Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації (Комісія з питань захисту прав дитини) про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 17.12.2015 року і до досягнення сином повноліття. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.10.2016 року по даній справі вищевказану заяву про перегляд заочного рішення було задоволено та скасовано рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2016 року. Також було призначено дану цивільну справу до судового розгляду в Тростянецькому районному суді Вінницької області. Позивач зазначає, що на день подачі позову і на даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати дитину. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 17.12.2015 року по 31.10.2016 року по виконавчому листу № 147/1592/15-ц за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість 9 757,86 гривень Тобто фактично за рік відповідач жодної копійки коштів на утримання сина не надав. Відповідач [PERSON] питанням виховання та розвитку свого сина [PERSON], [INFO] не займається та навіть 17.12.2013 року адресував відповідним компетентним органам заяву про незаперечення проти позбавлення його батьківський прав щодо сина. [PERSON] просила винести рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, та проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації Лукянова Т.В. в судове засідання не з`явився, однак надала на адресу суду клопотання, в якому просила розглянути справу за їх відсутності. При вирішенні даної справи просила врахувати інтереси дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1458, шлюб між [PERSON] та [PERSON] 29.12.2009 року був розірваний (а.с.6). Згідно довідки №3615 від 04.11.2016 року, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради, до складу сім'ї [PERSON], [INFO], входить син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] (а.с.19). Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2016 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.10.2016 року по даній справі було задоволено заяву пре перегляд заочного рішення та скасовано рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2016 року та призначено справу до судового розгляду. Рішенням суду від 22.12.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 17.12.2012 року і до досягнення сином повноліття. Судом встановлено, що на день подачі позову і на даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати дитину, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №51660080. Заборгованість складає 9757,86 грн. (а.с.18). З психолого-педагогічної характеристики на учня [PERSON]. встановлено, що останній навчається у Тростянецькій НВК «СЗШ І-ІІІ ст. №1-гімназія», має навчальні досягнення з шкільних предметів на початковому рівні. Фізичний стан дитини задовільний, проте школяр часто хворіє, іноді скаржиться на головний біль. Темп працездатності низький, через що учень працювати разом з класом не може, постійно відстає від ровесників. На перерві надто активний, непосидючий, некерований, схильний до конфліктів, агресивний (а.с.13). Згідно інформації від 22.12.2016 року №410, наданої директором Тростянецької НВК «СЗШ І-ІІІ Ст. №1-гімназія» на адвокатський запит адвоката Дудіна Л.В., батько [PERSON] за час навчання сина із 01.09.2014 року по 22.12.2016 року жодного разу не був присутній на батьківських зборах, не відвідував школу та не цікавився навчанням сина (а.с.55). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] питанням виховання та розвитку свого сина [PERSON], [INFO] не займається. 17.12.2013 року відповідач [PERSON] адресував відповідним компетентним органам нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківський прав щодо сина [PERSON] [INFO]. Зараз та в майбутньому не матиме до нього матеріальних та родинних претензій (а.с.8). Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, подали до суду письмові заяви, з яких встановлено, що [PERSON] за місцем проживання сина не з'являвся та з ним не спілкувався (а.с.23,24). Класний керівник учня 3-А класу [PERSON]. у своїй заяві зазначила, що дитина проживає з матір'ю та вітчимом. Мама [PERSON] займається вихованням сина, відвідує батьківські збори, бере активну участь у вихованні дитини. Батько [PERSON] за три роки навчання сина школу не відвідував, успіхами в його навчанні не цікавився (а.с.25). Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідачу відомо, що [PERSON] потребує посиленого та особливого ставлення, виховання та навчання. Так, [PERSON] заявою від 27.02.2016 року було надано згоду на надання медичної допомоги (лікування) синові [PERSON] у психоневрологічній лікарні ім. О. І. Ющенка (а.с.7). Заявою від 24.03.2016 року відповідач прохав директора НМЦПССО [PERSON] провести поглиблене психолого-педагогічне вивчення його дитини [PERSON], [INFO], працівниками Вінницької обласної психолого-медико-педагогічної консультації з метою уточнення особливостей навчально-пізнавальної діяльності, визначення подальшої форми навчання (а.с.9). Відповідно до висновку психолого-медико-педагогічного консультування (витяг з протоколу засідання ПМПК) № 11-18к/37 від 29.03.2016 року наданого на дитину [PERSON], [INFO], його рівень розвитку пізнавальної сфери відповідає віку, у нього наявні порушення розвитку емоційно-вольової сфери, фонетико-фонематичний недорозвиток мовлення, навчальні навички сформовано частково, пізнавальний інтерес присутній, темп діяльності знижений, працездатність нерівномірна, рівень навчуваності середній, рівень розвитку дрібної моторики відповідає віку, увага поверхнева, нестійка. Вищевказаним висновком було рекомендовано: -інклюзивна форма навчання за програмою ЗОШ з іспитовим терміном до кінця 2016 року; -системна корекційно-розвиткова робота практичного психолога з підвищення рівня розвитку емоційно-вольової, комунікативної та мотиваційної сфери, створення сприятливих умов для формування навчальних умінь і навичок; -корекційно-розвиткова робота логопеда та вчителя мовного напрямку з розвитку фонематичних процесів, звертаючи увагу дитини на слова, які схожі за артикуляцією та акустичними ознаками; -динамічне спостереження педагогами навчального закладу за успішністю засвоєння знань дитини (а.с. 17). 28.09.2016 року в навчально-виховному комплексі «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 1- гімназія» смт. Тростянець було розроблено та затверджено індивідуальну програму розвитку (ІПР) [PERSON], [INFO] на період 01.09.2016 року - 26.05.2017 року з переліком спеціальних і додаткових послуг (а.с.12). Про хворобливий стан сина також свідчать і інші документи, зокрема виписка із медичної карти хворого від 26.07.2016 року, епікріз (знаходився на лікуванні з 29.02.2016 року по 23.03.2016 року), виписка з історії розвитку дитини від 01.10.2015 року, висновку психолога по результатам обстеження та психокорекційної роботи з [PERSON]. Орган опіки і піклування Тростянецької районної державної адміністрації надав висновок від 09.02.2017 року №01-31/523 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно матеріалів справи відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд розцінює це як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі сина, тому суд в інтересах дитини вважає за необхідне задовольнити даний позов. При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Ухвалою суду від 12.12.2016 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.2 п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного згідно ст. ст. 19, 155, 164-166 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved