Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в якій просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі однієї четвертої частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до припинення [PERSON] навчання у навчальному закладі Вінницького національного аграрного університету ІІІ-ІУ рівня акредитації, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років у випадку навчання, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, та стягнути із відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що 04.12.2015 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає із нею. У зв`язку із тим, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно приймати участь в утриманні доньки відмовився, за рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2017 з відповідача було стягнуто аліменти до досягнення донькою повноліття. Відповідач має можливість матеріально утримувати доньку, оскільки не є інвалідом, працює не офіційно і до настання донькою повноліття сплачував аліменти. На момент подання позову донька є студенткою 2 курсу факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії денної форми навчання Вінницького національного аграрного університету ІІІ-ІУ рівня акредитації. Відповідач добровільно надавати допомогу відмовляється, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду. Вказала, що вона не має можливості сама надавати матеріальну підтримку та утримувати доньку, так як дорога до м.Вінниця становить 150,20 грн., а навчання на кафедрі військової підготовки ВНАУ становить 4500,00 грн. Позивач [PERSON] 16.09.2019 за вх..№6603 подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання (17.10.2019 та 01.11.2019) не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи без її участі (а.с.10). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 17 жовтня 2019 року на 10 годину 30 хвилин (а.с.16-19), закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 01 листопада 2019 року на 13 годину 30 хвилин (а.с.22-24), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів - копії паспорта громадянина України (а.с.2) встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Зозів Липовецького району Вінницької області, зареєстрована по [ADDRESS] , 01.03.2016 зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] . Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 18.09.2007 (а.с.4) встановлено, що 15 вересня 2001 року у селі Русава Ямпільського району Вінницької області народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] Із довідки №073 від 03.09.201, виданої Вінницьким національним аграрним університетом факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії денної форми навчання (а.с.5) встановлено, що [PERSON] дійсно є студентом ІІ курсу факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії денної державної форми навчання Вінницького національного аграрного університету ІІІ-ІУ рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2019 до 31.08.2020. Із довідки вих..№54 від 04.09.2019 виданої кафедрою військової підготовки Вінницького національного аграрного університету (а.с.6) встановлено, що [PERSON] , 2001 року народження, зарахована з 01.09.2019 слухачем кафедри військової підготовки Вінницького національного аграрного університету на навчання за програмою підготовки офіцерів, за рахунок коштів фізичних осіб (наказ від 30.08.2019 №392д). Орієнтовна дата закінчення навчання - 01.09.2021. Із копії квитанції №19 від 27.08.2019 (а.с.8) встановлено, що [PERSON] внесла 4500,00 грн. за навчання. Із копії фіскального чеку від 06.09.2019 встановлено, що проїзд з м. Вінниця до м.Ямпіль Вінницької області становить 150,20 грн. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. N3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 статті 199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина в твердій грошовій сумі або у частці від доходу платника. При визначенні суми, яку потребує донька відповідача на період навчання, суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, оскільки на противагу цьому суду відповідачем доказів не надано, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує розмір вартості навчання, здійснення оплати навчання, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; витрати на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини, визначає їх у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до закінчення [PERSON] навчального закладу - Вінницького національного аграрного університету факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії денної форми навчання, тобто, до 31.08.2020 включно. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суду не надано доказів, що [PERSON] продовжуватиме навчання до 23 років, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів до досягнення нею 23 років. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулась до суду із позовом 16 вересня 2019 року за вхід.№6602, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 16 вересня 2019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ст.141 ч.1 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: partial