Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник просить встановити факт припинення трудових відносин між нею та Державним підприємством «Тернопільський державний обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції «Облагростандарт» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначає, що вона з 01 квітня 2008 року перебувала у трудових відносинах з державним підприємством «Тернопільський державний обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції «Облагростандарт» (далі - Облагростандарт), де обіймала посаду головного бухгалтера. У 2014 році, у зв`язку із фактичним припиненням діяльності підприємства, заявник вирішила звільнитись із займаної посади на даному підприємстві, однак, при погодженні заяви на звільнення у неї виникли труднощі. 28 листопада 2007 року начальником Головного управління агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації погоджено кандидатуру на посаду директора Облагростандарту [PERSON] ., який на час звернення заявника із заявою до суду помер. Після смерті [PERSON] наказом № 401-к від 22 липня 2014 року виконуючим обов`язків директора Облагростандарту призначено [PERSON] . Відповідно до наказу № 501-к від 09 жовтня 2014 року останнього звільнено з посади виконуючого обов`язків директора Облагростандарту. Після звільнення [PERSON] іншого керівника не було призначено, а відповідні реєстраційні дії щодо зміни керівника підприємства не проведені. Заявником неодноразово надсилались заяви про звільнення, однак, вони не були затверджені. Із даним питанням [PERSON] звернулась до Міністерства аграрної політики та продовольства України. У відповідь на звернення заявника від 22 лютого 2019 року № 37-25-16/4911, її повідомлено, що призначення/звільнення головних бухгалтерів державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства, не відноситься до повноважень Мінагрополітики. Оскільки самостійно звільнитись із займаної посади заявник не може, просить суд встановити факт припинення трудових відносин між нею та Державним підприємством «Тернопільський державний обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції «Облагростандарт» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2019 року відкрито провадження по справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа - Державне підприємство «Тернопільський державний обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції «Облагростандарт», про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник та її представник у судовому засіданні заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Державного підприємства «Тернопільський державний обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції «Облагростандарт» в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що його неявка у судове засідання без поважних причин не перешкоджає розгляду справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він з 22 липня 2014 року працював виконуючим обов`язків директора Державного підприємства «Тернопільський державний обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції «Облагростандарт», а через три місяці перевівся в Інспекцію сільського господарства Тернопільської області на посаду інженера-інспектора державного технічного нагляду. [PERSON] працювала бухгалтером в Облагростандарті. Причиною переведення свідка стало те, що Облагростандарт мав ліквідовуватися. Повноважень на звільнення [PERSON] свідок не мав, чому він числиться у реєстрі як директор Облагростандарту не знає. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З наданих суду матеріалів вбачається, що 01 квітня 2008 року [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера Тернопільського центру Стандартизації, метрології і якості продукції «Облагростандарт», про що свідчить запис у її трудовій книжці серії [NUMBER] від 05 лютого 1992 року. Як слідує із виписки з наказу № 5 Тернопільського центру «Облагростандарт» від 14 квітня 2004 року, вирішено призначити директором Тернопільського центру «Облагростандарт» [PERSON] згідно поданої заяви, узгодженої з обласним управлінням сільського господарства і продовольства. Згідно довідки № 9-04-86 від 28 листопада 2007 року, виданої Головним управлінням агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації Міністерства аграрної політики України, Головне управління агропромислового розвитку обласної державної адміністрації погоджує кандидатуру [PERSON] на посаду Тернопільського центру «Облагростандарту». Наказом Державної інспекції сільського господарства України № 401-к від 22 липня 2014 року призначено [PERSON] виконуючим обов`язки директора ДП «Тернопільський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції» з 22 червня 2014 року. Відповідно до наказу Державної інспекції сільського господарства України № 501-к від 09 жовтня 2014 року звільнено [PERSON] від виконання обов`язків директора ДП «Тернопільський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції» 10 жовтня 2014 року, у зв`язку з переведенням для подальшої роботи у державній інспекції сільського господарства в Тернопільській області. Як слідує із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство «Тернопільський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції» («Облагростандарт») зареєстроване 20 січня 1993 року, дата запису 17 вересня 2007 року, у формі державного підприємства, уповноваженою особою від установи зазначений [PERSON] (керівник з 22 червня 2014 року, виконуючий обов`язки). В судовому засіданні встановлено, що з середини 2014 року в Облагростандарт заявник неодноразово надсилала заяви про звільнення, однак вони не були затверджені. У листі Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22 лютого 2019 року № 37-25-16/4911 у відповідь на звернення заявника від 22 лютого 2019 року № 37-25-16/4911 про звільнення, повідомлено, що призначення/звільнення головних бухгалтерів державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства, не відноситься до повноважень Мінагрополітики. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що у ньому відсутній спір про право, об`єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності є встановлення визначених юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявниками своїх суб`єктивних прав. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження. Зазначений у частині першій ст. 315 ЦПК України перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не є вичерпним,. За змістом частини другої ст. 315 ЦПК України суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки, а саме, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівників у певних умовах. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до статей 3, 221, 231 КЗпП України в порядку передбаченому главою ХV цього Кодексу, підглядають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об`єднань, членів кооперативних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. У статі 232 КЗпП України визначено, які трудові спори безпосередньо розглядаються в судових і , як правило, це спори про звільнення, і спори про відмови у прийнятті на роботі. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996р. (ратифікована Україною 14.09.2006р.). Так, ст. 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм. При таких обставинах, враховуючи те, що Державне підприємство «Тернопільський державний обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології та якості продукції» («Облагростандарт») фактично припинило свою діяльність, виконуючий обов`язки керівника [PERSON] , як про це зазначено у відомостях про юридичну особу, з 09 жовтня 2014 року звільнений з вказаної посади, і у заявника відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб окрім звернення до суду, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, бути наділеним правом на розірвання договору з метою надання можливості заявнику в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved