Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго», який в подальшому уточнила, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 101 132 грн. 90 коп. та середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку у сумі 45 582 грн. 47 коп., мотивуючи свої вимоги, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 09.10.2006 по 30.03.2018. Наказом № 1251-к від 29.03.2018 її було звільнено з товариства на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивача, ПАТ «Запоріжжяобленерго» повинно було сплатити на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, але, належних виплат на день звільнення проведено не було, у зв'язку з чим, [PERSON] вимагає від відповідача також і відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ухвалою судді від 03.05.2018 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Згідно надісланого ПАТ «Запоріжжяобленерго» відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 29.05.2018 складає 101 132 грн. 90 коп. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку вважає їх такими, що не ґрунтуються на законі. У судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви та відповідачем у своєму відзиві, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» з 09.10.2006 по 30.03.2018. Наказом № 1251-к від 29.03.2018 [PERSON] звільнено з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом листопада 2017 р. - березня 2018 р. [PERSON] не отримує у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку, які підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» долученої відповідачем до відзиву, станом на 29.05.2018, розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 101 132 грн. 90 коп. Середньоденний заробіток позивача [PERSON] за період з січня 2018 р. по лютий 2018 р. становить 633 грн. 09 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго» про середній заробіток № 822 від 23.05.2018, Як випливає з розрахунку суми, що підлягає стягненню, станом на 17.07.2018 час затримки розрахунку, визначений із середньомісячного розрахунку робочих днів у розрахунковому періоді [PERSON] складає 72 дні, в тому числі: квітень 2018 р. 19 робочих днів, квітень 2018 р. 21 робочий день, червень 2018 р. 20 робочих днів, липень 2018 р. 12 робочих днів. Отже сума середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку позивачу становить 45 582 грн. 48 коп. (72 робочих днів*633 грн. 09 коп.). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, а стягненню з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь [PERSON] нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 101 132 грн. 90 коп. та середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку у сумі 45 582 грн. 47 коп., що разом становить 145 715 грн. 38 коп. Слід зазначити, що крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961. Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved