Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 12 січня 2019 року близько 8 години 40 хвилин в м. Носівка Чернігівської області по вул. Вокзальна [PERSON] керував автомобілем «AUDI A4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення пунктів 10.1, 10.2 ПДР України виїжджаючи зі стоянки, перед початком руху, не переконався у безпечності маневру, здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався по вул. Вокзальна, під керуванням [PERSON] . Вона (позивач) є власником автомобіля «ВАЗ-21102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок зіткнення автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження № 018/19 від 13 березня 2019 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 8 358,01 грн. Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2019 року в справі № 741/94/19 [PERSON] було визнано винним у спричиненні ДТП, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ СК «Галицька» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО95898 від 8 жовтня 2018 року. 16 січня 2019 року [PERSON] направив ПрАТ СК «Галицька» та ТОВ «Сінерджи Техасистенс» повідомлення про ДТП. У зв`язку із тим, що у встановлений законодавством строк ніхто з представників ПрАТ СК «Галицька» на місце ДТП не прибув, до огляду належного їй (позивачу) автомобіля не приступив, вона (позивач) звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] щодо проведення автотоварознавчого дослідження. 26 березня 2019 року вона (позивач) зверталася із письмовою заявою до ПрАТ СК «Галицька» про виплату страхового відшкодування, але до цього часу жодної відповіді не отримала, страхове відшкодування їй не було виплачене. У зв`язку із пошкодженням майна та тривалим порушенням відповідачем прав на отримання страхового відшкодування відповідно до закону вона (позивач) зазнала моральної шкоди. Вона (позивач) на певний час була позбавлена можливості користуватися своїм майном за призначенням, вимушена була захищати своє майнове право в судовому порядку. Унаслідок цього її (позивача) звичні умови життя було порушено.\~ [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її корись: - страхове відшкодування у розмірі 8 358,01 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження 920 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування 1 547,26 грн., 3 % річних 151,82 грн., інфляційні витрати 33,43 грн. та моральну шкоду 5 000 грн.; - судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 313,90 грн. У судове засідання позивач та її представник адвокат Коверзнев Д.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти, відзив не подав. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Ухвалою від 12 лютого 2021 року суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2019 року, яка набрала законної сили, встановлено, що 12 січня 2019 року близько 8 години 40 хвилин в м. Носівка Чернігівської області по вул. Вокзальна [PERSON] керував автомобілем «AUDI A4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення пунктів 10.1, 10.2 ПДР України виїжджаючи зі стоянки, перед початком руху, не переконався у безпечності маневру, здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що рухався по вул. Вокзальна, під керуванням [PERSON] (а.с. 9-10). Цією постановою [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у спричиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У судовому засіданні встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «AUDI A4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було застраховано в ПрАТ СК «Галицька» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії № АО95898 від 8 жовтня 2018 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11). З матеріалів справи (а.с. 15-17) вбачається, що позивач повідомила ПрАТ СК «Галицька» про дорожньо-транспортну пригоду письмовим повідомленням від 15 січня 2019 року. 26 березня 2019 року позивачем до ПрАТ СК «Галицька» було подано заяву про страхове відшкодування. У судовому засіданні встановлено, що розмір (вартість) збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-21102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті ДТП від 12 січня 2019 року становить 8 358,01, що підтверджується копією висновку експерта № 018/19 за результатами автотоварознавчого дослідження від 13 березня 2019 року (а.с. 25-41). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування розміру збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ-21102», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті ДТП від 12 січня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Ураховуючи положення ст. 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Так, відповідно до підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Пунктом 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до пункту 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку, та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Отже, за змістом законодавства про страхування настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Таким чином, в межах суми страхового відшкодування відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 8 358,01 грн. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником позивача в позовній заяві проведено розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до яких загальний розмір пені з розрахунку кількості днів прострочень у відповідних періодах заборгованості, виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, становить 1 547,26 грн., 3 % річних 151,82 грн., інфляційні втрати 33,43 грн. Відповідачем не надано суду доказів на спростування правильності проведених представником позивача розрахунків розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання. Виплата страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, тому за прострочення такої виплати страховик має відшкодувати застрахованій особі матеріальні втрати від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсації (плати) за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати застрахованій особі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 26 червня 2018 року у справі № 607/1373/16-ц. Таким чином, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню пеня у розмірі 1 547,26\~ грн., 3 % річних у розмірі 151,82 грн. та інфляційні витрати у розмірі 33,43 грн. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частин 1-3 ст. 23 ЦК України, пунктів 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ураховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 500 грн. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У судовому засіданні встановлено, що позивач понесла витрати на залучення експерта\~ для проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 920 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 313,90 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1; 41; 43-55; 62). Зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial