Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПОСП «Прогрес». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,9696 га на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області. 05.03.2003 року нею був укладений договір оренди земельної ділянки з ПОСП «Прогрес» строком до 31.12.2007 р. 10.01.2007 р. сторони дійшли взаємної згоди продовжити дію договору оренди землі ще на 5 років, про що уклали відповідні додаткові угоди. Після закінчення строку оренди землі, передбаченого додатковою угодою, її родина вирішила обробляти належну їй землю самостійно. Тому з проханням продовжити строк оренди землі до ПОСП «Прогрес» не зверталась. Не зверталось до неї і керівництво ПОСП «Прогрес» щодо продовження строків оренди, відповідно до п. 2.3.2 Договору від 05.03.2003р., в якому зазначено, що по закінченню термінів договору, у разі належного виконання його умов, Орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення. Проте, в порушення умов договору та всупереч її волі ПОСП «Прогрес» самовільно засіяло належну їй земельну ділянку озимою пшеницею і повертати її відмовлялось, мирно врегулювати цей спір керівництво підприємства ПОСП «Прогрес» не бажало. На звернення її довіреної особи(сина), відповідачем було повідомлено про те, що вона не має права вимагати повернення землі у своє користування, оскільки уклала договір оренди землі на свій земельний пай в 2009 році, зі змісту доданої до відповіді ксерокопії договору оренди землі від 01.01.2009р., начебто укладеного нею і ПОСП «Прогрес» на 10 років, вона зрозуміла, що він є незаконним, укладений відповідачем всупереч її волі шляхом обману. Зміст вказаного правочину суперечить положенням Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема, Указу Президента України №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток(паїв) у розмірі не менше 3 % визначеної, відповідно до законодавства, вартості земельної ділянки, земельної частки(паю) та поступового збільшення цієї плати, залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Проте в п.8 договору оренди від 01.01.2009р., надісланого їй керівництвом ПОСП «Прогрес», і зареєстрованого в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 040967700053 зазначено розмір орендної плати не більше 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1530 грн., тобто вдвічі менше ніж передбачено Указом Президента України №92/2002. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008р. № 509-VI внесено зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та розширено перелік істотних умов договору оренди землі, до якого додано умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У Договорі оренди посилання на вказані істотні умови відсутнє, а згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 6 цього Закону є підставою для визнання договору недійсним, відповідно до закону. Згідно зазначеного договору він був підписаний 01.01.2009р. в с. Тихопілля Лозівського району Харківської області, однак вона його не могла фізично підписати в цей день і в цьому місці, оскільки в 2008 році вона продала свій будинок в с. Тихопілля і переїхала разом з чоловіком на постійне місце проживання в с. Приморське Новоазовського району Донецької [ADDRESS] . Запис у Державному реєстрі земель про реєстрацію вищезазначеного договору за № 040967700053 вчинено Лозівським районним відділом реєстрації 10.09.2009р., а копію цього договору відповідач направив на адресу її довіреної особи(сина) лише в березні 2012р. Раніше на її адресу цей договір взагалі ніхто не направляв та не вручав. Згідно додаткової угоди від 10.01.2007р. дію договору оренди землі від 05.03.2003р. продовжено на 5 років, тобто до 10.01.2012р., однак за три роки до закінчення строку оренди відповідач реєструє новий договір оренди її земельної ділянки вже на 10 років, що є нелогічним. Крім того, підписання нового договору оренди землі, коли продовжена дія попереднього від 05.03.2003 року, суперечить змісту останнього. Договір оренди землі від 01.01.2009 р. є недійсним правочином, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки орендну плату за користування своєю земельною ділянкою від ПОСП «Прогрес» вона не отримувала, бо зазначений правочин був укладений внаслідок її обману представниками відповідача. Крім того, з порушенням законодавства вчинені нотаріальні дії під час оформлення довіреності на ім`я представника ПОСП «Прогрес» від 05.09.2008р. щодо реєстрації договору оренди землі від 01.01.2009р. Внаслідок вчинення секретарем виконавчого комітету Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області незаконних дій були порушені її права- не уповноважена нею особа, без її згоди, зареєструвала в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах» договір оренди землі. Таким чином відповідач безоплатно користується її земельною ділянкою на протязі більше семи років. Численні звернення з приводу порушення законодавства були проігноровані представниками правоохоронних органів. Враховуючи викладене, посилаючись на положення законодавства України, в т.ч. Закону України «Про оренду землі», ЦК України, позивачка просила визнати недійсним договір оренди землі від 01.01.2009 р., укладений між нею та відповідачем, зареєстрований в Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 040967700053 від 10.09.2009р. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Надав відповідь на відзив, за змістом якого, обґрунтовуючи наявність обману, зазначила, що Договір оренди від 01.09.2009р. укладений на явно не вигідний для неї умовах, оскільки орендна плата по ньому вдвічі менша ніж передбачає чинне законодавство, а відтак не відповідає її внутрішній волі; договір оренди також суперечить інтересам Держави та суспільства, оскільки керівництво відповідача виплачуючи орендну плату в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки землі, вдвічі менше утримувало та перераховувало податку з фізичних осіб до бюджету країни, чим порушено положення ст. 203 ЦК України, яким визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам Держави і суспільства, його моральним засадам. Також зазначено, що визнання правочину недійсним не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а тому дана обставина не була предметом дослідження під час розгляду адміністративної справи № 2а-4809/12/2070. Орендну плату в період 2009-2012рр. позивачка отримувала на підставі додаткової угоди від 10.01.2007р., укладеною між нею та відповідачем, якою далі продовжено дію договору оренди від 05.03.2003р. її земельного паю до 2012р., про наявність нового договору оренди землі від 01.01.2009р. вона не знала і не здогадувалась, про його існування вона дізналася лише 15.03.2012р., коли на адресу її сина(довіреної особи) надійшов лист від керівництва ПОСП «Прогрес», в якому повідомлялося, що вона не має право вимагати повернення землі у своє користування, оскільки уклала новий договір оренди землі на свій земельний пай в 2009 році. Зауважила, що твердження представника щодо нарахування орендної плати з 2012 року у розмірі понад 3% не підтверджено документально. Орендну плату вона не отримувала, оскільки керівництво відповідача в 2012 році направило їй копію договору оренди землі від 01.01.2009р. та вона зрозуміла, що її ошукали, уклавши даний договір під впливом обману; новий договір вона укладати не бажала, оскільки збиралася зі своєю родиною, у власності якої мається 3 земельних пая, після закінчення строку оренди землі, самостійно обробляти землю; оспорюваний договір є недійсним правочином, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, оскільки орендну плату за користування своєю земельною ділянкою вона від ПОСП «Прогрес» не отримувала. Також зазначила, що всі інші істотні умови вищевказаного договору оренди є явно невигідними для неї. Даний позов нею було подано в межах строків позовної давності, оскільки бажаючи якнайшвидше повернути у своє користування свій пай вона звернулась до окружного адміністративного суду з проханням скасувати реєстрацію договору землі від 01.01.2009р., адже вважала на той момент, що підпис в зазначеному договорі та його додатках, вчинили представники ПОСП «Прогрес», які здійснили його реєстрацію; рішенням адміністративних судів у справі № 2а-4809/12/2070, було відмовлено в задоволенні її позову, однією з важливих підстав прийняття такого рішення адміністративними судами стало те, що вона не зверталась до правоохоронних органів. Після чого вона звернулася до правоохоронних органів, якими під час досудового розслідування було проведено експертизу, згідно висновку якої підпис за орендодавця у договорі оренди виконано позивачем [PERSON] , та 19.04.2018р. було винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, таким чином, було відмовлено визнати вказані документи підробленими, залишивши право визнати договір від 01.01.2009р. вчиненим під впливом обману, таким чином, підстави для її звернення з позовом про визнання правочину, вчиненого під впливом обману, недійсним, виникли з моменту отримання постанови від 19.04.2018р. про закриття кримінального провадження, тобто з 25.04.2018р. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що до 2012 року позивачка отримувала орендну плату в ПОСП «Прогрес», про що розписувалась у відповідних відомостях; в подальшому, починаючи з 2012 року відмовилася отримувати орендну плату, яка продовжує їй нараховуватися та накопичується на відповідному рахунку; на неодноразові звернення ПОСП «Прогрес»(в тому числі і письмові) позивачка отримувати платежі відмовляється, повідомлення з проханням прибути до підприємства для отримання грошових коштів не отримує, конверти з повідомленнями, направлені на адресу її місця проживання, повертаються до підприємства. Надав відзив на позовну заяву та заперечення щодо відповіді на відзив, за змістом якого 05.03.2003 р. між позивачем та ПОСП «Прогрес» було укладено договір оренди земельної ділянки(паю), строком до 31.12.2007р., де однією з істотних умов Договору вказана орендна плата (п.2.4) у розмірі 1% від вартості земельної ділянки, проіндексованої згідно з положеннями чинного законодавства. В 2009 році [PERSON] було запропоновано укласти новий договір оренди земельної ділянки, п. 8 якого передбачено збільшення розміру орендної плати за використання земельної ділянки с/г призначення до 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1530 грн. за земельну ділянку(пай), та п. 17 Договору -матеріальна допомога спадкоємцю орендодавця у розмірі 500 грн. Згідно п.7 Договору він є укладеним на 10 років. Відповідно до п.18 Договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі; згідно п. 41 Договору він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Позивачем було прийнято умови договору, підтвердженням чого є подання нею до Лозівського районного відділу реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах» заяви про реєстрацію у державному реєстрі договору оренди та додатків: державного акту про право власності на земельну ділянку, договору оренди земельної ділянки, акту приймання-передачі земельної ділянки, паспорту власника земельної ділянки, ідентифікаційного номеру, які є персональними даними і можуть бути надані лише за згодою власника. Послуги Лозівського районного відділу реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах» з приводу реєстрації зазначеного Договору були юридично оформлено у вигляді угоди ДЗК-21-02-004490, актом про надання послуг, кошти за надані послуги були перераховані ПОСП «Прогрес» на рахунок реєстратора згідно платіжного доручення. Договір та акт приймання передачі земельної ділянки був підписаний особисто позивачем та у подальшому наданий довіреною особою позивача- [PERSON] державному реєстратору. Доручення довіреної особи належним чином завірене секретарем Тихопільської с/ради Лозівського району Харківської області у відповідності до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Здійснюючи 10.09.2009р. реєстрацію у Державному реєстрі земель договору оренди від 01.01.2009р. за № 040967700053, державний реєстратор перевірив повноваження особи, яка надала документи на державну реєстрацію, відповідність даних про земельну ділянку, наявних у Державному реєстрі прав, та поданих документів, наявність обмежень(обтяжень) прав на земельну ділянку, відповідність договору вимогам чинного законодавства, у тому числі Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою КМУ № 220 від 03.03.2004р., Закону України «Про оренду землі», Земельному кодексу України, ЦК України, і не встановив підстав для відмови у проведенні державної реєстрації. Використання земельної ділянки розпочалося в строки, передбачені договором, зміни цільового призначення земельної ділянки не відбувалося. У подальшому орендар, на виконання умов договору оренди земельної ділянки вчинив дію-сплатив орендну плату за надану у використання земельну ділянку, а орендодавець підтвердив виконання правочину, зокрема, шляхом прийняття розрахунку за використання земельної ділянки, тобто відбулося виконання договору з обох сторін. Орендну плату позивачка отримувала протягом 2009-2012рр. з розрахунку 1,5% вартості грошової оцінки земельної ділянки, згідно п.8 Договору від 01.01.2009р., що вказує на обізнаність позивача про умови нового договору від 01.01.2009р., і він прийняв його належне виконання від орендаря, отримавши орендну плату: у 2009р.- 1530 грн., у 2010р.-2353 грн., у 2011р.- 2940 грн. З 2012 р. орендна плата розраховується у розмірі понад 3% від вартості грошової оцінки земельної ділянки і становить у 2012 р.- 4200 грн., у 2013 р.-5200 грн., у 2014 р.-5200 грн., у 2015р.-7200 грн., у 2016р.-10000 грн., у 2017р.-10000 грн., у 2018р.-10000 грн. На реальність правочину вказує також той факт, що у 2012 році позивачка звернулася до Лозівського ВП ГУНП МВСУ у Харківській області із заявою про підробку документів, за якою було відкрито досудове провадження, в рамках якого було проведено експертизу підписів сторін у договорі оренди, укладеному між [PERSON] та ПОСП «Прогрес», згідно висновку якої підпис за орендодавця у договорі оренди виконано позивачем [PERSON] Таким чином, правочин-договір оренди від 01.01.2009р., укладений між позивачем і відповідачем, та у подальшому зареєстрований у Державному реєстрі земель 10.09.2009р. за № 040967700053, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зазначив,\~що посилання\~на порушення\~відповідачем вимог\~ст.15\~Закону України\~«Про оренду»,\~щодо мінімального\~розміру орендної\~плати,\~є безпідставним.\~Статтею 1\~Указу Президента\~України №725/2008\~від 19.08.2008\~року передбачено,\~що «одним\~із пріоритетних\~завдань пореформеного\~розвитку аграрного\~сектора економіки\~є забезпечення\~підвищення рівня\~соціального захисту\~сільського населення,\~зокрема шляхом\~запровадження плати\~за оренду\~земельних ділянок\~с/г\~призначення,\~земельних часток\~(паїв)\~у розмірі\~не менше\~3%\~визначеної,\~відповідно до\~законодавства,\~вартості земельної\~ділянки,\~земельної частки\~(паю).\~Водночас у\~відповідності до\~положення ст.16\~Закону України\~«Про оренду\~землі»,\~укладення договору\~оренди земельної\~ділянки із\~земель приватної\~власності здійснюється\~згодою орендодавця\~та особи,\~яка згідно\~із законом\~вправі набувати\~право оренди\~на таку\~земельну ділянку.\~Згідно ст.\~21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» розмір,\~форма і\~строки внесення\~орендної плати\~за землю\~встановлюються за\~згодою сторін\~у договорі\~оренди (крім\~строків внесення\~орендної плати\~за земельні\~ділянки державної\~та комунальної\~власності,\~які встановлюються\~відповідно до\~Податкового кодексу\~України).\~Відповідно до\~ст.22\~Закону,\~орендна плата\~справляється у\~грошовій формі.\~За згодою\~сторін розрахунки\~щодо орендної\~плати за\~землю можуть\~здійснюватися у\~натуральній формі.\~Розрахунок у\~натуральній формі\~має відповідати\~грошовому еквіваленту\~вартості товарів\~за ринковими\~цінами на\~дату внесення\~орендної плати.\~Відповідно до\~ст.23\~Закону,\~орендна плата\~за земельні\~ділянки,\~що перебувають\~у власності\~фізичних та\~юридичних осіб,\~переглядається за\~згодою сторін.\~Відповідно до\~п.11\~та п.26.3\~Договору орендодавець\~має право\~вимагати від\~орендаря збільшення\~розміру орендної\~плати.\~Таким чином,\~Закон України\~«Про оренду\~землі» та\~Договір містять\~норми,\~які вказують\~на свободу\~договору оренди\~земельної ділянки,\~вільне волевиявлення\~у визначенні\~розміру,\~форми і\~строків внесення\~орендної плати,\~можливість перегляду\~розміру орендної\~плати.\~У відповідності\~до ч.7\~ст.10\~ЦПК України,\~у разі\~невідповідності правового\~акта правовому\~акту вищої\~юридичної сили\~суд застосовує\~норми правового\~акта вищої\~юридичної сили.\~На вказану\~обставину зазначає\~Верховний Суд\~України,\~який у\~Постанові від\~25\~червня 2011\~року (справа\~N\~6-17цс11),\~по справі\~про розірвання\~договору оренди\~земельної ділянки,\~стягнення заборгованості\~з орендної\~плати,\~пені,\~суми з\~урахуванням індексу\~інфляції за\~час прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання,\~3\~%\~річних від\~простроченої суми,\~зазначив,\~що Указ\~Президента №\~92/2002\~із внесеними\~до нього\~змінами має\~рекомендаційний характер.\~Він є\~підставою для\~перегляду розміру\~орендної плати,\~встановленої умовами\~договору,\~а не\~для автоматичної\~зміни умов\~договору оренди\~та підвищення\~розміру орендної\~плати до\~3\~%.\~Вказані у\~позові обставини\~вже були\~предметом дослідження\~під час\~розгляду адміністративної\~справи №2а-4809/12/2070\~за позовом\~ [PERSON] \~до ГУ\~у Харківській\~області та\~міськрайонного управління\~Держкомзему у\~м.\~Лозова та\~Лозівського району\~Харківської області\~про визнання\~незаконним рішення\~про реєстрацію\~договору оренди\~землі від\~01.01.2009\~року та\~скасування запису\~у Державному\~реєстрі земель.\~У справі\~№2а-4809/12/2070\~також вивчалися\~докази -\~реєстр (витяг)\~вчинення нотаріальних\~дій виконавчого\~комітету Тихопільської\~сільської ради\~Лозівського району\~Харківської області,\~договори оренди\~земельної ділянки\~від 01.01.2009\~року та\~від 05.03.2003\~року,\~довідка №539\~від 26.08.2008\~року,\~видана Приморською\~с/радою,\~яким була\~надана відповідна\~правова оцінка.\~Рішенням окружного\~адміністративного суду\~Харківської області\~по справі\~№ 2а-\~4809/12/2070,\~залишеному без\~змін рішенням\~апеляційного адміністративного\~суду Харківської\~області та\~Вищого адміністративного\~суду України,\~у задоволенні\~позову [PERSON] \~до міськрайонного\~управління Держкомзему\~у м.\~Лозова та\~Лозівському районі,\~ГУ Держкомзему\~у Харківській\~області,\~Державної інспекції\~сільського господарства\~в Харківській\~області,\~Харківської регіональної\~філії державного\~підприємства «Центр\~державного земельного\~кадастру»,\~третя особа:\~ПОСП «Прогрес»\~про визнання\~незаконною бездіяльності,\~визнання незаконним\~рішення, зобов`язання\~вчинити дії,\~відмовлено у\~повному обсязі.\~Ухвалюючи рішення,\~суди зазначили,\~що зміст\~договору оренди\~від 01.01.2009\~року відповідає\~вимогам закону,\~під час\~його реєстрації\~був виконаний\~весь передбачений\~Тимчасовим порядком\~перелік дій\~щодо перевірки\~та приймання\~обмінного файлу,\~підстави для\~відмови у\~реєстрації договору\~були відсутні.\~Посилання позивача\~на відсутність\~у договорі\~істотної умови\~-\~передачі у\~заставу та\~внесення до\~статутного фонду\~права оренди,\~яка була\~передбачена редакцією\~України «Про\~оренду землі»\~від 16.09.2008\~року,\~та виключена\~Законом №191-\~VIII\~від 12.02.2015\~року зі\~ст.15\~Закону України\~«Про оренду\~землі»,\~також не\~свідчить про\~порушення права\~позивача.\~Зазначаючи про\~відсутність вказаної\~умови в\~договорі,\~позивач не\~обґрунтував,\~яким чином\~це вплинуло\~на його\~права,\~та які\~наслідки це\~мало для\~нього протягом\~2009-2015рр.\~Судовою практикою\~на даний\~час напрацьований\~єдиний підхід\~у вирішенні\~справ про\~визнання договорів\~оренди землі\~недійсними,\~з підстав\~недотримання істотних\~умов під\~час їх\~укладання.\~Згідно правової\~позиції,\~яка висловлена\~Верховним Судом\~України в\~постанові від\~01\~жовтня 2014\~року у\~справі №\~6-83цс14:\~«...Виходячи\~з того,\~що відповідно\~до статті\~15\~ЦК України\~та статті\~3\~ЦПК України\~у порядку\~цивільного судочинства\~підлягає захисту\~саме порушене\~право,\~суд повинен\~встановити чи\~дійсно порушуються\~права орендодавців\~у зв`язку\~з відсутністю\~в договорах\~оренди умов,\~передбачених статтею\~15\~Закону України\~від 6\~жовтня 1998\~року №161-ХІУ\~«Про оренду\~землі»,\~визначити істотність\~цих умов,\~також з`ясувати\~в чому\~саме полягає\~порушення їхніх\~законних прав.\~Аналогічні правові\~висновки викладені\~в постановах\~Верховного Суду\~України у\~справах №\~6-27цс14,\~№6-48цс14,\~№6-119цс14\~та №6-110цч14.\~Враховуючи викладене,\~просив відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~в повному\~обсязі.\~Крім того,\~зазначив,\~що позовні\~вимоги подано\~з порушення\~строків позовної\~давності.\~Зазначивши у\~позові на\~ту обставину,\~що 15.03.2012\~року на\~адресу представника\~позивача за\~дорученням -\~її сина\~ [PERSON] \~надійшов лист\~від керівництва\~«Прогрес»,\~до якого\~був долучений\~договір оренди\~земельної ділянки\~(ксерокопія)\~від 01.01.2009\~року,\~укладений між\~позивачем та\~ПОСП «Прогрес»,\~на 10\~років, який був позивачем вивчений, позивач тим самим визнав той факт, що ним подано позов про визнання договору недійсним після спливу строків позовної давності. Зазначив, що з урахуванням положення Глави 19 ЦК України, строки позовної давності за позовом про визнання договору недійсним сплили 15.03.2015 року. Посилаючись на положення ч.4 ст.267 ЦК України, надав заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 27.12.2002 року Лозівською райдержадміністрацією, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 8,7906 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с.7). 05.03.2003 року між [PERSON] та ПОСП «Прогрес», в особі генерального директора [PERSON] , був укладений договір оренди земельної ділянки строком до 31 грудня 2007 року, який зареєстрований в Лозівському районному відділі земельних ресурсів 03.04.2003 року за №176 (а.с.8-9). З копії додаткової угоди б/н від 05.03.2003р. вбачається, що 10.01.2007 року між [PERSON] та ПОСП «Прогрес», в особі генерального директора [PERSON] , була укладена додаткова угода до договору оренди землі №б/н від 05.03.2003 року, згідно якої сторони дійшли взаємної згоди на 5 років продовжити дію договору оренди землі №б/н від 05.03.2003 року (а.с.10). 01.01.2009 року між [PERSON] та ПОСП «Прогрес», в особі генерального директора [PERSON] , був укладений та зареєстрований у Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по Земельних ресурсах» 10.09.2009 року за №040967700053 договір оренди землі, строком на 10 років, відповідно до п.7 Договору - з переважним правом орендаря на поновлення строку його дії (а.с.14-15). До договору додані акт визначення меж земельної ділянки, акт приймання - передачі земельної ділянки, експлікація, план земельної ділянки, розташованої на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с.16-18). Представником за дорученням [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 01.03.2012 року на адресу ПОСП «Прогрес» направлено заяву з пропозицією сплатити компенсацію в розмірі 30000,00 грн. для подальшого продовження терміну користування земельною ділянкою до 01.09.2012 року. У разі якщо такий варіант для ПОСП «Прогрес» є несприятливим, просив звільнити незаконні посіви пшениці шляхом здійснення їх дискування до 01.05.2012 року за кошти підприємства (а.с.11). У відповідь на вказану заяву 07.03.2012 року ПОСП «Прогрес» направлено лист\~на адресу представника [PERSON] , в якому повідомлено, що жодних підстав, наведених у Договорі оренди земельної ділянки (паю) від 01.01.2009 року, для розірвання договору на теперішній час не виникло. Використання земельної ділянки з 2009 року по 2011 рік здійснювалося без заперечень з боку орендодавця, відповідало його справжній волі за всіма істотними умовами договору (а.с.12-13). 18 вересня 2018 року [PERSON] на адресу ПОСП «Прогрес» направлено лист-повідомлення про те, що після закінчення дії договору оренди її земельної ділянки, вона не бажає поновлювати дію договору, має намір самостійно обробляти пай. У зв`язку з цим, просила утриматися від вчинення дій, які перешкоджали б їй відразу, після закінчення строку дії договору, використовувати належну їй, як власнику, земельну ділянку (а.с.19). З копії відповіді ПОСП «Прогрес» вбачається, що відповідач заперечив щодо припинення дії договору оренди землі та зазначив, що відповідно до п.41 договору, він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Зазначив, що дія договору оренди від 01.01.2009 року, укладеного терміном на 10 років, закінчується 10.09.2019 року (а.с.20-21). Згідно копії довідки №539 від 26.08.2008 року [PERSON] , [INFO] року [INFO] , проживає на території Приморської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , буд [ADDRESS] 8-А (а.с.24). Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним(ст. 204 ЦК України). Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації(ч.1 ст. 210 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов?язковими до виконання на території України. Тобто із цієї конституційної норми прямо вбачається, що укази та розпорядження Президента України є підзаконними актами, тому, звісно, вони мають меншу юридичну силу, ніж Конституція та закони України. Згідно ч.ч. 2,3 ЦК України, основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Цивільні відносини можуть регулюватися актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Згідно ч. 7 ст. 10 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Пунктом 1\~Указу Президента\~України 92/2002\~ визнано\~\~одним\~\~із\~\~пріоритетних\~\~завдань\~\~пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення,\~\~земельних\~\~часток\~\~(паїв)\~\~у розмірі\~\~ не\~\~ менше\~\~1,5 відсотка визначеної\~\~відповідно\~\~до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки\~\~(паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Указом Президента України № 725/2008\~внесено зміни до\~Указу Президента № 92/2002\~та встановлено розмір орендної \~плати не менше\~\~3\~\~ відсотків визначеної\~\~ відповідно\~\~до законодавства\~\~вартості\~\~земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування. Указ Президента № 92/2002\~у редакції зі змінами, внесеними\~Указом\~\~Президента № 725/2008,\~має рекомендаційний\~характер(Постанова\~Верховного Суду\~України від\~25.06.2011\~р. справа №6-17цс11). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо\~особа,\~яка вчинила\~правочин,\~помилилася щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення,\~такий правочин\~може бути\~визнаний судом\~недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом(ч.1 ст. 229 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.\~ 230\~ЦК України якщо\~одна із\~сторін правочину\~навмисно ввела\~другу сторону\~в оману\~щодо обставин,\~які мають\~істотне значення\~(частина\~перша статті\~229\~цього Кодексу),\~такий правочин\~визнається судом\~недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.\~ Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі\~вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. До таких висновків щодо застосування цих норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року, справа № 755/3903/17, провадження № 61-27176св18. Відповідно до статей 16, 203, 215\~ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Згідно зі\~статтею 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частин першої та шостої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~ Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду( ч.1, 5, 7 ст. 82 ЦПК України). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.12.2018р.(залишеного без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 07.03.2019 р.) в задоволенні позовних вимог [PERSON] до секретаря Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області Лаптєвої Н.І. про визнання незаконними нотаріальних дій щодо посвідчення документу та визнання правочину недійсним-відмовлено, що підтверджено копіями рішення та постанови(а.с. 83-88). Під час досудового розслідування кримінального провадження № 12012220380000147, внесеного до ЄРДР 30.11.2012р. за ч.ч.3,4 ст. 358 КК України за заявою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що подані заява про реєстрацію у державному реєстрі земель та в подальшому складений договір оренди землі, які містять в собі ознаки їх підробки та подальшого використання невстановленими особами, було проведено судово-почеркознавчу експертизу № 4999 від 15.08.2014р., згідно висновку якої підписи від імені [PERSON] в договорі оренди землі, акті визначення меж земельної ділянки та акті приймання-передачі земельної ділянки виконано [PERSON] , що вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 19.04.2018р.(а.с. 57). В судовому засіданні представником позивача не заперечувалася вказана обставина, а тому за згодою представників сторін висновок експерта № 4999 від 15.08.2014 р. не досліджувався в судовому засіданні. Також не досліджувався висновок експерта № 2034 від 06.05.2015р., оскільки вказаний висновок щодо підписів від імені [PERSON] , отже у ньому відсутня інформація щодо предмета доказування. Згідно копії висновку Управління Держкомзему у Лозівському районі Харківської області з надання в користування земельної ділянки б/н від 12.01.2009р., при розгляді матеріалів для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки загальною площею 7,9696 га, кадастровий номер [NUMBER] : [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та ПОСП «Прогрес» на термін 10 років, відмічено, що договір оренди землі укладено відповідно до чинного законодавства України і відповідає вимогам ст.ст. 4,5,6, 11,15,17,19 Закону України «Про оренду землі»(а.с. 45). З копії постанови про закриття кримінального провадження від 19.04.2018р. вбачається, що слідчим 02.12.2016р. допитано як свідка головного економіста ПОСП «Прогрес» [PERSON] , яка показала, що договір оренди, акт приймання-передачі, акт визначення меж земельної ділянки та заява були особисто підписані [PERSON] у вересні 2008 р. У договорі була зазначена дата 01.01.2009р., оскільки договір за домовленістю укладався з початку нового року. Це було зроблено з тією метою, що вона представляла інтереси 209 власників земельних ділянок(паїв), і повинна була мати час для оформлення всіх справ на певну дату та у подальшому надати їх для реєстрації до Лозівського районного відділу реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», одночасно. Вона фізично не мала змоги з кожною окремою угодою приїздити до м. Лозова, у центр ДЗК для передачі зазначених справ. Про ці обставини добре відомо [PERSON] та іншим особам. Допитана як свідок секретар Тихопільської сільської ради [PERSON] показала, що протягом 2008 р. були зібрані підписи власників паїв, які приходили у сільраду, до яких вона ходила додому. Відповідно до вимог закону протягом вересня 2008 року нею були зібрані підписи власників паїв та засвідчено довіреність від заявників про надання повноважень [PERSON] передати договори оренди на реєстрацію до Лозівського районного відділу реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах». Тобто це була колективна довіреність, зроблена з тією метою, що 209 власників земельних ділянок(паїв) не мали везти за 45 км договори та додатки для реєстрації до Лозівського районного відділу реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах». Посилання [PERSON] на ту обставину, що вона не знаходилася у с. Тихопілля Лозівського району Харківської області, а перебувала за місцем постійного проживання в Донецькій області не відповідає дійсності, тому що за вищевказаною адресою вони виїхали лише у кінці 2008 року, а довіреність була нею підписана на початку вересня 2008р.(а.с. 58). Та обставина, що договір оренди землі від 01.01.2009р. було підписано [PERSON] не 01.01.2009р. не заперечувалась представником відповідача в судовому засіданні. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2012 року по справі №2-а-4809/12/2070(залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2012 року та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.06.2014 року по справі №К/800/6164/13) було відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Міськрайонного управління Держкомзему у м. Лозова та Лозівському районі ГТУ Держкомзему в Харківській області, Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа ПОСП «Прогрес» про визнання незаконною бездіяльності, визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії, що підтверджено копіями постанови та ухвал(а.с. 35-42). З копії постанови Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2012 року по справі №2-а-4809/12/2070 вбачається, що судовим розглядом не встановлено факту порушення відповідачами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин. В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що зміст договору оренди землі відповідав вимогам Закону України «Про оренду землі» та іншим нормативно-правовим актам, був виконаний весь передбачений Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему від 02.07.2003 р. № 174(зі змінами) перелік дій щодо перевірки та приймання обмінного файлу, заповнена, підписана та скріплена печаткою реєстраційна картка земельної ділянки, підстав для відмови в державній реєстрації договору оренди від 10.09.2009р. за № 040967700053, у органу, що на той час здійснював державну реєстрацію- Лозівський районний відділ реєстрації ХРФ ДП «Центр ДЗК» не було. Також судом було встановлено, що у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі такий номер реєстрації (11), датований 09.02.2007р.-відсутній. В АС ДЗК дана інформація також відсутня(а.с.37). В судовому засіданні позивачем на підтвердження наявності у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі номеру реєстрації (11), датованого 09.02.2007р., та відповідної інформації АС ДЗК, не було надано жодного доказу. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.ч.3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права (у разі його порушення, невизнання або оспорювання) та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може(Постанова ВС від 13.03.2019р. справа № 338/713/17-ц; провадження № 61-45432св18). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.\~ Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідачем не порушено право позивача, то застосування строку позовної давності не можливе, а необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав необґрунтованості позовних вимог. Згідно\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~(далі\~Закон) договір оренди землі\~це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно з правовою позицією, висловленою зокрема у постанові Верховного Суду України від 25грудня 2013року у справі №6-94цс 13,\~виходячи з того, що відповідно до\~статті 15 ЦК України\~ та\~статті 4 ЦПК України\~у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, при вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди землі суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв`язку укладенням таких договорів, а також з`ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Права орендодавця визначено статтею 24 Закону, зокрема орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; отримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Натомість, встановленому статтею 25 Закону праву орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі кореспондується обов`язком орендодавця передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди (частина друга статті 24 Закону). Отже, вільне на власний розсуд розпорядження земельною ділянкою її власником шляхом самостійного оброблення земельної ділянки до закінчення строку дії договору оренди є порушенням права орендаря, у даному випадку ПОСП «Прогрес», саме з боку власника земельної ділянки [PERSON] , тобто ніяким чином не звужує обсягу її прав як власника земельної ділянки та орендодавця. Твердження позивача про недійсність правочину, який не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з підстав не отримання позивачем орендної плати за користування земельною ділянкою, суд оцінює критично, оскільки з матеріалів справи, в тому числі з відзиву на позовну заяву, відповіді позивача на відзив, пояснень представника відповідача та оглянутих в судовому засіданні письмових звернень ПОСП «Прогрес», направлених на адресу [PERSON] , вбачається, що позивачка в період 2009- 2012 р.р. отримувала орендну плату, в подальшому орендна плата їй нараховувалася та нараховується, про що позивачці достеменно відомо, проте остання відмовлялася її отримувати. Жодних доказів про умисне введення в оману позивачки під час укладення договору оренди від 01 січня 2009 року з ПОСП «Прогрес» щодо істотних умов цього договору не надано, таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог саме з підстав їх необґрунтованості.

Outcome: dismissed