Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Гайворонської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 16 травня 2009 року вона уклала шлюб із [PERSON] .. Шлюбні стосунки між ними не склалися, у зв`язку із чим рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2012 р. шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач виїхав із села Бережинка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, де вони проживали і в подальшому участі у вихованні сина не брав. У зв`язку із ненаданням їй фінансової допомоги на утримання сина, вона звернулася до Кіровоградського районного суду м. Кіровограда з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2012 року було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). 27 червня 2013 року рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області відповідачеві було відмовлено у задоволенні його позову про зменшення розміру раніше присуджених аліментів на утримання дитини. В добровільному порядку сплачувати аліменти у присудженому розмірі відповідач відмовлявся, на даний час заборгованість за аліментами становить 38206,5 грн. За весь цей час відповідач майже не з`являвся за місцем її з сином проживання, не приймав участі у його вихованні, лікуванні, фінансовому забезпеченні, психологічному, фізичному, духовному та соціальному розвитку, не відвідував дитячий садок та школу, де навчається син. Вважає, що зазначена бездіяльність відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками по вихованню та утриманню їхнього сина, є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні, позов підтримали та просять його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали наданий відзив та просять суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач пояснив, що раніше приходив до позивача, щоб побачити дитину, але позивач та її батько не давали йому бачитись з дитиною. Від нотаріально посвідченої заяви про визнання позову відмовляється. Представник служби у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень, щодо задоволення позовних вимог не надіслав. Представник служби у справах дітей Гайворонської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримав наданий висновок про те, що питання про позбавлення батьківських прав потрібно вирішити в інтересах дитини на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є матір`ю відповідача, дитину вона жодного разу не бачила. Вони декілька разів їздили до дитини, але її з сином перешкоджали бачитись з дитиною, не пускали до неї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що часто буває в дома у [PERSON] , останній багато разів жалівся, що йому не дають бачити дитину, не дає матір дитини та її батько з його слів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що їй відомо від [PERSON] , що він заїжджав побачити дитину, але його не пускали, це було не раз. Колишня жінка не давала бачити дитину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є тіткою позивача. Відповідач не виховує дитину і не бачив її взагалі. Як тільки родився син, відповідач ще спочатку пробував допомогти, але в подальшому вже нічого не робив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є хрещеною матір`ю сина сторін [PERSON] . Відповідач перший раз після народження дитини зустрічався з позивачем, однак тоді так і не бачив дитину та ще другий раз приходив бачитися, вже будучи в стані сп`яніння. Позивач не чинила перешкоди відповідачу у побаченнях з дитиною. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що 16 травня 2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Бережинській сільській раді Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис №05, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2012 р. шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.01.2011 p., актовий запис №04 (а.с. 6), який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки № 692 від 22.05.2019 р. Бережинської сільської ради, Кіровоградського району, Кіровоградської області (а.с. 11). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2012 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), що підтверджується копією рішення (а.с. 9). 27 червня 2013 року рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області відповідачеві було відмовлено у задоволенні його позову про зменшення розміру раніше присуджених аліментів на утримання дитини, що підтверджується копією рішення (а.с. 10). В добровільному порядку сплачувати аліменти у присудженому розмірі відповідач відмовлявся, станом на 01.06.2019 року мав заборгованість за аліментами 38206,5 грн., що підтверджується копією довідки Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби (а.с. 12). Позивач позитивно характеризується за місцем проживання, належним чином виконує свої обов`язки по вихованню та піклуванню за сином, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, хороші умови проживання, що підтверджуються копією довідки характеристики №693 від 22.05.2019 р., копією довідки характеристики за місцем навчання №26/01-10 від 22.05.2019 р., копією трудової книжки, копією довідки про місце роботи, копією акта обстеження житлово-побутових умов (а.с. 13-17, 45). Після звернення позивача з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, відповідач частково сплатив борг по аліментам в розмірі 1030 грн., що підтверджується квитанціями про сплату від 20.12.2019 року та 04.02.2020 року (а.с. 125) і звернувся до Кропивницької районної державної адміністрації з приводу участі у вихованні сина (а.с. 124). Відповідач позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, що підтверджується характеристиками (а.с. 60-61). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач останні півроку намагався належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи в минулому протиправну поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, по відношенню малолітньої дитини, яка виражається в неналежному догляді за дитиною, його слід попередити, що у разі продовження протиправної поведінки він буде позбавлений батьківських прав. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed