Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод» про розірвання трудового договору, зобов'язання видати трудову книжку та довідку про роботу, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за прострочення виплати заробітної плати, компенсації за невикористані щорічні відпустки, стягнення вихідної допомоги, посилаючись на те, що з 05.05.2008 року працювала на в Державному підприємстві «Одеський автомобільний ремонтний завод» головним бухгалтером. Позивачка вказує, що стала до роботи на умовах доставки на роботу та додому транспортом підприємства, бо мешкає в області за 30км. від міста роботи. З липня 2011 року керівництво скасувало доставку її як працівника, через фінансові труднощі і їй стало дуже незручно добиратися на роботу і додому. Крім того, з квітня 2010 року по листопад 2013 року ДП «ОАРЗ» не платило заробітну плату працівникам, в тому числі і їй, чим грубо порушувало ст.115 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про оплату праці». З 03.12.2013 року по 26.12.2013 року підприємство погасило заборгованість перед всіма працівниками по листопад 2013 року без виплати компенсацій за прострочення виплати заробітної плати, чим також порушувало законодавство України. Крім того підприємство не виплатило їй заробітну плату за першу половину грудня 2013 року, а саме до 22 числа місяця, як того вимагає законодавство про працю. Заробітна плата за першу та другу половини грудня 2013 року не виплачені до сих пір, хоча повинна бути виплачена до 07 січня 2014 року. Далі позивачка вказує, що керівник ДП «ОАРЗ» [PERSON] постійно порушує законодавство про працю, адміністративне та господарське право, про що вона неодноразово змушена була писати рапорти на її ім'я за для уникнення відповідальності позивачки, як головного бухгалтера підприємства, за дії чи бездіяльність керівника. Керівник не реагувала на її рапорти, зауваження дзвінки, постійно відсутня на підприємстві, постійно створює умови, які загрожують їй відповідальністю, в тому числі адміністративною та кримінальною. Керівник підприємства [PERSON] завжди зверталася до неї не коректно, принижуючи її в присутності інших осіб, що стало приводом для подачі нею неодноразово заяв про звільнення за власним бажанням. [PERSON] вказує, що багато разів подавала заяви про звільнення, але кожного разу [PERSON] вимагала від неї передачі справ її багатьом бухгалтерам -помічникам, при цьому відмовляючись видавати наказ про її звільнення за власним бажанням. 31.12.2013 року [PERSON] подала на ім'я керівника ДП «ОАРЗ» [PERSON] письмову заяву, в якій вказала що просить звільнити з посади головного бухгалтера підприємства за власним бажанням, саме з 31.12.2013 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Після подання заяви про звільнення позивачка не працювала, вимагаючи проведення з нею всіх необхідних розрахунків, як це передбачено ст.ст.44,47 КЗпП України, однак до теперішнього часу відповідачка відмовляється видати їй належним чином оформлену трудову книжку із відповідним записом про звільнення, відмовляється провести з нею розрахунок та видати довідку про її роботу в ДП «ОАРЗ», із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади часу роботи та розміру заробітної плати, що стало причиною для її звернення до суду. В судовому засіданні позивачкасвій позов підтримала та просила суд ухвалити рішення яким розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 05.05.2008 року між Державним підприємством «Одеський автомобільний ремонтний завод» та нею [PERSON], зобов'язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку з записами про прийняття на роботу та звільнення з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з 31 грудня 2013 року, зобов'язати ДП «ОАРЗ» в особі керівника, видати довідку про її роботу в ДП «ОАРЗ» із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи та розміру заробітної плати,стягнути з ДП «ОАРЗ»на її користь 2111,17 гривень суму компенсації за прострочення виплати їй заробітної плати за квітень 2010 року - листопад 2013 року, стягнути на її користь компенсацію за 202невикористані дні щорічних відпусток в сумі 39412,22 гривні, стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу при звільненні, в розмірі трьохмісячного середнього заробітку, згідно зі ст.44 КЗпП України у сумі - 18065,25 гривень, всього - 54390 гривень 91 копійка. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав з підстав викладених у позовній заяві та показав суду, що [PERSON] має законне право на задоволення позову в повному обсязі, так як в ході розгляду встановлено, безперечне порушення її прав керівництвом ДП «ОАРЗ», яке ігнорує і на час розгляду справи, вимоги ст..115 КЗпП України, ст., ст..24,34 Закону України «Про оплату праці», ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Представник відповідача, арбітражного керуючого [PERSON] (в особі розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), Недашківський Андрій Володимирович, з'явився в судове засідання 28 лютого 2014 року та заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він не мав можливості підготувати заперечення на позов та документи, якими сторона відповідача буде ці заперечення обґрунтовувати. Разом з тим в судовому засіданні представником відповідача було заявлене клопотання про зупинення провадження по справі, яке розглянуто судом. В наступні судові засідання призначені до розгляду на 12 березня 2014 року на 10 годину, на 10 годину 28 березня 2014 року представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є відмітки про вручення документів від суду та судових повісток. За таких обставин суд, враховуючи строки розгляду справ даної категорії, відповідно до положень статті 169ЦПК України вважає за можливе ухвалити по даній справі рішення на підставі наявних у справі доказів, наданих стороною позивача. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статі 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноваженим ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Як вбачається з трудової книжки [PERSON] під порядковим номером 15 значиться запис «прийнята на посаду головного бухгалтера» наказ № 42 від 05.05.2008 року, яка скріплена печаткою підприємства ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод». В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу директора ДП «Одеського автомобільного ремонтного заводу» № 42 від 05.05.2008 року, [PERSON] прийнята на посаду головного бухгалтера заводу з окладом 1711,00 гривень в місяць. У відповідності до наказу № 71 від 12.08.2008 року по особовому складу Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод», [PERSON] головному бухгалтеру встановлено надбавку за збільшення обсягу робіт в розмірі 50% від окладу. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON], неодноразово зверталася до відповідача із вимогою про розірвання трудового договору, укладеного між ними на невизначений строк та проведення розрахунку згідно трудового законодавства. Дані обставини підтверджуються заявою позивачки від 01.08.2013 року, на ім'я управляючої санацією ДП «ОАРЗ» [PERSON] (вхідний номер 192) в якій вона просить звільнити її за власним бажанням з 01.08.2013 року; заявою [PERSON] від 07.08.2013 року (вхідний номер 200) на ім'я управляючої санацією ДП «ОАРЗ» [PERSON] в якій вона просить видати їй копію наказу про звільнення у зв'язку з поданою заявою про звільнення від 01.08.2013 року, оригінал її трудової книжки в день її звільнення, розрахунковий лист за серпень 2013 року у відповідності з діючим законодавством, а також довідки про нараховану заробітну плату за весь період роботи в ДП «ОАРЗ» та про заборгованість по заробітній платі на дату звільнення. Як вбачається з заяви [PERSON] на ім'я управляючої санацією ДП «ОАРЗ» [PERSON] (вхідний номер 204) від 22.08.2013 року, у зазначеному документі позивачка вказує, що у зв'язку з відсутністю наказу керівника про її звільнення до сьогоднішнього дня, вона відкликає свою заяву про звільнення вх..№ 192 від 01.08.2013 року, та у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю, а саме систематичні невиплати заробітної плати їй як працівнику, вимагає розірвати трудовий договір з нею у визначений нею строк, а саме 22.08.2013 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (поважна причина). Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю (ст.38 КЗпП України (поважна причина), вимагає нарахувати та виплатити їй при звільненні вихідну допомогу у розмірі трьох місячного середнього заробітку, вимагає нарахувати та виплатити їй при звільнення компенсацію за невикористані відпустки за період з 05.05.2008 року по день звільнення (по 22.08.2013 року - 187 календарних днів), згідно КЗпП та Закону України «Про відпустки», вимагає виплатити в день звільнення всю заборгованість по заробітній платі з квітня 2010 року по день звільнення та видачі трудової книжки. 04.09.2013 року [PERSON] звернулася до керуючої санацією ДП «ОАРЗ» [PERSON] з черговою заявою (вхідний номер 214), в якій вказує, що у зв'язку з не виданням наказу керівника ДП «ОАРЗ» про її звільнення до сьогоднішнього дня, відкликає свою заяву про звільнення від 22.08.2013 року (вх.№ 204) та у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю, а саме систематичні невиплати заробітної плати їй як працівнику, вимагає розірвати трудовий договір з нею у визначений нею строк, а саме 04.09.2013 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (поважна причина). Згідно зі ст..44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю(ст.38 КЗпП України (поважна причина), вимагає нарахувати та виплатити їй при звільненні вихідну допомогу у розмірі трьох місячного середнього заробітку, вимагає нарахувати та виплатити їй при звільнення компенсацію за невикористані відпустки за період з 05.05.2008 року по день звільнення (по 04.09.2013 року - 189 календарних днів), згідно КЗпП та Закону України «Про відпустки», вимагає виплатити в день звільнення всю заборгованість по заробітній платі з квітня 2010 року по день звільнення та видачі трудової книжки. Бухгалтерські розрахунки по її заробітній платі,зможе надати після отримання наказу про звільнення. Зазначені документи - заяви, складені позивачкою на ім'я керівника ДП «ОАРЗ» в особі керуючої санацією свідчать про бажання позивачки розірвати безстроковий трудовий договір, укладений з ДП «ОАРЗ» 05.05.2008 року. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка з метою розірвання зазначеного трудового договору 31.12.2013 року подала чергову відповідну заяву про керівника ДП «ОАРЗ», на яку керівництво ніяк не відреагувало. До початку розгляду справи по суті суд задовольняв клопотання представника [PERSON] про забезпечення доказів та приймав рішення про витребування у ДП « Одеський автомобільний ремонтний завод» документів, які б підтверджували або спростовували її позов. Ухвала суду про надання доказів отримана представником відповідача про що в матеріалах справи є розписки працівника підприємства про отримання документів, крім того ухвала суду була вручена представнику [PERSON] в судовому засіданні 28.02.2014 року. Однак, представником відповідача будь-які документи на адресу суду надіслані не були, відповідач також не направив до суду будь-яких заперечень щодо позовних вимог, заявлених [PERSON]. В контексті статті 60 ч.1 ЦПК України в цивільному процесі кожна сторона зобов'язана доводити ті обставини на які вона посилається. Працівник в даному випадку позивачка [PERSON] об'єктивно не може довести факт не реагування керівництва ДП «ОАРЗ» на її неодноразові заяви про звільнення за власним бажанням, в тому числі і згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, факт невидачі їй трудової книжки, не виконання вимог про видачу їй довідки про її роботу, не виплат їй заробітної плати, та компенсації за невикористані відпустки, тому що те, чого не було (видачі наказу про звільнення, розрахунку при звільненні) довести дуже важко, або взагалі неможливо. Представнику відповідача довести факт прийняття рішення за заявами [PERSON] про звільнення за власним бажанням, розрахунку з нею, дуже просто. Для цього він може подати до суду копію наказу та розрахункові документи. Що ж стосується вини, то за аналогією із статтею 614 ЦК України обов'язок доведення її відсутності лежить на власникові. З цих підстав, суд враховуючи процесуальну поведінку відповідача, а саме не реагування на заявлений [PERSON] позов, не надання до суду документів, які б підтверджували прийняття керівництвом будь-якого рішення за заявами [PERSON], про звільнення за власним бажанням, розрахунок звільненого працівника, вважає установленими ті обставини на які посилається позивачка, а саме те, що підприємством не виконується законодавство про працю, що керівництво ДП «ОАРЗ» не реагує на її заяви про звільнення з роботи за власним бажанням,незважаючи на те, що [PERSON] з 31.12.1013 року на роботу не виходить та посадові обов'язки не виконує, що при цьому питання про звільнення [PERSON] за її заявою не вирішено, не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 6394,50 гривень, не виплачена компенсація за прострочення виплати заробітної плати за квітень 2010 року-листопад 2013 року, не видана трудова книжка з записами про її звільнення, не виплачена грошова компенсація за 202 дні невикористані відпустки, не видана довідка з місця роботи із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно з частиною 3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. В контексті даної статті власник зобов'язаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань. Сьогодні актуальним є право на звільнення в строк, що визначається працівником,у випадках такого порушення як затримка виплати заробітної плати. Стороною позивача надані до суду докази в підтвердження невиконання відповідачем законодавства про працю: довідка про заборгованість працівнику ДП «ОАРЗ» по заробітній платі на 31.07.2013 року, з якої вбачається, що на 31.07.2013 року [PERSON] мала заборгованість по заробітній платі у сумі 112084,91 гривні; рапорт [PERSON] від 02.12.2013 року, в якому вона звертається до керівника ДП «ОАРЗ» [PERSON] та вказує, що знімає з себе відповідальність за невиплату компенсації працюючим працівникам та звільненим при виплаті заборгованості по заробітній платі; розрахунок компенсації за про строчку виплати заробітної плати [PERSON] від 04.12.2013 року, згідно з яким сума компенсації становить - 2111,17 гривень; рапорт [PERSON] від 03.12.2012 року на ім'я управляючої санацією [PERSON], в якому вона просить встановити їй вільний графік роботи, у зв'язку з тим, що у головного бухгалтера по законодавству ненормований робочий графік, а також у зв'язку з тим, що вона одинока матір з дитиною до трьох років, а заробітну плату підприємство не виплачує з квітня 2010 року; рапорт від 16.04.2013 року вх..№ 95 в якому позивачка звертає увагу керівництва на незаконність можливих дій, щодо зміни суттєвих умов праці та зменшення посадових окладів; рапорт від 31.12.2013 року, яким [PERSON] доводить до відома керівництва, що на 31.12.2013 року в бухгалтерію передані тільки табелі бухгалтерії та охорони підприємства, тому вона знімає відповідальність за не нарахування заробітної плати за грудень 2013 року всім працівникам, в тому числі і звільненим; рапорт від 31.12.2013 року в якому позивачка просить вжити заходи для усунення проблем з комп'ютером головного бухгалтера для роботи бухгалтерії; рапорт від 31.12.2013 року в якому позивачка просить [PERSON] вжити заходів для вирішення питання програмного забезпечення та можливості здачі звітів до податкової інспекції; рапорт від 08.01.2013 року в якому позивачка просить дозволу на використання свого особистого комп'ютера в роботі,з віднесенням всіх витрат, пов'язаних з веденням обліку за рахунок підприємства; наказ № 5-о від 08.01.2013 року про надання дозволу головному бухгалтеру використовувати свій власний ноутбук для ведення обліку ДП «ОАРЗ»; рапорт від 24.05.2013 року,в я кому позивачка просить повернути робочий комп'ютер для ведення обліку; рапорт від 31.07.2013 року про не можливість виконувати посадові обов'язки у зв'язку з поломкою комп'ютера; доповідна записка [PERSON] від 11.07.2013 року № 173 про неможливість виконувати посадові обов'язки у зв'язку з відсутністю комп'ютера для ведення обліку на підприємстві; рапорт [PERSON] на ім'я [PERSON], від 03.12.2012 року в якому, звертається увага на необхідність своєчасно підписувати звіти за керівника підприємства; рапорт [PERSON], в якому вона просить [PERSON] з'явитися на підприємство для підписання звітів; доповідна записка від 28.02.2013 року вх.№ 53, складена [PERSON] в якій вона звертає увагу керуючого санацією [PERSON], що відмовляється нести відповідальність за нарахування заробітної плати працівникам моторного цеху; рапорт [PERSON] від 01.02.2013 року в якому вона відмовляється нести відповідальність за виконання наказу № 7-0 від 30.01.2013 року, в частині складання штатного розпису з 01.02.2013 року; рапорт від 28.02.2013 року вх.№ 52 , в якому [PERSON] просить керівництво підприємства вжити заходів по факту виявлення хімікатів, які не знаходяться на обліку; рапорт від 27.12.2013 року вх.№ 406 в якому [PERSON] звертається до керівника ДП «ОАРЗ» з проханням вжити заходи щодо необхідності дотримання трудової дисципліни працівниками підприємства. З цих підстав суд вважає доведеним той факт, що керівництвом ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод»не виконувалося законодавство про працю, умови трудового договору, укладеного з позивачкою [PERSON], а тому вона має право на розірвання безстрокового трудового договору за власним бажанням у визначений нею строк. Задовольняючи зазначені позовні вимоги, суд також враховує, що у позивачці на утриманні є малолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], якій на 31.12. 2013 року було три роки, що позивачка виховує доньку одна. Відповідно до правил статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом, законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, мінімальний розмір вихідної допомоги визначається колективним договором, але не може бути меншим тримісячного середнього заробітку працівника. Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статі 116 цього Кодексу. Відповідач не надав до суду жодних доказів, які б свідчили про виконання ним вимог законодавства та про видачу позивачці трудової книжки і проведення з нею розрахунку. Згідно із ст.48 Кодексу України про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації, відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Зокрема такий порядок передбачає «Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, і організаціях» від 29.07.1993 року № 58, відповідно до п.4.1. якої трудова книжка має бути заповнена та видана звільненому працівнику відповідно до приведених вище правових норм.Згідно з п.4 Інструкції про прядок ведення трудових книжок, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, вставленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до вимог статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В контексті статті 116КЗпП днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані відпустки. В судовому засіданні встановлено, що позивачці не виплачена заробітна плата за грудень у розмірі - 6394 гривні 50 копійок, компенсація за прострочення виплати їй заробітної плати за період з квітня 2010 року по листопад 2013 року у сумі - 2111 гривень 17 копійок, яку вона не отримала при виплаті цієї заборгованості 04.12.2013 року, не виплачена компенсація за 202 невикористані дні відпустки, які не надавалися позивачці на протязі останніх 5-ти років 7 місяців та 26 днів роботи у розмірі - 39412 гривень 22 копійки. Як вбачається із розрахункового листка по заробітній платі за грудень 2013 року, [PERSON], головному бухгалтеру ДП «ОАРЗ» належить до виплати : 4263,00 - посадовий оклад; 2131,50 - надбавка за перевищення об'єму робіт 50% окладу;компенсація невикористаної відпустки у розмірі - 39412,22 гривні, компенсація за про строчку виплати заробітної плати - 211,17 гривень, вихідна допомога, згідно ст.44 КЗпП України в сумі - 18065,25 гривень. Всього - 54390,91 гривень. Суд, дослідивши правильність проведення вказаних розрахунків, вважає їх доведеними та такими, що відповідають вимогам законодавства. Щодо позовних вимог про зобов'язання керівника ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» видати позивачці довідку про її роботу в ДП «ОАРЗ» із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 49КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Таким чином дана стаття стосується довідки, яка містить обмежене коло відомостей (про роботу із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботу, розміру заробітної плати). І все - таки зазначений перелік є закритим, тобто ст.49 КЗпП України не передбачає видачі довідок, які місять інші відомості. Іншої статті, де б формулювалося право працівника на одержання довідок та інших документів, що стосується його особисто, у Кодексі законів про працю не має. Не встановлений у Кодексі законів про працю і строк видачі таких довідок працівникам. Законодавець рекомендує при вирішення питання про строк видачі зазначених довідок працівникам, керуватися ст.20 Закону «Про звернення громадян», яка ставить за обов'язок звернення, що не потребують обов'язкового вивчення, розглядати та вирішувати невідкладно, а в інших випадках не пізніше 15 днів з дня їх одержання. З проханням про видачу довідки працівник може звернутися до керівника чи іншої посадової особу, на яку покладено обов'язок розглядати такі звернення і готувати довідки. В ході розгляду справи досліджувалася заява позивачки від 01.08.2013 року, на ім'я управляючої санацією ДП «ОАРЗ» [PERSON] (вхідний номер 192) в якій вона просить звільнити її за власним бажанням з 01.08.2013 року; заявою [PERSON] від 07.08.2013 року (вхідний номер 200) на ім'я управляючої санацією ДП «ОАРЗ» [PERSON] в якій вона просить видати їй копію наказу про звільнення у зв'язку з поданою заявою про звільнення від 01.08.2013 року, оригінал її трудової книжки в день її звільнення, розрахунковий лист за серпень 2013 року у відповідності з діючим законодавством, а також довідки про нараховану заробітну плату за весь період роботи в ДП «ОАРЗ» та про заборгованість по заробітній платі на дату звільнення. Таким чином враховуючи, що позивачка ставила питання перед керівником ДП « Одеський автомобільний ремонтний завод» керуючою санацією [PERSON] про видачу вказаної довідки, але позитивного вирішення цього питання так і не отримала, що є порушенням вимог ст. 49 КЗпП України, тому її позов і в цієї частині підлягає задоволенню.

Outcome: approved