Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати житловий будинок з гаражами загальною площею 80,8 кв.м. (житловою площею 22,7 кв.м.) 2004 року побудови (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004 року), що розташований за адресом: м. Мостиська, вул. Промислова, 2А самочинним будівництвом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки по вул.Промисловій,4, м.Мостиська, Львівської області. Її сусід відповідач [PERSON], звів на межі їхніх земельних ділянок будівлю, що складалась із двох гаражів з надбудовою. Недавно їй стало відомо, що будівля на межі зареєстрована як житловий будинок, на який видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, збудована з істотним порушенням будівельних норм і правил, без відповідного дозволу, на земельній ділянці яка не була відведена для цієї мети, без належно затвердженого проекту. Згідно акту перевірки інспекції ДАБК у Львівській області від 21.08.2013 р., [PERSON] у 2003 р. здійснив будівництво житлового будинку по вул. Промисловій, 2А м. Мостиська, на власній земельній ділянці з істотним порушенням будівельного паспорта, виданого КП Мостиське АПБ та погодженого районним архітектором від 27.10.2003 р., на межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Вважає, що вказаний будинок є самочинним будівництвом, яке порушує її законні права та інтереси на належне та безперешкодне користування своїми майном і прибудинковою територією, право на захист яких вона має у відповідності з ст.152 ЗК України. В судовому засіданні представники позивача,[PERSON] та [PERSON], позов підтримали, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того зазначили, що позивач [PERSON] набула право власності на будинок №4 по вул.Промисловій, м.Мостиська, Львівської області у 2003 році на підставі договору купівлі-продажу, а на земельну ділянку за цим же адресом - у 2006 році. Про порушене право позивач дізналася лише 19.09.2013 р. із відповіді райвідділу міліції. Документи про право власності відповідача на вищевказаний житловий будинок станом на сьогодні не скасовані. Просили позов задовольнити. Представник відповідача, [PERSON], позов не визнав та пояснив, що право власності у [PERSON] на земельну ділянку по вул. Промисловій, 4, м. Мостиська, виникло в 2006 р., до того вона такого права не мала, а земельна ділянка належала Мостиській міській раді. При приватизації земельної ділянки [PERSON], вона узгоджувала межу. Будівництво будинку за вищевказаним адресом ним здійснювалося у 2003 р., а позивач стала власником будинку №4 по вул.Промисловій, м.Мостиська, на підставі договору купівлі-продажу №2698 від 26.12.2003 р. ще в 2004 р. [PERSON] візуально бачила, що це є житловий будинок [PERSON] Права позивача порушені не були, докази цього відсутні. Вимоги позивача є незаконними, оскільки його будинок прийнятий в експлуатацію. Крім того, такий спосіб захисту порушеного права не передбачений ст.16 ЦК України. Вважає що у позивача сплив строк позовної давності звернення до суду із цим позовом 05.04.2007 р., тому просив його застосувати та відмовити в позові, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Представник 3-ї особи без самостійних вимог щодо предмета спору -Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, [PERSON], при вирішенні позову покладається на думку суду. Однак в судовому засіданні зауважив, що якщо обєкт прийнятий в експлуатацію, то знімаються всі зауваження. Право власності є непорушним. По ДБН розрив до межі є 1 м, але якщо є дозвіл власника (суміжного), або усно або не заперечення, то може бути по межі. Вважає, що в такому вигляді позов задовольняти не можна. Представник 3-ї особи без самостійних вимог щодо предмета спору Мостиської міської ради Львівської області, в судове засідання повторно не зявився і про причини неявки не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд розгляд справи проводив без його участі. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2464977 від 29.12.2003 р., виданого КП Мостиське МБТІ, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим №2698 від 26.12.2003 р. (Мостиська нотконтора) є власником буд. №4 по вул. Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, в 1/1 частці. Форма власності приватна. У відповідності з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №513047 від 07.11.2006 р., виданим Мостиською міською радою, [PERSON] на підставі рішення Мостиської міської ради №107 від 22.04.2005 р., №2 від 27.06.2006 р., є власником земельної ділянки площею 0,1000 га по вул. Промисловій, 4 у м.Мостиська, Львівської області, цільове призначення якої є для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд. Із Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003 р., виданим Мостиською міською радою, відомо, що [PERSON] на підставі рішення Мостиської міської ради №16 від 04.02.2003 р., є власником земельної ділянки площею 0,0733 га по вул. Промисловій, 2 у м.Мостиська, Львівської області, цільове призначення якої є для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням сесії Мостиської міської ради від 10.07.2003 р. №20 [PERSON] надано дозвіл на підготовку матеріалів погодження по вибору земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку з гаражами по вул.Промислова, 2А, які було виготовлено та погоджено у встановленому законом порядку і затверджено рішенням сесії Мостиської міської ради від 12.09.2003 р. №2. Згідно з будівельним паспортом,\~\~виданим Мостиським АПБ та погодженим районним архітектором від 07.10.2003 р., на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON], розроблено проект забудови вказаної земельної ділянки. Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію від 25.03.2004 р., який затверджений розпорядженням голови Мостиської районної державної адміністрації, індивідуальний житловий будинок [PERSON] в м.Мостиська, вул.Промислова, 2А (збудований на підставі рішення виконкому Мостиської міської ради від 12.09.2003 р. №2), прийнятий в експлуатацію. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА №545998 від 05.04.2004 р., виданим виконавчим комітетом Мостиської міської ради, (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3260568 від 05.04.2004 р., виданий КП Мостиське МБТІ)засвідчується, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Мостиської міської ради №69 від 31.03.2004 р., є власником буд.№2-а по вул. Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, в 1/1 частці (загальна площа 80,8 кв.м., житлова площа 22,7 кв.м.; будинок складається з кімнати, кухні, санвузла, комірки, коридору та 2-х гаражів). Форма власності приватна. 21.08.2013р. ІДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил [PERSON] за адресом: вул. Промислова, буд.№2-а, у м.Мостиська, Львівської області, в ході якої встановлено, що [PERSON] у 2003 році здійснив будівництво житлового будинку по вул. Промисловій, 2-а, у м.Мостиська, Львівської області, на власній земельній ділянці (державний акт ЛВ №000058 від 11.04.2003р.) з істотним порушення будівельного паспорту, виданого Мостиським АПБ та погодженого районним архітектором від 07.10.2003р., на межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], на який виготовлено технічний паспорт Мостиським РБТІ від 26.02.2004р. та оформлено право власності (витяг про оформлення реєстрації права власності на нерухоме майно від 05.04.2004р.). Відповідач без дозволу ІДАБК у Львівській області провів у 2009 році реконструкцію існуючого житлового будинку з добудовою по вул. Промисловій, 2-а, у м.Мостиська, Львівської області, (що відображено у технічному паспорті, виготовленому Мостиським РБТІ від 17.03.2013р. №273) по межі суміжних земельних ділянок із сторони [PERSON], що є порушенням\~ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій»\~та ст.ст.7,9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ДБН.А.2.2.-3-2004 «Склад, порядок, розроблення та погодження та затвердження проектної документації для будівництва», п.3.19, 3.25, 3.25а ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських, сільських поселень». Згідно ч.1 та ч.2 ст.376 ЦК України (в редакції чинній станом на 25.03.2004 р.), житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На підставі ч.1 ст.15 ЦК України, \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як зазначено в п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: - про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; - про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; - про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; - про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; - про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; - про стягнення витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що правові підстави для визнання буд.№2А повул.Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, самочинним будівництвом відсутні, так як [PERSON] має належним чином оформлені правовстановлюючі документи про право власності на вищевказаний житловий будинок, який ще 25.03.2004 р. прийнятий в експлуатацію [PERSON] державної технічної комісії Мостиської районної державної адміністрації про прийняття закінченого будівництвом обєкта. Зворотній процес чинним законодавством не передбачений. Крім того, згідно ч.1 та ч.2 ст.120 ЗК України (2001 р., в редакції чинній станом на 26.12.2003 р. дату придбання позивачем [PERSON] будинку згідно договору купівлі-продажу), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд. Які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У відповідності до п.ґ) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 19.0з3.2010), при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміниїї цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яканабула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI ( 1702-17 ). Як вбачається із опису меж земельної ділянки [PERSON]площею 0,0733 га по вул. Промисловій, 2 у м.Мостиська, Львівської області, відображеному у Державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003 р.: А-Б землі загального користування (вул.Промислова); Б-В землі заводу «Електрон»; В-Г землі гр.[PERSON]; Г-А землі ПАФ «Теодор». [PERSON]придбала буд.№4 по вул. Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, в 1/1 частціна підставі договору купівлі-продажу за реєстровим №2698 від 26.12.2003 р. (Мостиська нотконтора). Враховуючи встановлені обставини суд прийшов до висновку, що на момент оформлення [PERSON] Державного акту про право власності на земельну ділянкувул. Промисловій, 2 у м.Мостиська, здійснення ним будівництва житлового будинку №2А по вул.Промисловій у м.Мостиська, Львівської області, який прийнятийв експлуатацію 25.03.2004 р., позивач не набула права власності на земельну ділянку по вул. Промисловій, 4 у м.Мостиська, Львівської області. Право власності на земельну ділянку, на межі якої відповідачем побудований спірний будинок, позивач набула лише 07.11.2006 р. (дата видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку), а тому її право користування та розпорядження своїм майномі прибудинковою територією діями відповідача порушеним не було. Правові підстави для задоволення позову з цих підстав відсутні. Інших доказів, які б спростовували даний висновок суду позивачем не надано і в судовому засіданні протилежне не доведено. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За таких обставин, суд вважає, що позивач, отримавши 07.11.2006 р. Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Промисловій, 4 у м.Мостиська, Львівської області, для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (серії ЯГ №513047), саме з цього часу мала можливість і могла довідатися про порушення свого права, якщо таке було, та звернутися до суду про його захист. Доводи, наведені представниками позивача в судовому засіданні про те, що про порушення відповідачем її права на користування майном і прибудинковою територією, позивач дізналася лише 19.09.2013 р. із відповіді рійвідділу міліції, не заслуговують на увагу і суд їх відхиляє. Суд вважає, що позивач пропустила строк для звернення до суду із вказаним позовом, який закінчився 07.11.2009 р., без поважних причин і доказів, які б вказували на поважність причин його пропуску суду не представила та про його поновлення не просила. Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про застосування позовної давності. У відповідності із ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в\~постанові від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed