Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт смерті своєї матері [PERSON], яка померла у м. Макіївка Донецької області 28 грудня 2016 року. Заява мотивована тим, що, для реєстрації смерті матері заявниця звернулася до Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, однак їй було відмовлено з тих підстав, що предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначила, що встановлення факту смерті їй необхідно для реалізації спадкових прав та для отримання допомоги на поховання матері. З огляду на викладене, посилаючись на ст. 257-1 ЦПК України, просила суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки хутора Верхнє-Красний Каменського району Ростовської області, зареєстрована за адресою: [INFO], - у м. Макіївка Донецької області 28 грудня 2016 року. У судовому засіданні заявник та її представник підтримали подану заяву з мотивів викладених у ній, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно з ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. З Свідоцтва про народження Серія ЯЛ № 329803 від 20.01.1954 року судом встановлено, що [PERSON] народилася 16 грудня 1953 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 35. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З Свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] ІV-НО № 281687 від 19.03.1984 року судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 12 квітня 1953 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 534. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові Анкуда, дружині Анкуда. Як встановлено судом, [PERSON], [INFO], уродженка хутора Верхнє-Красний Каменського району Ростовської області, зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується Адресною довідкою №\~519 від 06.03.2017 року. З паспорту Серія ВО № 409579, виданого 12.02.1998 року Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. З лікарського свідоцтва про смерть № 389 від 29.12.2016 року та довідки про причину смерті до форми № 106/у № 389, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], померла 28 грудня 2016 року в м. Макіївка Донецької області. З метою реєстрації факту смерті матері для реалізації спадкових прав та отримання допомоги на поховання, заявник звернулась до Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, однак у такій їй було відмовлено, що підтверджується відповідною відмовою у проведенні державної реєстрації смерті за вих. № 493/14-15-25 від 04.04.2017 року, оскільки предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 1 розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 (далі Правила), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до пп. а, б п. 1 глави 5 розділу ІІІ, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть). Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов'язано Кабінет Міністрів України ужити заходів, зокрема, щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника, зокрема, у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанова), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 13 Постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом, [PERSON], [INFO], громадянка України, уродженка хутора Верхнє-Красний Каменського району Ростовської області, дійсно померла у м. Макіївка Донецької області 28 грудня 2016 року. Згідно з ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 13 квітня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 14 квітня 2017 року.

Outcome: approved