Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому посилаючись на відсутність у відповідача [PERSON] права на проживання в житловому будинку [ADDRESS], який належав її чоловіку [PERSON] і успадкований нею після його смерті, що мала місце [INFO], просила ухвалити судове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, шляхом виселення [PERSON] разом з проживаючими з нею дітьми із зазначеного житлового будинку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги і пояснила, що житловий будинок [ADDRESS], згідно свідоцтва на право власності від 25.05.1999 року належав її чоловіку [PERSON] В січні 2002 року на прохання [PERSON] дозволила його сім'ї вселитися в будинок, доглядати за ним і проживати в ньому безкоштовно. Сама вона в цей час вимушена була займатися лікуванням свого сина [PERSON], який є інвалідом. Намірів щодо продажу будинку вони з чоловіком не мали, але [PERSON] вона повідомила, що в разі потреби в продажу будинку він буду першим покупцем, якщо виявить таке бажання. У зв'язку з лікуванням сина їх сім'я понесла значних затрат і потрібні були грошові кошти, тому з чоловіком вони прийняли рішення щодо продажу будинку і в липні 2005 року була досягнута домовленість з [PERSON] щодо ціни купівлі-продажу будинку за 2500 доларів США. Останній відразу передав їй 800 доларів США. Згодом, в серпні 2007 року отримала від [PERSON] 3500 грн. У зв'язку з тим, що [PERSON] більше грошових коштів не надавав, її чоловік [PERSON] після письмового попередження сімї [PERSON] про звільнення будинку звернувся в грудні 2009 року до суду з позовом про виселення останнього та членів його сім'ї. Після обіцянки [PERSON] щодо здійснення повної виплати грошових коштів за будинок восени 2010 року чоловік в кінці серпня 2010 року подав до суду заяву про залишення поданого ним позову про виселення без розгляду, але свою обіцянку [PERSON] не виконав і став ухилятися від зустрічі. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті нотаріусом 02.11.2012 року була заведена спадкова справа за №134/2012. Спадщину у вигляді зазначеного вище житлового будинку вона прийняла, так як постійно проживала із спадкодавцем на час її відкриття. Після смерті [PERSON], що мала місце [INFO], з яким існувала домовленість щодо купівлі-продажу будинку, його дружина [PERSON] добровільно не бажає звільнити займане житло і ставить питання про грошову компенсацію за збудовані ними господарчі споруди, однак дозволу на їх спорудження вони не мали. На даний час вона проживає з двома неповнолітніми дітьми в орендованій квартирі в [ADDRESS] за яку сплачує 1000 грн. щомісяця. Просила задовольнити позов та вирішити питання про судові витрати, понесені нею по сплаті судового збору. Представник відповідача [PERSON] заявлений позов не визнав і пояснив, що в березні 2001 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з пропозицією купити в неї житловий будинок [ADDRESS], пояснивши при цьому, що виїздить із сім'єю в Росію на проживання до м. Санкт-Петербург, де перебуває її чоловік [PERSON], та дозволила його сім'ї вселитися в будинок і проживати в ньому, а восени вона приїде з чоловіком для оформлення угоди купівлі-продажу будинку. Домовилися щодо ціни угоди за 2500 доларів США. Приїхала вона в липні 2005 року і отримала від сім'ї 800 доларів США, про що в присутності свідків написала розписку. Вдруге вона з'явилася 29.08.2007 року і отримала 3500 грн. еквівалентні 700 доларів США. В кінці серпня 2009 року чоловік позивача [PERSON] став вимагати за будинок 10000 доларів США або ж звільнити будинок. На пропозицію [PERSON] переоформити будинок в нотаріуса за ціною в 25000 грн. та зняти з реєстрації членів родини, [PERSON] відмовився і вимагав для цього додаткової оплати. Таким чином, домовленість щодо купівлі-продажу будинку, яка мала місце між [PERSON] та позивачем, частково виконана, але остання до теперішнього часу ухиляється від нотаріального оформлення цієї угоди і не бажає повертати отриманий нею завдаток в подвійному розмірі. Крім того, за час проживання в будинку за кошти сімейного бюджету було покращено його технічний стан та збудовано господарські споруди: літню кухню вартістю 100000 грн., коридор, веранду, туалет, ванну, корівник, сінник, погріб, замінено двері та паркан, зацементовано подвір'я. Посилаючись на вищевикладене представник відповідача просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Казанківської райдержадміністрації, Єна Л.В. вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки родина відповідача [PERSON] тривалий час проживає в будинку [PERSON] і на побудову додаткових будівель та споруд цією родиною були затрачені значні грошові кошти, що унеможливлює їх виселення з цього будинку. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст.317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї (дружини, їх дітей та батьків), інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У випадку порушення його прав, не пов'язаного з позбавленням права власності, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні. У разі, коли такі перешкоди полягають у неправомірному користування житлом власника, або іншим належним йому приміщенням для цілей проживання, останній вправі, відповідно до положень житлового законодавства, вимагати виселення із належного йому приміщення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.12.1997 року (свідоцтво серії [NUMBER]). На підставі рішення виконкому Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району від 25.05.1999 року [PERSON] 27.05.1999 року було видано Свідоцтво на право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно довідки виконкому Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району від 20.11.2012 року за №709 в зазначеному вище будинку зареєстровані: [PERSON] (до дня смерті [INFO]), його дружина [PERSON], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. У 2002 році з метою догляду за вказаним будинком, в якому ніхто не проживав, з дозволу [PERSON] в цьому будинку безоплатно стали проживати подружжя [PERSON] і [PERSON] із сином [PERSON], [INFO]. Письмового договору найму житла сторони не укладали, так як між ними існувала домовленість щодо намірів укласти в подальшому договір купівлі-продажу згаданого будинку за ціною в 2500 доларів США. 29 липня 2005 року на підтвердження наміру укласти договір купівлі-продажу [PERSON] було передано [PERSON] 800 доларів США, про що остання написала розписку. 29 серпня 2007 року [PERSON] передав [PERSON] грошову суму, еквівалентну 700 доларів США (3500 грн.). До дня смерті [PERSON], що мала місце [INFO], між ним, як власником-продавцем житлового будинку, та [PERSON], як покупцем, не було укладено договору купівлі-продажу цього будинку, який в силу вимог ст.334 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, як не було отримано власником майна в повному обсязі грошової суми, обумовленої домовленістю сторін, тому у [PERSON], як набувача майна, не виникло право власності на це майно. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.11.2013 року [PERSON] помер у віці 39 років в селі Миколо-Гулак Казанківського району. Спадкоємець [PERSON], яка проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] на день відкриття спадщини, є законним власником спадкового майна у виді житлового будинку [ADDRESS], з моменту відкриття спадщини - з 07.08.2012 року незалежно від одержання свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1298 ЦК України). Таким чином, користувач житла відповідач [PERSON], за відсутності згоди власника цього житла [PERSON] на його використання, неправомірно користується житлом позивача, тому на її вимогу зобов'язана його звільнити, а враховуючи те, що остання відмовляється це робити і здійснює перешкоди позивачу у користуванні її житлом, вона підлягає виселенню разом з проживаючими з нею неповнолітніми дітьми, в інтересах яких вона діє. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору, належить стягнути на її користь з відповідача.

Outcome: approved