає сумнівними повноваження голови квартального комітету (без залучення сусідів і складення відповідного акту) встановлювати факт не проживання за місцем реєстрації певної особи з конкретної дати. Таким чином, вимоги первісного позову про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] не з їх власної волі залишили спірне житлове приміщення, а також те, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні житлом, вимоги зустрічного позову підлягають частковому задоволенню. Оскільки малолітньому [PERSON] перешкоди в користуванні житлом [PERSON] не чиняться. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню судові витрати за вимогами зустрічного позову, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial