Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, пені та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01 липня 2016 року по 31 жовтня 2016 року працювала бухгалтером у ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» на підставі цивільно-правового договору № 1 від 01.07.2016 року та актів про надання послуг з липня по жовтень 2016 року надавала послуги: нарахування заробітної плати працівникам підприємства, реєстрація бухгалтерських проводок та їх рознесення, складання звітності по ЄСВ, складання звітності з прибуткового податку (1Д)-. Однак, відповідач не провів із нею розрахунку у зв'язку із відсутністю грошових коштів. Вказуючи на відмову відповідача провести із нею розрахунок в добровільному порядку, просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 3967 грн. 61 коп., пеню у розмірі 131,65 грн. Крім того, посилається на те, що порушення її законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя членів сім'ї, а тому просила стягнути з ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» на її користь моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій позов підтримала, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» не з'явився, голова правління ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» Косогов В.А. подав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі представника товариства, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Трудовий договір і цивільно-правовий договори за своїм правовим регулюванням відрізняються суттєво, мають різну природу і регулюються різними нормативними документами ЦК і КЗпП України. Згідно ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до ст.626 ЦК України, цивільно-правовий договір це домовленість двох або більше сторін, спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи зі змісту вказаних вище норм, основним критерієм відмінності між трудовим договором та цивільно-правовим договором є те, що цивільно-правовий договір укладається заради досягнення результатів праці, а трудовий договір регулює сам процес праці. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договірно-правовими формами, що опосередковують виконання робіт (надання послуг), які підлягають оплаті (оплачувана діяльність), можуть бути як трудовий договір, так і цивільно-правові договори (підряду, доручення, оплатного надання послуг та ін..), що укладаються на основі вільного й добровільного волевиявлення зацікавлених суб'єктів сторін майбутнього договору. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, за якими позивач у період з 01 липня 2016 року по 31 жовтня 2016 року працювала бухгалтером у ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс», що стверджується цивільно-правовим договором № 1. Так у періоди з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року, з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року, з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року та з 03.01.2011 року по 30.09.2010 року [PERSON] надавала послуги підприємству за договором цивільно-правового характеру, що підтверджено актами надання послуг від 31.07.2016 року, 31.08.2016 року, 30.09.2016 року, 31.10.2016 року. Відповідно до п.п.2.3. 4.1 цивільно-правового договору № 1 від 01.07.2016 року, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс», актів надання послуг від 31.07.2016 року, 31.08.2016 року, 30.09.2016 року, 31.10.2016 року позивач зобов'язалася надати послуги і передати їх відповідачу за актами, які є невід'ємною частиною цього договору, прийому-передачі наданих послуг: нарахування заробітної плати працівникам підприємства, реєстрація бухгалтерських проводок та їх рознесення, складання звітності по ЄСВ, складання звітності з прибуткового податку (1Д) та надаються на відповідний розрахунковий місяць. Пунктом 4.2 вказаного договору, передбачено, що оплата вартості наданих Виконавцем послуг здійснюється Замовником протягом п'яти банківських днів з дня підписання акту прийому-передачі наданих послуг Сторонами цього договору. Під час розгляду справи, встановлено, що вищевказані документи були підписані обома сторонами за погодженням. При цьому ніяких зауважень сторонами не вносилося. Відповідно до довідки ПрАТ «Шепетівський гранкар'єр «Пронекс» вих.№171/11-16 від 10.11.2016 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з липня 2016 року по жовтень 2016 року становить 3967 грн.61 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, яка відповідно до розрахунку складає 131грн. 65 коп. За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.5.2 цивільно-правового договору № 1 від 01.07.2016 року, укладеного між сторонами, за порушення строків оплати виконаних послуг, передбачених п.п.4.2, 4.3 цього договору, Замовник сплачує на користь Виконавця пеню у розмірі, який передбачений ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року із відповідними змінами і доповненнями. Судом встановлено, що у порушення умов договору, у відповідача виникло прострочення за зобов'язанням по договору про надання послуг, а тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню. Позовні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Позивач обґрунтовує свої вимоги про відшкодування моральної шкоди протиправними діями відповідача, що виразились у порушені гарантованого Конституцією та законодавством про працю її права на оплату праці, що привело до душевних страждань, оскільки заробітна плата є джерелом її існування. Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами виникли не трудові відносини, цивільно-правові відносини, що регулюються договором про надання послуг, укладеним відповідно до норм ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки ст.903 ЦК України, якою встановлено плату за договором про надання послуг, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди у разі невиконання зобов'язання по оплаті наданої послуги, і таких наслідків не встановлено договором, підстав для задоволення відповідної вимоги не має. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 1378 грн.

Outcome: partial