Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що заявник є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Вказуючи, що в договорі купівлі-продажу вказаного житлового будинку від 27 серпня 2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав № 35592286 від 24 вересня 2012 року допущено помилку в написанні її по батькові: зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] », що не відповідає записам в паспорті громадянина України і свідоцтві про народження, а також унеможливлює здійснення нею права власності в повному об`ємі, просила встановити факт, що вищевказані правовстановлюючі документи належить їй [PERSON] . Заявник у судове засідання не з`явилася, 18 березня 2020 подала до суду заяву, в якій вказала, що подану до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримує, просить її задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а.с. 25). Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, 18 березня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] (а.с.27). Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всебічно, повно і об`єктивно обставини справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 17). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 серпня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Турійського районного нотаріального округу Волинської області Гутом Василем Павловичем та зареєстрованого в реєстрі за Р№ 691 (а.с. 14-16). Особа покупця на момент укладення зазначеного договору була встановлена на підставі паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Турійським РВ УМВС України у Волинській області 21 жовтня 1999 року. Відповідно до зазначеного паспорта [PERSON] народилася [INFO] в селі Роздол Миколаївського району Львівської області (а.с. 11). З паспорта громадянина України № 003523148, виданого 26 червня 2019 року Турійським районним сектором Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, та довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 2 липня 2019 року видно, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в селі Роздол Миколаївського району Львівської області (а.с. 5-6). Дата і місце народження заявника аналогічно зазначено і в свідоцтвах про її народження та укладення шлюбу (а.с. 10). Аналіз змісту вищевказаних документів дає підстави для висновку, що вказані в них відомості про особу [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Звертаючись до суду, заявник вказувала, встановлення факту належності правовстановлюючих документів на нерухоме майно їй необхідно для користування та розпорядження ним. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також враховуючи, що написання по батькові заявника в правовстановлюючих документах на нерухоме майно не відповідає запису в її свідоцтві про народження та в паспорті, що унеможливлює використання нею цих документів для реалізації свого права на розпорядження належним їй нерухомим майном, представлені заявником докази на підтвердження правильності написання її по батькові в контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, то суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та її належить задовольнити. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved