Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1995 року вона є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Крім того, їй належить 1/3 частка у зазначеному житлі на підставі договору дарування частини квартири від 25 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Терещенко В. В., реєстровий №5-3677. Право власності зареєстроване у КП «ВООБТІ» відповідно 09 червня 1995 року та 09 січня 2004 року в реєстрі №1/20653. Іншим співвласником зазначеної квартири є відповідач на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1995 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року встановлений порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділено [PERSON] кімнату 5, площею 7,4 кв. м, виділено [PERSON] кімнату 3, площею 17,3 кв. м, з балконом, кімнату 4, площею 11,3 кв. м з балконом, у їх спільному користуванні залишені: кухня 2, площею 7,4 кв. м, вбиральня 8, площею 4,0 кв. м., ванна кімната 7, площею 2,8 кв. м., коридор 1, площею 5,5 кв. м, коридор 6, площею 4,0 кв. м. Сторони мають окремі особові рахунки, відкриті 21 листопада 2019 року, [NUMBER] та № [NUMBER] . Згідно довідки ОСББ «Хлібна 23» від 20 вересня 2017 року №640 у даній квартирі проживали та були зареєстрованими п`ять осіб: [PERSON] , [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] , онука [PERSON] [INFO] син сторін [PERSON] помер. Позивач зазначає, що вона особисто сплачує усі рахунки за отримані комунальні послуги, у той час як відповідач від їх оплати ухиляється. Позивач вважає, що [PERSON] як співвласник житла та споживач послуг також повинен нести такі витрати та компенсувати їй частину уже сплачених нею витрат за користування комунальними послугами за 2017 - 2019 року у загальній сумі, за її розрахунком, 7 334,55 грн. Крім того у 2017 році позивач зі згоди відповідача встановлювала автономне опалення, понісши відповідні витрати з виготовлення проектної документації, купівлі необхідних матеріалів, котла та виконання монтажних робіт на загальну суму 34 492,81 грн. Враховуючи належність відповідачу 1/3 частки квартири, вважає, що він має відшкодувати третину цих витрат, що становить 11 497,60 грн. За таких обставин просила стягнути з [PERSON] на свою користь 18 832,15 грн понесених витрат при оплаті комунальних послуг та поліпшення житлових умов. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом з позовною заявою із додатками було надіслано за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача. 13 квітня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача, які за своїм змістом є відзивом на позовну заяву [PERSON] , де він, зокрема просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Доводи відзиву на позовну заяву фактично зводяться до викладення обставин користування квартирою без заперечення чи спростування обставин оплати комунальних послуг та поліпшення спірної квартири. Згідно з ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Однак відповідачем було подано до суду відзив без документів, що підтверджують його надіслання (надання) і доданих до неї доказів позивачу. Тому наданий відповідачем відзив на позовну заяву суд не бере до уваги, зважаючи на його подання з порушенням встановленого процесуальним законодавством порядку. Разом з тим, суд вважає за можливе звернути увагу на заяву відповідача, викладену у відзиві, щодо застосування строків позовної давності. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року витребувано з Центру муніципальних систем управління оборотні відомості по сплаті житлово-комунальних послуг за період 2017-2019 років та з ОСББ «Хлібна 23» інформацію щодо дати з якої було здійснено розподіл рахунків та за якими видами послуг по квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 178, 279 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1995 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів від 27 квітня 1995 року №252, Договору дарування частини квартири від 25 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Терещенко В. В. за реєстровим №5-3677, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу [PERSON] (2/3 часток) та відповідачу [PERSON] (1/3 частки). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року по справі №127/32464/18 встановлений порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділено [PERSON] у користування кімнату 5, площею 7,4 кв. м, виділено [PERSON] у користування кімнату 3, площею 17,3 кв. м. з балконом, кімнату 4, площею 11,3 кв. м з балконом, залишені у спільне користування [PERSON] та [PERSON] : кухня 2, площею 7,4 кв. м, вбиральня 8, площею 1,4 кв. м, ванна кімната 7, площею 2,8 кв. м, коридор 1, площею 5,5 кв. м, коридор 6, площею 4.0 кв. м. Згідно довідки ОСББ «Хлібна 23» від 20 вересня 2017 року №640 у зазначеній квартирі зареєстровані п`ятеро осіб: власник - [PERSON] з 24 жовтня 1986 року, чоловік - [PERSON] з 24 жовтня 1986 року, син - [PERSON] з 24 жовтня 1986 року, донька - [PERSON] з 22 жовтня 1986 року, онука - [PERSON] з 01 грудня 2006 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 травня 2018 року. За даними довідки ОСББ «Хлібна 23» від 16 жовтня 2019 року №811 на даний час у квартирі зареєстровані четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З матеріалів справи також убачається, що з 01 жовтня 2019 року [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а [PERSON] особовий рахунок № [NUMBER] з послугою - внески на витрати на управління будинком на підставі заяви [PERSON] від 17 жовтня 2019 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг ( ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги Ї регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Відповідно до ч.3 ст.156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як установлено судом сторони є співвласниками спірної квартири, користуються житлово-комунальними послугами і відповідно до закону зобов`язані оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. Разом із тим, враховуючи проживання у цій квартирі інших мешканців - членів сім`ї сторін та їх користування послугами, при розрахунку вартості витрат спожитих житлово-комунальних послуг такі витрати враховуються відповідно до кількості таких мешканців. За матеріалами справи слідує та не спростовується відповідачем, що [PERSON] одноосібно сплачувала за спожиті житлово-комунальні послуги відповідно до нарахувань, наведених у оборотних відомостях, що підтверджується квитанціями, наданими позивачем. При цьому суд вважає належним доказом нарахувань за спожиті житлово-комунальні послуги та їх сплату оборотну відомість за 2017-2018 роки, адже така сформована в Уніфікованій муніципальній базі даних муніципального проєкту виконавчого комітету Вінницької міської ради «Єдиний рахунок», що є місцевим проєктом, спрямованим на забезпечення єдиної політики інформування населення щодо надання житлово-комунальних послуг, споживачів обліковою інформацією та можливістю оплати комунальних послуг. Крім того, сплата позивачем житлово-комунальних послуг підтверджується оборотною відомістю по сплаті житлово-комунальних послуг за період з травня 2017 року до грудня 209 року, наданою Центром муніципальних систем управління на виконання вимог ухвали суду від 14 травня 2020 року. За розрахунком позивача, сума одноосібно понесених нею витрат по оплаті житлово-комунальних послуг за період 2017-2019 роки становить 31329,18 грн, з яких: у січні-грудні 2017 року - 9 116,35 грн, у січні-грудні 2018 року - 7 851,87 грн, у січні-грудні 2019 року - 14 360,96 грн, що загалом підтверджується наявними у справі квитанціями. Разом з тим, слід врахувати, що в жовтні місяці 2019 року проведений розподіл особових рахунків в частині оплати витрат на управління (утримання) будинком, а тому сума коштів сплачених позивачем в частині цих витрат за жовтень-грудень 2019 року не може бути врахована для відшкодування. Решта суми оплати за житлово-комунальні послуги, з урахуванням викладеного вище, має бути розділена відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. З огляду на сплату позивачем грошових коштів за надані житлово-комунальні послуги, сума, що припадає з розрахунку на одну особу підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Визначаючись з розміром коштів, що підлягають стягненню на користь позивача за оплату житлово-комунальних послуг, суд дійшов до наступного. За розрахунком позивача з відповідача підлягає стягненню частина витрат по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 7 334,55 грн, з яких: 1823,32 грн - за січень-грудень 2017 року, 1920,99 грн. - січень-грудень 2018 року, 3590,24 грн - січень-грудень 2019 року. З таким розрахунком в цілому слід погодитися, адже він арифметично вірно проведений з урахуванням вартості кожної з надаваних комунальних послуг та кількості зареєстрованих мешканців у відповідний період кожного місяця кожного року, окрім врахування вартості послуги по утриманню будинком за період жовтня - грудня 2019 року (період розподілу особового рахунку). Відповідно сума за цей період підлягає виключенню та за період січень-грудень 2019 року сума витрат на одну особу становитиме 3465, 89 грн (( 14360, 96 грн - 497,40 грн):4, де 14 360,96 грн - сума всіх витрат за період січень-грудень 2019 року, 497,40 грн - сума витрат з оплати послуг по утриманню будинком за період жовтня - грудня 2019 року, 4 - кількість зареєстрованих осіб в помешканні в 2019 році). Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності та просить його застосувати. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки позивач звернулася до суду з позовом 23 березня 2020 року (дата відправлення поштової кореспонденції), тому слід дійти висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимоги про стягнення частини оплати за житлово-комунальні послуги у січні-лютому 2017 року в сумі 570,54 грн. Суд також не вбачає обставин, визначених ст. 264 ЦК України, які би свідчили про переривання вказаного строку. Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача частину витрат по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 6 639,66 грн, з яких: 1 252,78 - за березень-грудень 2017 року, 1 920,99 грн. - січень-грудень 2018 року, 3465, 89 гр - січень-грудень 2019 року. Щодо стягнення частини витрат, пов`язаних із встановленням індивідуального опалення, то суд також дійшов висновку про необхідність їх стягнення з відповідача, зважаючи на обов`язок співвласника брати участь у витратах на утримання квартири. При цьому, суд враховує, що такі витрати понесені позивачем за згодою відповідача, а надані позивачем докази щодо цих витрат суд оцінює як належні та допустимі докази в силу положень цивільно-процесуального законодавства. За розрахунком позивача нею понесені витрати на встановлення індивідуального опалення в сумі 34 492,81 грн, тому відповідно 1/3 частки від цієї суми становить 11497,60 грн. Однак суд не повністю погоджується із визначеним позивачем розміром, оскільки під час розрахунку нею допущена арифметична помилка та врахована комісія банку за розрахунково-касове обслуговування, що не може включатися до загальної суми фактичних витрат. Так відповідно до наданих позивачем квитанцій та товарних чеків загальна сума понесених нею витрат по встановленню індивідуального опалення, у тому числі придбання необхідних матеріалів, обладнання, виготовлення технічної документації та виконання монтажних робіт, становить 34 422,40 грн ( 1706,00 грн - товарний чек від 03 жовтня 2017 року, 12600,00 грн - товарний чек від 13 вересня 2017 року №23_000348, 10510,00 грн - товарний чек від 19 вересня 2017 року № 23_000359, 1156,70 грн - фіскальний чек від 21 серпня 2017 року №0016, 422,64 грн - фіскальний чек від 21 серпня 2017 року №0017, 370,74 грн - фіскальний чек від 21 серпня 2017 року №0018, 65,88 грн - фіскальний чек від 01 листопада 2017 року №003, 549,44 грн - фіскальний чек від 01 листопада 2017 року №004, 7041,00 грн - квитанція від 22 вересня 2017 року №0.0.855830279.1). Тобто 1/3 частки (що відповідає розміру частки відповідача у праві власності на спірну квартиру) становить 11474,13 грн, які підлягають стягненню із відповідача на користь [PERSON] . Вказані витрати проведені позивачем в серпні - листопаді 2017 року, остання звернуся до суду в березні 2020 року, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності, про що вказував відповідач. Отже загальна сума коштів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 18 113,79 грн, з яких: витрати по оплаті комунальних послуг - 6 639,66 грн, 11 474,13 грн - витрати на встановлення індивідуального опалення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та враховуючи розмір задоволених вимог, те, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 808,72 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial