Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить виселити [PERSON] , [INFO] з належного їй на праві приватної власності житлового будинку, що в [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Посилається на те, що відповідач по справі є колишнім зятем та зареєстрований і фактично проживає в належному їй житловому будинку. Поведінка [PERSON] є неналежною, він не сплачує ні комунальні платежі, ні орендну плату за користування житлом, постійно вчиняє сварки, бійки, зловживає спиртними напоями. Відповідач є агресивним та погрожує їй та дочці [PERSON] Ними неодноразово викликалась поліція, до відповідача застосовувались усі заходи громадського впливу. Свільне проживання неможливе, відповідач своїми діями перешкоджає їй користуватись власним житлом, просить в порядку ч.1 ст.116 ЖК виселити [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Відповідач подав\~до суду\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~просить відмовити\~в задоволенні\~позову,\~посилаючись на\~те,\~що \~позивачем не\~надано суду\~належних,\~допустимих,\~достовірних доказів\~та достатніх\~доказів,\~які б\~підтверджували порушення\~ним прав\~та законних\~інтересів [PERSON] ,\~що робить\~неможливим для\~неї проживання\~з ним\~в одному\~будинку.\~Конфлікти між\~ним та\~третьою особою\~ [PERSON] \~не стосувались\~житлових відносин\~та не\~мали відношення\~до користування\~спірним житловичм\~будинком,\~розташованим за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Доказів,\~які б підтверджували як допущення ним порушень правил співжиття, так і їх відношень до житлових відносин та до користування спірним житловим будинком не має, доказів про укладення між ними договору найму конкретного приміщення в спірному будинку, з визначенням розміру оплати за його користування або визначених розміру його частки в оплаті загальних витрат на утримання будинку, не надано. Третя особа [PERSON] надала письмові пояснення щодо відзиву, в якому зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем в 2010 році, останній перестав бути членом їх сім`ї. В добровільному порядку він не бажає покинути житло, яке є власністю її мами, хоча може піти проживати у домоволодіння своєї матері в [ADDRESS] . [PERSON] грубо порушує правила співжиття у маминому домоволодінні, вчиняє домашнє насильство щодо неї, нищить майно в будинку, погрожує підпалом. Вона неодноразово зверталась за допомогою в органи поліції, на відповідача складались протоколи та виносились попередження, штрафи та заходи впливу про те, це не дало ніякого результату, оскільки він і далі створює нестерпні умови для них. Спільне проживання перешкоджає нормальному її проживанню та її рідним. Вважає, що позов слід задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити позов. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала письмові пояснення та вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] , представник відповідача адвокат Аламбець Н.М. в судовому засіданні позову не визнали. Вважають його безпідставним та необґрунтованим, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником незакінченого будівництвом житлового будинку в [ADDRESS] , про що свідчить копія свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок незакінчений будівництвом від 24.07.1987 року, видане виконавчим комітетом Копичинецької міської Ради народних депутатів Гусятинського району (а.с.11). Згідно повідомлення Чортківського міжміського бюро технічної інвентаризації № 619 від 18.09.1987 року адресованого [PERSON] незакінчені будівництвом житлові будинки реєстрації не підлягають. Тільки після закінчення будівництва передбачених проектом будівель і споруд та повного благоустрою присадибної земельної ділянки, як це передбачено договором забудови і введення в експлуатацію даного житлового будинку приймальною комісією при виконкомі Копичинської міської Ради народних депутатів, за нею буде зареєстровано на праві особистої власності вказаний житловий будинок. Відповідно до довідки Копичинецької міської ради Гусятинського району Тернопільської області № 1168 від 13.05.2019 року рішенням Копичинецької міської ради вулиця Калініна була перейменована на вулицю Стефаника (а.с.20). Заочним рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09.08.2010 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 21.09.1986 року Копичинською міською радою Гусятинського району Тернопільської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 41 (а.с.18). Відповідач зареєстрований та фактично проживає за адресою [ADDRESS] з 1986 року, що видно із довідки №1307 від 28.05.2019 року Копичинецької міської ради, відмітки в паспорті.(а.с.24, 45) Відповідно до\~ст. 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Заявляючи вимогу про виселення, позивач посилається на неможливість співжиття з відповідачем. Відповідно до вимог\~ст. 157 ЖК Української РСР\~\~членів сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 ЖК Української РСР, виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, вимогами ч. 1\~ст. 116 ЖК Української РСР\~\~передбачено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», під час вирішення справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК Української РСР\~осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час триваючої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Постановами Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.07.2011 року та від 29.04.2014 року [PERSON] притягувався за ч. 1 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП за насильство в сім`ї відносно своєї дружини [PERSON] (а.с.16-17). Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.07.2018 року [PERSON] визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України, а саме за спричинення ним 22.05.2018 року тілесних ушкоджень [PERSON] . (а.с.14-15). Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10.05.2011 року [PERSON] притягувався за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за насильство відносно своєї дружини [PERSON] , та тещі [PERSON] (а.с.19). Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Проте зазначені судові рішення не свідчать про те, що до відповідача внаслідок систематичного порушення ним правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, вживались заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Оскільки, вчинені відповідачем правопорушення, що передбачені\~ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України стосувались особистих відносин між відповідачем по справі [PERSON] та позивачем і третьою особою по справі [PERSON] , а не вчинених відповідачем порушень правил співжиття у сфері житлових відносин щодо [PERSON] . Тобто, зазначені правопорушення допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Інших доказів на обгрунтування позову, стороною позивача не надано. Положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що при розгляді даної справи, не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття [PERSON] та застосування у зв`язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч. 1\~ст. 116 ЖК Української РСР, які виявилися безрезультатними. Звідси, позовні вимоги про виселення відповідача на підставі\~ст. 116 ЖК Української РСР\~\~позивачем не доведено, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed