Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09 березня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. вчинила виконавчий напис на договорі іпотеки № 16/2007/2895Фжр, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. 09.11.2007 за р. № 6951, відповідно до якого з неї на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 16/2007/2895Фжр від 09.11.2007, у сумі 2 354 186,32 грн. 19.03.2021 року, на примусове виконання зазначеного виконавчого напису, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. відкрив виконавче провадження ВП № 64901706. Відповідач не повідомив її про намір стягнути заборгованість на підставі виконавчого напису. Також зазначила, що спірний виконавчий напис учинений поза межами встановленого законом строку. Окрім того, за виконавчим написом з неї стягнута заборгованість за кредитним договором, хоча сам напис учинений на договорі іпотеки. До того ж, зазначена заборгованість уже була стягнута на підставі рішення суду, що набрало законної сили. З огляду на викладені обставини, просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 06.05.2021 року відкрито провадження у справі, та визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису. 19.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.10.2021 року. У судовому засіданні, представник позивача, адвокат Кравченко О.В., позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав суду заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що у провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа № 334/3102/21 між тими ж сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав. У задоволенні зазначеної заяви суд відмовив, про що постановив ухвалу від 19.10.2021. Інших заяв чи клопотань від представника відповідача не надходило. 10.09.2021 від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. надійшли пояснення щодо позову. Позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки спірний виконавчий напис нею вчинений відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та статті 89 Закону України «Про нотаріат». Справу просила розглядати без її участі. Також суду надіслані витребувані копії спірного виконавчого напису, та документів, на підставі яких він вчинений. Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 09.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною було вчинено виконавчий напис № 326, відповідно до якого з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» стягнуто заборгованість за договором іпотеки № 16/2007/2895Фжр, посвідченим 09.11.2007 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за р. № 6951, що укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в забезпечення до Кредитного договору № 16/2007/2895Фжр від 09.11.2007 у сумі 2 354 186,32 (два мільйони триста п`ятдесят чотири тисячі сто вісімдесят шість гривень 32 копійки), що складається 2 110 684,26 - основного боргу; 243 501,96 - відсотків. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводилося за період з 01.04.2018 по 02.03.2021, вартість послуг нотаріуса за вчинення напису склала 2 500,00 гривень, що також підлягає стяганню з боржника. Право вимоги до [PERSON] належить відповідачу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі договору про відступлення прав вимоги № GL3N217214, посвідченого 29.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., за р. № 90, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт», договору про відступлення прав вимоги № GL3N217214, посвідченого 12.05.2020 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального кругу Заверухою Н.І., за р. № 271, укладеного між ТОВ ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 19.03.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., на підставі вказаного виконавчого напису, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64901706 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості, яка виникла за договором іпотеки № 16/2007/2895Фжр, посвідченим 09.11.2007 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за р. № 6951, в забезпечення до Кредитного договору № 16/2007/2895Фжр від 09.11.2007 у сумі 2 354 186,32, що складається 2 110 684,26 - основного боргу; 243 501,96 - відсотків. Відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 2-930/2010 від 08.12.2010 з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 86194 (вісімдесят шість тисяч сто дев`яносто чотири) долари США 60 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 689 125,83 грн., витрати зі сплати судового збору у сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120 грн.. Зазначене рішення набрало законної сили 19.12.2010. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (далі - Закон № 3425) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як зазначено у постанові Верховного Суду України у справі № 754/9711/14-ц від 05.07.2017, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону № 3425, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Статтею 88 Закону № 3425 визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні вимоги закріплені у підпункту 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до підпункту 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Положеннями пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172) передбачена можливість вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі. Для одержання такого виконавчого напису подаються: (а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; (б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; (в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; (г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; (ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з підпунктом 3.6 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 у разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру, наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна; об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору; право оренди чи користування нерухомим майном, що надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна, а також право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи для забудови (суперфіцій), що зазначено у статті 5 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом, що передбачено частиною першою статті 12 Закону № 898. Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону № 898 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Спірним виконавчим написом приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. фактично стягнула з позивача, [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № 16/2007/2895 Фжр від 09.11.2007. Судом встановлено, що ВАТ КБ «Надра» в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 16/2007/2895 Фжр від 09.11.2007. Відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 2-930/2010 від 08.12.2010 з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 86194 (вісімдесят шість тисяч сто дев`яносто чотири) долари США 60 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 689125 гривень 83 копійки, витрати зі сплати судового збору у сумі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120 гривень. Зазначене рішення набрало законної сили 19.12.2010. За таких обставин вимоги про стягнення з позивача заборгованості у сумі 2 354 186,32 грн., що складається 2 110 684,26 грн. - основного боргу; 243 501,96 грн. - відсотків, є безпідставними, оскільки заборгованість вже була стягнута і право банку нараховувати проценти припинилось. Отже, подану нотаріусу заборгованість позивача не можна було вважати безспірною. Висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц. Також, стягнувши з позивачки заборгованість за кредитним договором № 16/2007/2895 Фжр від 09.11.2007 шляхом вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі № 16/2007/2895 Фжр від 09.11.2007, яким були забезпечені зобов`язання [PERSON] за кредитним договором, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. порушила порядок вчинення виконавчого напису. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Щодо посилання позивача на вчинення спірного виконавчого напису поза межами встановленого законом строку суд зазначає таке. Однією з умов зміни строку кредитування є пред`явлення позову про повне дострокове стягнення заборгованості чи про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. Первісний кредитор, ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості у 2010 році. Із набранням рішенням суду законної сили, тобто з 19.12.2010 у первісного кредитора виникло право примусового стягнення боргу. Саме з цього моменту розпочав перебіг трирічний строк звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який сплив 19.12.2013. Суд погоджується із позицією позивача, що перехід права вимоги за кредитним договором на перебіг такого строку не впливає, адже відчуження майнового права має бути здійснене в обсязі, що належить попередньому кредиторові. З урахуванням того, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису 09.03.2021 року, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис учинений поза межами встановленого Законом № 3245 трирічного строку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року). З огляду на те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та вчинення виконавчого напису поза межами встановленого законом строку, є достатніми підставами для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає недоцільним надавати детальні відповіді на інші аргументи учасників справи, зокрема, щодо недотримання відповідачем порядку направлення позивачці вимоги про дострокове погашення заборгованості. Позивач надав належні і допустимі докази незаконності вчинення спірного виконавчого напису. Зокрема, він вчинений з порушенням порядку, поза межами строку його вчинення та за відсутності безспірності заборгованості. Відповідач своїми процесуальними правами учасника справи не скористався, не надав суду будь-яких доказів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис порушує права позивача, тому позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач за подання позову сплатив судовий збір у сумі 908,00 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «Акцент-Банк» від 05.05.2021 за № 25993177. Крім того, позивач сплатив судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «Акцент-Банк» від 05.05.2021 за № 25993270. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved