Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Уманської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та на виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон без згоди та супроводу батька, посилаючись на те, що в жовтні 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON], який 11 липня 2006 року за рішенням суду було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за №42. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Після розірвання шлюбу поведінка [PERSON] по відношенню до сина та до неї стала ще більше агресивною та зухвалою, відповідач порушував режим життя малолітньої дитини, чинив неймовірний психологічний тиск. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 червня 2006 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина. На даний час [PERSON] безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я сина, його фізичного, духовного та морального розвитку, оскільки безпідставно відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього, при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, відповідач не наводить. Вважає, що така позиція батька неповнолітнього сина шкодить інтересам дитини, що свідчить про зловживання [PERSON] своїми батьківськими правами. На даний час вона має достатню можливість для здійснення зі своєю дитиною тимчасових поїздок за кордон, зокрема до Криму та до Російської Федерації, де проживає значна кількість їхніх родичів, але відповідач згоди на тимчасові поїздки дитини у її супроводі - не надає. В даний час їй не відомо де проживає [PERSON], оскільки останній постійно змінює номери телефонів та місце свого проживання. Під час їхньої останньої розмови відповідач повідомляв їй, що виїхав розвивати власний бізнес в м. Умань Черкаської області та проживає в м. Умані, а тому позов подає до Уманського міськрайонного суду за останнім відомим місцем фактичного перебування відповідача. Позивач [PERSON] просила суд надати дозвіл на виїзд за межі території України у будь-яку країну світу [PERSON], [INFO], без нотаріальної згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері - [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Маньківським РВ УМВС України у Черкаській області 18 серпня 2006 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]), до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року, надати дозвіл [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Маньківським РВ УМВС України у Черкаській області 18 серпня 2006 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]) на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон її сина - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи - служби у справах дітей Уманської міської ради Мороз В.П. в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію відповідача та представника третьої особи - служби у справах дітей Уманської міської ради, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач і відповідач по справі є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON],виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області 24 вересня 2014 року(а.с.9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 11 липня 2006, про що у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за №42 (а.с.8). Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] проживає з матір'ю, даний факт підтверджується актами обстеження умов проживання сім'ї [PERSON](а.с.11). Статтею 9 Конституції України, визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної ради України №789-XII від 27.02.1991р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом №11, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною волею. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. У відповідності до вимог ч.7. ст.7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 150, 155 Сімейного Кодексу України встановлено обов'язок батьків піклуватись про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та право вільно залишати територію України. Статтею 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ч.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. В порядку п.17 Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил - паспорт. Згідно п.18 зазначених Правил, оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані на законі та підтверджені копією свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], копією свідоцтва про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї позивача, а тому підлягають до задоволення частково в частині надання дозволу на виїзд за межі території України у будь-яку країну світу [PERSON], [INFO], без нотаріальної згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері - [PERSON] до досягнення [PERSON] 16-річного віку та надання дозволу позивачу [PERSON] на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон її сина - [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 150, 152, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial