Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач майже два роки не спілкується з дитиною, не приймає участі в вихованні сина, його навчанні та оздоровленні. Матеріальної допомоги на її утримання не надає, про її духовний і фізичний розвиток не цікавиться тощо. Всі питання щодо виховання сина позивачем вирішуються самостійно, без участі і підтримки відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач заперечував проти позову, зазначив, що дружина не дозволяє йому спілкуватися з дитиною. Представник третьої особи заявлені позовні вимоги підтримала і вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.п.1,2,4 ч.1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, у судовому засіданні встановлено, що 18.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області між сторонами укладено шлюб, 11.03.2013 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду шлюб між ними розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 02.06.2014 року задоволено позов [PERSON], та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу). Разом з тим, відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції за вих.№В-1/530 від 24.09.2015 року борг по сплаті аліментів [PERSON] у період з 17.04.2013 року по 31.08.2015 року складає 12461,67 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №01/21-827 від 20.05.2015 року [PERSON] визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню сина, не здійснює за ним належний догляд та контроль, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує його необхідним харчуванням, не цікавиться його здоров'ям, не створює умови для отримання ним освіти, а також не проявляє до нього батьківської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] слід задовольнити, так як позбавлення його батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Доводи відповідача про те, що позивач не дозволяє йому спілкуватися з дитиною, суд до уваги не приймає, адже у судовому засіданні встановлено, та сторонами не заперечувалось, що 24.03.2014 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради надав висновок №01/21-398 від 14.02.2014 року, у якому визначив порядок участі батька [PERSON] у вихованні та усуненні перешкод у спілкуванні з малолітнім [PERSON], надавши один раз на тиждень у неділю з 10.00 до 13.00, однак протягом року батько жодного разу не відвідав сина та не виявив бажання поспілкуватися з ним. Доказів на підтвердження того факту, що позивач не дозволяє відповідачу спілкуватися з дитиною, у відповідності до вимог ст.ст.11, 60 ЦПК України у судовому засіданні надано не було.

Outcome: approved