Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, в якому просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 09.09.2016 Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №64; не надавити додаткового строку на примирення; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , залишивши на її утриманні та вихованні, за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати по справі. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 09.09.2016 вона уклала шлюб із відповідачем по справі. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач хоч і зареєстрований за її адресою, однак проживає по [ADDRESS] в будинку своїх батьків. Зазначила, що вони спільно не проживають. Вказала, що вона має у власності житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] , та враховуючи вік дитини бажає, щоб разом із нею у її будинку проживав її син [PERSON] , [INFO] . Вказала, що у неї є всі належні домашні умови для проживання, виховання, утримання і розвитку дитини. До цього часу дитина постійно знаходилася з нею під її материнською турботою. Відповідач має місце роботи за кордоном, у місто Ямпіль Вінницької області приїздить періодично, більше часу проводить на роботі. За місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Вищевикладені обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву за вхід.№597 від 29.01.2020, в якій просила підготовче засідання провести у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Просила у разі визнання відповідачем позовних вимог ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, надав суду письмову заяву за вхід.№598 від 29.01.2020, в якій просив підготовче засідання провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Просив ухвалити рішення у підготовчому засіданні. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заява позивача про проведення підготовчого засідання у її відсутність від 29.01.2020 та заява відповідача про проведення підготовчого засідання у його відсутність та про визнання позовних вимог від 29.01.2020. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 29.01.2020 на 10 годину 00 хвилин, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.3-4) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 09.09.2016 (а.с.5) судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.09.2016. Позивачка після реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » не змінювала на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30.03.2017 (а.с.6) судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Із копії паспорта громадянина України (а.с.7) судом встановлено, що відповідач [PERSON] народився [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, зареєстрований по [ADDRESS] . Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2013 (а.с.9) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2013 (а.с.10) судом встановлено, що [PERSON] власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS] . Із довідки-характеристики, виданої Ямпільською міською радою Вінницької області вих.№115 від 10.12.2019 (а.с.12) судом встановлено, що [PERSON] , 1987 року народження, жителька [ADDRESS] до адміністративної відповідальності за останні шість місяців при адмінкомісії Ямпільської міської ради Вінницької області не притягувалася. Із довідок виданих Ямпільською районною поліклінікою Вінницької області від 09.12.2019 та 10.12.2019 судом встановлено, що [PERSON] , 1987 року народження, жителька [ADDRESS] на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває і за медичною допомогою не зверталася. Разом з тим, судом встановлено, що сторони не проживають однією сім`єю. Сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхнього малолітнього сина, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб необхідно розірвати, а заявлений позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » не змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] », а тому суд не має підстав для зміни її прізвища. Що стосується вимоги позивачки про визначення місця проживання неповнолітнього сина, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У частині першій статті третьої Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Частиною першою та другою ст.61 Сімейного кодексу України передбачено, що - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Оскільки згоди між батьками щодо місця проживання малолітнього сина не досягнуто, дитина проживає із матір`ю, що не заперечується відповідачем, тобто батьком, із врахуванням думки батьків, суд вважає за необхідне залишити на постійне проживання та утримання [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши місце проживання [ADDRESS] . Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що наявні всі законні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1536 гривень 80 копійок згідно квитанції №38 від 06.12.2019.

Outcome: approved