Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що з 2004 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] . За життя, у вересні 2014 року, [PERSON] придбав будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] мав намір узаконити право власності позивача на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки, так як він був придбаний за спільний кошт, але не встиг цього зробити через смерть, позивач просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2003 року по 28 січня 2018 року, з веденням спільного господарства, побуту та бюджету, а також визнати об`єктом права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованих по [ADDRESS] . Заслухавши позивача та її представника, які позов підтримали, представника відповідача, яка заперечувала проти задоволення позову, допитавши свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області №48 від 8 лютого 2018 року [PERSON] , був зареєстрований та проживав до 2014 року по [ADDRESS] разом зі [PERSON] , 1972 року народження та [PERSON] , 1991 року народження (а.с.8). Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 4 вересня 2014 року [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,8 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м, вартістю 135590 грн. (а.с.124-125). Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку від 4 вересня 2014 року та купівлі-продажу земельної ділянки від 4 вересня 2014 року [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, загальною площею 66,3 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м, з надвірними та господарськими будівлями: сараєм «Б-І», огорожею №1-2 за 51773 грн., а також земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер 5923810100:03:008:0007, для будівництва та обслуговування житлового будинку за 77044 грн., розташовані по [ADDRESS] (а.с.11-16). [PERSON] , позивач у справі, з 23 грудня 2015 року була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.17-22). [INFO] в м.Путивль Сумської області помер [PERSON] (а.с.4). Згідно з довідками Октябрської сільської ради Путивльського району Сумської області №35 від 30 січня 2018 року та №49 від 8 лютого 2018 року [PERSON] , на день смерті був зареєстрований по [ADDRESS] разом зі [PERSON] , 1991 року народження, який здійснив його поховання. Заповіт від імені [PERSON] Октябрською сільською радою не посвідчувався (а.с.9,10). На підставі заяви [PERSON] , відповідача у справі, яка є дочкою [PERSON] , було заведено спадкову справу №47/2018 (а.с.75,79-83). Як пояснила позивач, у 2003 році вона познайомилась з [PERSON] , з яким спільно працювала в ССК «Ярославна», з яким склалися гарні стосунки в і вони почали спільно проживати у батьків, а у 2004 році вони придбали будинок у с.Скуносове Путивльського району Сумської області, де почали проживати спільно. В подальшому продавши цей будинок за 10000 грн., корову за 5000 грн., квартиру, яку успадкував [PERSON] після смерті батьків, за яку саме суму вона не пам`ятає, а також маючи заощадження на суму 15000 грн. вони придбали спірні будинок та земельну ділянку, в якому стали проживати та робити ремонтні роботи. За усною домовленістю власником було зазначено [PERSON] . У договорах купівлі-продажу спірних будинку та земельної ділянки дійсно є пункти, що грошові кошти [PERSON] на покупку не є об`єктом спільної сумісної власності, а є його особистою власністю, а також що останній не одружений та не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, однак він є стандартним для цих договорів та внесений до договорів для економії щодо оформлення правочину. Щодо [PERSON] , відповідача у справі, то вона рідко спілкувалась з батьком. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо суду показали, що [PERSON] , позивач у справі та [PERSON] познайомились у 2003 році, та почали спільно проживати. У 2004 році вони придбали будинок у с.Скуносове Путивльського району Сумської області, де проживали вони та син [PERSON] . В подальшому у 2014 році продавши будинок у с.Скуносове та квартиру, що успадкував [PERSON] після смерті батьків, вони придбали будинок по [ADDRESS] , в якому спільно проживали, вели спільне господарство, робили ремонтні роботи цього будинку. Свідок [PERSON] суду показав, що є рідним братом [PERSON] , який у 2003 році познайомився зі [PERSON] позивачем у справі, та почав з нею спільно проживати в будинку, який вони придбали у с.Скуносове Путивльського району Сумської області. З ними також проживав син позивача [PERSON] . В подальшому продавши вказаний будинок, а також квартиру, яку успадкував [PERSON] після смерті батьків, вони купили будинок по [ADDRESS] , в якому спільно проживали, вели спільне господарство, робили поліпшення та ремонтні роботи в цьому господарстві. Свідок [PERSON] суду показала, що є матір`ю [PERSON] , відповідача у справі та колишньою дружиною [PERSON] , з яким після весілля вони проживали у квартирі, яку їм подарували батьки. Після розірвання шлюбу з [PERSON] вони домовились, що вказана квартира перейде у власність їх спільної дочки [PERSON] . У 2014 році, коли вона приїжджала до батьків у м.Путивль Сумської області, [PERSON] приходив до неї та повідомив, що продав належну йому квартиру та придбав будинок, який хоче залишити дочці, на підтвердження чого надав копії правовстановлюючих документів на будинок. Свідок [PERSON] суду показала, що є кумою мачухи [PERSON] є спільною дочкою [PERSON] та [PERSON] У 2014 році, коли вона була у м.Путивль Сумської області, [PERSON] приходив до [PERSON] та повідомив їй, що продав квартиру, що їм дарували батьки на весілля, та придбав будинок, в якому зараз проживає, і що вказаний будинок він планує передати дочці [PERSON] , оскільки мало допомагав їй, після чого передав [PERSON] копії правовстановлюючих документів на будинок. Відповідно до ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п.21\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~№7\~від 30\~травня 2008 року, При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3\~СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його\~\~необхідно\~\~обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців\~\~четвертої\~\~черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення, і з огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , однак не з вересня 2003 року, як просить позивач, а, з урахуванням позиції КЦС ВС від 24 січня 2020 року у справі №546/912/16-ц, з 1 січня 2004 року, тобто з моменту набрання чинності СК України, оскільки КпШС не визначав поняття спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Що стосується решти позовних вимог, то вони задоволенню не підлягають, зважаючи на таке. Відповідно до\~ст.74\~СК України\~якщо жінка\~та чоловік\~проживають однією\~сім`єю,\~але не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою або\~в будь-якому\~іншому шлюбі,\~майно,\~набуте ними\~за час\~спільного проживання,\~належить їм\~на праві\~спільної сумісної\~власності,\~якщо інше\~не встановлено\~письмовим договором\~між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У справі №546/912/16-ц КЦС ВС дійшов висновку, що правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі\~статті 74 СК України. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Як вбачається з п.13 договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 вересня 2014 року та п.4.7 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 4 вересня 2014 року, покупець ( [PERSON] ) довів до відома продавців ( [PERSON] , [PERSON] ), а продавці взяли до уваги той факт, що грошові кошти, які витрачаються покупцем на придбання житлового будинку за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, оскільки на день укладення цього правочину покупець не одружений, у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю житлового будинку, немає. Крім того, копією договору купівлі продажу квартири від 4 вересня 2014 року згідно з яким [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] квартиру вартістю 135590 грн., та копіями договорів купівлі-продажу житлового будинку від 4 вересня 2014 року та купівлі-продажу земельної ділянки від 4 вересня 2014 року згідно з якими [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, загальною вартістю 128817 грн., на переконання суду, підтверджуються доводи відповідача про те, що спірне майно придбано за особисті кошти [PERSON] , оскільки вказані договори укладено в один день, і вартість проданої [PERSON] квартири перевищує сукупну вартість придбаних ним будинку та земельної ділянки. Доводи представника позивача [PERSON] про протилежне є сумнівними з огляду на пояснення позивача щодо того, що загалом вона та [PERSON] мали спільні заощадження близько 30000 грн. Посилання представника позивача [PERSON] на те, що у спірному будинку проводилися капітальні ремонтні роботи за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим остання також має право на частку у спірному майні, виходять за межі позовних вимог та також не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Факт реєстрації та проживання [PERSON] та її сина у спірному будинку також не є свідченням того, що це майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням положень ст.ст.57, 59 СК України ст.405 ЦК Укроаїни Таким чином, суду не надано належних доказів, які б спростовували як те, що спірне майно придбано [PERSON] за його особисті кошти, так і те, що це майно є його особистою власністю. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141\~ЦПК\~України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 704 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору при подачі позову, в частині задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Outcome: partial