Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON], [INFO], після смерті якого залишилася спадщина, а сааме: житловий будинок [ADDRESS]. В зв'язку з проведенням антитерористичної операції в окремих районах Донецькій та Луганській областях вона вимушена була переїхати до міста Харкова. Її померлий батько, [PERSON], також був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, але під час знаходження вдома за адресою: [ADDRESS] (територія тимчасово окупована) - помер. Факт смерті було встановлено рішенням суду й на підставі цього видано свідоцтво про смерть. Вона та її мати - [PERSON], звернулися до державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу спадщини. 06.11.2017 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Лола Ю.В. винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, в якій зазначено, що «для підтвердження даних, заявниками надано Договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального будинку на житловий будинок [NUMBER] (одинадцять), а зареєстрований вищевказаний договір Шахтарським міським бюро технічної інвентаризації 05.04.1976 року за № 4559, як житловий будинок [NUMBER]). Звернутися в бюро технічної інвентаризації м. Донецька на даний час не є можливим, оскільки вказане бюро знаходиться на непідконтрольній Україні території. Зазначила, що відповідно до записів про реєстрацію особи у домовій книзі до будинку [ADDRESS], її померлий батько та її мати були там зареєстровані з 25.01.1974 року та 30.05.1978 року. Також відповідно до штампу БТІ загальна площа будинку [ADDRESS] складає 33.4 кв.м. від 05.04.1971р., на підставі договору про надання земельної ділянки у користування. Вважає, що вказані відмітки чітко вказують приналежність договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального будинку на житловий будинок [NUMBER] (одинадцять), а зареєстрований вищевказаний договір Шахтарським міським бюро технічної інвентаризації 05.04.1976 року за № 4559, як житловий будинок [NUMBER] (тринадцять) до житлового будинку [ADDRESS]. Просила визнати право власності в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] до початку розгляду справи надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON], сповіщена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. До початку розгляду справи від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник Восьмої Харківської державної нотаріальної контори до суду не з'явився. До початку розгляду справи надійшов відзив на позовну заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника нотаріальної контори. Крім того вважають, що Восьма Харківська державна нотаріальна контора не повинна бути залучена до участі у справі в якості співвідповідача по даній справі, так як предметом позову є спір про право. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.02.1961р., витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 06.05.2016р., свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 09.07.1983р., свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 09.11.1989р., свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 22.12.1990р. (а.с.15-20). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 16.12.2015 р, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.230). Як зазначила позивачка, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2016р., винесену державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Лола Ю.В., яка міститься в матеріалах позовної заяви, 06.11.2017р. до нотаріальної контори з заявою про видачу спадщини після померлого [INFO]. [PERSON] звернулись дружина спадкодавця - [PERSON] та дочка спадкодавця - [PERSON], які прийняли спадщину фактично, оскільки постійно мешкали та були зареєстровані зі спадкодавцем на день його смерті за однією адресою. Зазначеною постановою їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на підтвердження складу спадкового майна спадкоємцями надано Договір про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, виданий 03.03.1964 року Шахтарською міською радою народних депутатів трудящих, але на житловий будинок [NUMBER], а зареєстрований вищевказаний договір Шахтарським міським бюро технічної інвентаризації 05.04.1976 року за №4559 як житловий будинок за [NUMBER] (а.с.31-32). Згідно зі ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом та за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частина 5 ст.1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка в позовній заяві посилається на Договір про надання у безстрокове користування земельною ділянко для будівництва індивідуального будинку, проте не надає зазначений договір, не заявляє клопотання щодо необхідності витребування доказів у разі необхідності. Зокрема, позивачкою всупереч вищезазначеним вимогам ЦПК України взагалі не надано суду належних та допустимих доказів, а саме, правовстановлюючих документів на спадкове майно, внаслідок чого взагалі неможливо визначити наявність та склад спадкового майна. А відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в встановлених судом фактичних обставинах справи, не зважаючи на визнання відповідачем [PERSON] заявлених позовних вимог, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Щодо вимог позивача до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, суд вважає, що вони також не обґрунтовані та в їх задоволенні слід відмовити ще й з тих підстав, що нотаріус у даних спірних правовідносинах не є належним відповідачем по справі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За таких підстав слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст. 48 ЦПК не є особою, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed