Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала і остаточно вказала, що вона має на праві власності 13/20 часток житлового будинку [ADDRESS]. Іншими співвласниками є [PERSON] -7/20 часток та [PERSON] -49/240 часток. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0600 га, яка знаходиться у постійному користуванні, не приватизована, договір оренди не укладався. [PERSON] є її сусідкою та власницею частини домоволодіння [ADDRESS], належні відповідачці будівлі та господарчі споруди безпосередньо межують з житловою прибудовою «А1» та надвірними спорудами по [ADDRESS], що порушує її права як землекористувача, оскільки [PERSON] постійно збільшувала лінійні розміри своїх надвірних споруд, розташованих на межі з належним їй домоволодінням, неодноразово здійснювала захват землі від її будинку. Так, у 2006 році вона обклала цеглою літню кухню «М», чим збільшила її у розмірі, і для обслуговування літніх кухонь «М, К», сараю «И» поставила паркан і фактично захватила частину земельної ділянки, що відноситься до домоволодіння [NUMBER]. Просить усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача здійснити перенесення свого паркану на лінію задніх стінок належних їй кухонь «М», «К», сараю «И». В судовому засіданні представники позивачки за довіреністю [PERSON], за договором і свідоцтвом адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги і пояснили, що [PERSON] у 2006 році збільшила розміри літньої кухні «М» у бік домоволодіння [ADDRESS], в результаті чого самовільно захватила 50 см земельної ділянки домоволодіння [PERSON] Раніше межа між домоволодіннями [NUMBER] і [NUMBER] проходила за лінією задніх стінок кухонь «М», «К», сараю «И», що було позначено у технічній документації, і ніколи не існувало ніякого паркану, цей паркан встановила відповідачка, чим порушила право [PERSON] на користування своєю частиною земельної ділянки. Відповідачка [PERSON] з представником за договором і свідоцтвом адвокатом [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що вона мешкає у своєму будинку з 1947 року, а [PERSON] у своїй частині будинку не жила з 50- х років, тому не знає, які були раніше межі між їхніми будинками. Вона дійсно облаштувала літню кухню «М», обклала її цеглою, але все це робилося у межах земельної ділянки, яка розташована під її часткою домоволодіння. Усі межі були узгоджені з родичами [PERSON], які були власниками цієї частини будинку [NUMBER], і між ними ніколи не існувало непорозумінь, поки [PERSON] не побажала продати свою частину будинку. Ніколи межі між їхніми будинками не проходили по лінії задніх стінок господарських будівель, там завжди знаходився паркан. Ніколи не виконувалися роботи із землеустрою по визначенню меж земельних ділянок, межові знаки не встановлювалися, але якщо встановити межу по заднім стінкам її будівель, вона буде позбавлена можливості їх обслуговувати. Треті особи [PERSON], [PERSON] як законний представник [PERSON], представник Бердянської міської ради до суду не явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, ніяких заяв до суду не надали, і суд розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що починаючи з 1947 року за господарськими побудовами, зокрема, літньою кухнею «М», існував паркан, який відокремлював домоволодіння [NUMBER] і [ADDRESS], при цьому у час будівлі літньої кухні «М» ніяких претензій або заперечень з боку власників будинку [NUMBER] ніколи не було, за парканом на боці будинку [NUMBER] була вільна земельна ділянка, на якій в подальшому власники цього будинку побудували новий будинок. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, оригінали інвентарних справ по домоволодінню [NUMBER] і [NUMBER], вислухавши свідків, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є сусідами і суміжними землекористувачами. Так, [PERSON] на праві власності належить 13/20 часток у домоволодінні [ADDRESS] в м. Бердянську, [PERSON] на праві власності належить 1/5 частина домоволодіння [ADDRESS], належні сторонам частини домоволодіння безпосередньо межують між собою. При цьому [PERSON] вказує на порушення її права як землекористування частиною земельної ділянки, яка розташована під домоволодінням [NUMBER], з боку [PERSON], яка у 2006 році шляхом збільшення розміру літньої кухні «М» самовільно захватила частину земельної ділянки під домоволодінням [NUMBER]. Для відновлення своїх порушених прав просить зобов'язати [PERSON] перенести паркан між їхніми житловими будинками на лінію задніх стінок належних [PERSON] літніх кухонь «М», «К», сараю «И». При цьому у якості доказу порушення меж земельних ділянок між будинками посилається на схеми та план присадибних ділянок, де вказує на те, що працівниками БТІ при виготовленні технічної документації у різні роки було зафіксовано пересунення меж земельної ділянки [NUMBER] у бік домоволодіння [NUMBER], інвентарні справи на обидва домоволодіння були досліджені у судовому засіданні. Позивачка також зазначає, що земельні ділянки під домоволодіннями [NUMBER] і [NUMBER] не приватизовані, не знаходяться в оренді. Як вбачається з довідки Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради № 545 від 04. 11. 2014 року рішенням Осипенківської міської ради депутатів від 10. 12. 1953 року № 704 було надано згоду на реєстрацію документів на право користування присадибними земельними ділянками в кварталі № 214, до якого входить будинок [ADDRESS], при цьому площа земельної ділянки по [ADDRESS], а також її розміри у цьому кварталі не визначені, інформація щодо закріплення земельної ділянки саме за цим житловим будинком у БТІ відсутня. Аналізуючи позов [PERSON], який поданий в порядку нібито порушених її прав як власника житлового будинку, суд не вбачає жодного посилання на те, які саме її права порушені, оскільки вона не є ані власником земельної ділянки, ані її орендарем, не вказує які права порушені як власника житлового будинку, які конкретно дії вона не може здійснити у зв'язку з існуючим парканом, а тому суд приходить до висновку про наявність спору щодо відновлення меж земельних ділянок між домоволодіннями. Так, згідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власників сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними. Судом встановлено шляхом допиту свідків [PERSON] і [PERSON], що фактичною межею між домоволодіннями починаючи з 1947 року являвся паркан, і цей паркан позивачка просить перенести у бік відповідача на лінію задніх стінок господарчих будівель. Тобто існує спір щодо порушення меж, який позивач підтверджувала даними будівельних паспортів на житлові будинки. Проте частиною 2 ст. 158 ЗК України встановлюється, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Така ж позиція висловлена у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16. 04. 2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де зазначено, що згідно зі статтею 58 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Тобто судом може бути розглянутий спір між сторонами щодо перенесення паркану, який фактично служив як межа між домоволодіннями, тільки після встановлення меж на місцевості, оформлення земельно - кадастрової документації і винесення на цій підставі рішення органом місцевого самоврядування. Крім того, задоволення позову [PERSON] у тому вигляді, як вона просить, завдасть порушення прав відповідачки, яка буде позбавлена права на належне обслуговування своїх господарських будівель, а відновлювати свої права за рахунок порушення прав інших осіб законом не передбачено. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON]

Outcome: dismissed