Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 84 по вулиці Центральній в селі Бобли Турійського району Волинської області, в якому зареєстрована вона та колишній член її сімї відповідач, який був чоловіком її дочки. Вказуючи, що відповідач фактично не проживає у будинку приблизно з 2010 року, інтересу до житла не проявляє, не здійснює витрат на його утримання, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, та просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не зявилися, то відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду із позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилалася на положення статті 405 ЦК України та статей 71, 72 ЖК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 317, частини 1\~статті 319 ЦК України\~зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд і незалежно від волі інших осіб. Згідно з\~статтею 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказані положення цілком узгоджуються із вимогами статті 150 ЖК УРСР та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статей 64, 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство. Судом встановлено, що житловий будинок № 84 по вулиці Центральній в селі Бобли Турійського району Волинської області належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с.\-\-\- 7-8). Місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною вище адресою (а.с. 19). У довідці про склад сімї Боблівської сільської ради Турійського району № 741 від 24 жовтня 2018 року вказано, що відповідач до складу зареєстрованих членів сімї позивача входить як «колишній зять» (а.с. 9). Шлюб між відповідачем та дочкою позивача розірвано, що підтверджується рішенням Турійського районного суду Волинської області від 28 березня 2011 року (а.с. 15). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов від 12 жовтня 2015 року, 03 листопада 2017 року, 04 жовтня 2018 року відповідач у належному позивачеві будинку фактично не проживає з грудня 2010 року (а.с. 10, 12, 13). Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач втратив інтерес до житла, оскільки близько 8 років у ньому фактично не проживає. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності відповідача понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду справи таких фактів встановлено не було. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом будинком № 84 по вулиці Центральна в селі Бобли Турійського району Волинської області. З урахуванням того, що відповідно до положень статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин, покликання позивача на положення статей 71, 72 ЖК УРСР, як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, суд до уваги не приймає у звязку з тим, що питання щодо права користування житлом у приватному житловому фонді регулюються\~Цивільним кодексом України, а зазначені статті ЖК УРСР регулюють це питання у випадку користування житлом в державному чи громадському житловому фонді. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. На підставі викладеного, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, статей 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved