Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, участі її у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 15.05.1986 року по 26.05.1986 року, зокрема,1 день у с. Бобер Поліського району Київської області, 1 день у с. Варовичі Поліського району Київської області та 1 день у с. Володимирівка Поліського району Київської області. В обґрунтування заяви зазначила, що у 1986 році працювала перукарем у Новоград-Волинському міському комбінаті побутового обслуговування населення. У період з 15.05.1986 року по 26.05.1986 року працівники цього комбінату, у тому числі і вона, виконували роботи на санітарно-миючому пункті по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В офіційних документах зазначено, що їхній санітарно-миючий пункт був розміщений у с. Максимовичі Поліського району Київської області. Однак, вказаний пункт був пересувний і вони виконували роботи з дезактивації та санітарної обробки населення також і в зонах відчуження у с. Бобер, с. Варовичі та с. Володимирівка Поліського району Київської області. В листопаді 2018 року вона звернулась до Департаменту праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради із заявою про отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що в офіційних документах вона відряджалася до с. Максимовичі Поліського району Київської області та вказаний населений пункт не відноситься до зони відчуження. З метою захисту своїх прав змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту виконання нею робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у населених пунктах, які відносяться до зони відчуження. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву. Пояснила, що їх відряджали згідно документів до с. Максимовичі Поліського району Київської області. Однак при приїзді на місце керівництвом давались вказівки їхати у с. Бобер, с. Варовичі та с. Володимирівка Поліського району Київської області та там проводити роботи з дезактивації та санітарної обробки населення. Надавали допомогу людям, які постраждали в наслідок аварії та людям, які виїжджали із зони відчуження. Проводили обмивання ліквідаторів, які поверталися безпосередньо із ЧАЕС. Представник заінтересованої особи просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки чинним законодавством України встановлено порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи («Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 року), та вказаним Порядком не передбачено набуття статусу ліквідатора на ЧАЕС на підставі судового рішення. Суд, заслухавши учасників судового засідання, показання свідків, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши усі обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. П. 5 ч.2 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно наказу Новоград-Волинського міського комбінату побутового обслуговування населення № 280 (Кирилюк, Бойко) [PERSON] з 16.05.1986 року по 26.05.1986 року працювала на санітарно-миючому пункті в с. Максимовичі Поліського району Київської області по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 13). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] ( [PERSON] ) 15.11.1990 року розірвала шлюб з [PERSON] та після розірвання шлюбу їй залишено прізвище « [PERSON] ». 10.04.1994 року [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 9). 08.11.2018 року на звернення [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради щодо встановлення статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, повідомлено, що вона не має права на встановлення такого статусу, оскільки вона працювала на санітарно-миючому пункті в с. Максимовичі Поліського району Київської області, яке не відноситься до населеного пункту зони відчуження (а.с. 15). Із показів свідка [PERSON] встановлено, що він, будучи водієм автобусу, після аварії на ЧАЕС возив людей, в число яких входила [PERSON] , по населених пунктах с. Бобер, с. Варовичі та с. Володимирівка Поліського району Київської області. Вони проводили роботи з дезактивації та санітарної обробки населення та безпосередньо ліквідаторів, які поверталися із ЧАЕС. Крім цього, допомагали населенню виїжджати із зони відчуження. Зазначив, що він отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Однак, заявник [PERSON] таке посвідчення не отримала, хоча й перебувала у зоні відчуження. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали свої пояснення у судовому засіданні. Із пояснень вказаних свідків випливає, що вони із [PERSON] були у групі, яка відряджалась на практичні роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 15.05.1986 року по 26.05.1986 року. За усним наказом керівництва, яке керувало ліквідацією наслідків аварії, їх відправляли по населених пунктах с. Бобер, с. Варовичі та с. Володимирівка Поліського району Київської області. Вони проводили роботи з дезактивації та санітарної обробки населення та безпосередньо ліквідаторів, які поверталися із ЧАЕС, надавали допомогу людям, які залишали зону відчуження. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років. Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відтак, оцінивши повно всебічно та об`єктивно докази надані заявником, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 15.05.1986 року по 26.05.1986 року, зокрема, 1 день у с. Бобер Поліського району Київської області, 1 день у с. Варовичі Поліського району Київської області та 1 день у с. Володимирівка Поліського району Київської області. Від встановлення цього факту залежить виникнення у заявника права на пільги, передбачені особам, що приймали участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Отже, заявлена вимога є законною та обґрунтовано, відтак підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved