Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав. У своїй позовній заяві просила суд: 1) Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , [INFO] . 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові кошти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 967,50 грн. Позовні вимоги мотивують тим, що сторонами є батьками неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] . Батько самоусунувся від виховання доньки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року у справі відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 02 липня 2021 рок на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року у справі було закрито підготовче провадження, призначено до розгляду по суті. Позивач подав через канцелярію суду клопотання про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] з 28.02.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 листопада 2010 року. Від шлюбу в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва. Громадянка [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] , проживає, відповідно до акту обстеження умов проживання складеним Службою, в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Дитині створено належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку, забезпечено необхідними умовами побуту для комфортного проживання та дозвілля. Згідно характеристики, виданої школою 1-111 ступенів № 199 Шевченківського району міста Києва, мати приділяє належну увагу вихованню [PERSON] , спілкується з педагогами, класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини, контролює своєчасне виконання домашніх завдань. Маргарита завжди доглянута, має охайний вигляд. Класний керівник підтримує постійний зв?язок лише з матір?ю та бабусею. Як вбачається з Висновку Органу опіки та іклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини,

Outcome: approved