Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить ? частина житлового будинку по [ADDRESS] . Крім неї у вищевказаному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] які не проживають в будинку більше року, відтак, звернулася до суду з позовом та просить визнати їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме ? частиною житлового будинку по [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій справу просить розглянути без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, направивши до суду заяви в яких просять справу розглядати без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України у відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про розгляд справи, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 квітня 2019 року [PERSON] є власником ? частина житлового будинку по [ADDRESS] . (а.с. 18). Згідно довідки від 17 квітня 2019 року №120087 у будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] які фактично проживають, та [PERSON] та [PERSON] в даному будинку не проживають з березня 2015 року. (а.с. 19). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання квартального комітету №6 від 24 травня 2018 року вбачається, що в домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] у якому вони не проживають ( а.с. 20). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи пов`язані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, а також, враховуючи те, що відповідачі, є колишніми його співвласниками, які зареєстровані в домоволодінні по [PERSON] та [PERSON] , за цією адресою не проживають та створюють перешкоди в користуванні будинком його власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судовому практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив прав користування житлом що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації . Окрім того ст. 82 ЦПК України, визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved