Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] шляхом обману та зловживаннням довірою 15.09.2010 р. заволодів коштами позивача у сумі ексвівалентній 2,5 тис. Доларів США для проведення процедури приватизації земельної ділянки (0,1 га за межами с. Велика Снітинка, Фастівського району Київської області) в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «САЛЮТ 2008». Відповідач обіцяв оформити державний Акт на право власності на відповідну земельну ділянку до кінця 2010 р., проте домовленості не дотримався. Таким чином [PERSON] спричинив позивачу значну майнову шкоду. Зважаючи на викладене [PERSON] просить суд стягнути на його користь з [PERSON] боргу сумі еквівалентній 2 500,00 доларів США, що з урахуванням валютного курсу НБУ на 01.04.2017 р. становить 67 699,00 грн.; кошти для компенсації нанесеної ним матеріальної шкоди пов»язаної з неможливістю депозитного використання коштів, в розмірі станом на 01.04.2017 р. складає 54 426,00 грн. Провадження у справі відкрито суддею Шевченківського районного суду м. Києва 03.07.2017 р. У зв»язку із розпорядженням керівника апарату в порядку передаченому п. 2.3. 50 Положення про автоматизовану систему документообігу 20.11.2017 р. здійсено повторний автоматичний розподіл справи. Справу призначено до розгляду на 13.02.2018 р. об 11 год. 00 хв. В приміщенні Шевченківсьукого районного суду м. Києва6 м. Київ, вул. Дегтярівська, 31А. У зв»язку із набранням чинностізмін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) в судовому засіданні, яке проводилось за участі позивача [PERSON], вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощенного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, з урахуванням вимог ст.ст. 19,274 ЦПК України. Судом постановлено відповідну ухвалу, роз»яснено сторонам право подати заяви по суті справи, докази на підтвердження позиції, можливість подати до суду заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Копія ухвали суду від 22.02.2018 року була направлена судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS], однак конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернувся до суду без вручення адресату. В розумінні положень ч.1 ст. 131 ЦПК України, вказана ухвала вважається доставленою відповідачу. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з долучених до матеріалів справи документів, 15.09.2010 р. [PERSON] отримав від [PERSON] суму еквівалентну 2 5000,00 доларів США за оформлення приватизаційних документів на земельну ділянку 0,10 га у садовому товаристві «Салют 2008» за межами с. Велика Снітинка Фастівського району Київської області. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов»язання відповідач не виконав, а тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом. За положеннями ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За положеннями ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Беручи до уваги зміст розписки, наданої відповідачем 15.09.2010 р., можна зробити висновок, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 63 ЦК України - Послуги. Загальні положення. За приписами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. При цьому слід зазначити, що положеннями ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Беручи до уваги те, що позивачем на виконання домовленостей передано [PERSON] грошові кошти, а відповідачем надано [PERSON] розписку про отримання коштів на виконання відповідних послуг, наявні підстави вважати, що між сторонами було укладено правочин, форма якого не суперечить вимогам закону. Позивач звертаючись до суду з позовом вказує на те, що [PERSON] взяв на себе зобов»язання оформити державний Акт на право власності на земельну ділянку до кінця 2010 р., проте зобов»язання не виконав. Під час розгляду справи не було вст. оновлено обставин, які б свідчили про надання позивачу послуг, обумовлених вимогами договору. Також не було отримано доказів, які б свідчили. Що строк виконання зобов»язань не відповідає терміну вказаному позивачем. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Слід наголосити, що приписами ст. 2 ЦПК України визначено - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 903 ЦК України Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором, відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, зважаючи на те, що [PERSON] сплатив послуги, що їх мав надати відповідач, беручи до уваги відсутність доказів щодо належного виконання умов договору, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення суми у розмірі 2 500,00 доларів США, що еквівалентно на час подання позову в квітні 2017 р. сумі у розмірі 67 699,00 грн. Суд вважає за необхідне зазначити, що розрахунок наданий позивачем було перевірено у судовому засіданні. З іншого боку вимога про стягнення з відповідача коштів за компенсацію нанесеної ним матеріальної шкоди пов»язаної з неможливістю депозитного використання коштів у сумі 54 426,00 грн. задоволенню не підлягає у зв»язку із її недоведеністю, з огляду на вищенаведені вимоги чинного процесуального законодавства України. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial