Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 52 250,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.02.2016 приблизно о 10 год. в м. Дніпропетровську сталася ДТП, в ході якої [PERSON], керуючи автомобілем «Форд», д/н [NUMBER], на регульованому перехресті пр. [PERSON] та вул. Харківської, не зупинилась на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Ніссан» д/н АЕ 7030ЕХ (додатковий номер Е 777 D), під керуванням [PERSON], що слідував на зелений сингал світлофора. Своїми діями відповідач порушила вимоги п.8.7.3. «е» Правил дорожнього руху України, а внаслідок зіткнення, автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2016 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що внаслідок пошкодження автомобілю їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 146 346,18 грн, яка оцінена відповідно до [PERSON] про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу від 03.03.2016. Але розмір фактичних витрат позивача на відновлення транспортного засобу склав 102 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 230316-1 від 22.03.2016. Позивач звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП 05.02.2016, повідомлення про огляд транспортного засобу, заявою від 03.03.2016 про виплату. На підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, враховуючи, що цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, а цивільна відповідальність власника автомобіля - позивача була застрахована, виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 49 750 грн. (з урахуванням франшизи). З урахуванням того, що реальні збитки позивача становлять 102 000 грн., він просить стягнути із відповідача решту суми матеріального збитку, за вирахуванням сплаченого відшкодування МТСБУ, що буде складати 52\~250 грн. (102\~000 - 49\~750). Отже, посилаючись на норми ст.ст. 1178, 1194 ЦК України, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, зазначивши, що відшкодуванню підлягають фактичні витрати, які підтверджуються рахунком на оплату, актом приймання передачі та квитанцією до прибуткового касового ордеру. Дані докази є достатніми для відшкодування витрат позивача. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що надані позивачем акт виконаних робіт, рахунок про оплату та квитанція до прибуткового касового ордеру, які підтверджують сплату на користь ФОП [PERSON] вартість ремонтних робіт не можуть бути належними доказами витрат позивача, оскільки з них неможливо встановити, що ці кошти дійсно отримувалися підприємцем, що викликає сумнів, що позивач дійсно поніс витрати на ремонт автомобілю. Окрім того, як видно із представленого позивачем [PERSON] про оцінку вартості матеріального збитку від 03.03.2016, складеного оцінювачем [PERSON], при оцінці вартості матеріальної шкоди оцінювач не викликав саму [PERSON], не оглядав її автомобіль. Тому дана оцінка не може бути прийнята судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. Як вбачається з постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2016, яка набрала законної сили 14.03.2016, [PERSON] 04.02.2016 о 10 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом «Форд», д/н [NUMBER], на регульованому перехресті пр. [PERSON] та вул. Харківської в м. Дніпропетровську, не зупинилась на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух, в наслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Ніссан», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що слідував на зелений сигнал світлофора. Своїми діями [PERSON] порушила п. 8.7.3. «є» Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам. [PERSON] зявилась до суду, свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнала. Винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної події від 04.02.2015, фотографіями з місця ДТП, поясненнями водія-учасника ДТП [PERSON], а також власними поясненнями [PERSON], відповідно до яких остання дійсно вчинила правопорушення за зазначених обставин. Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Власником пошкодженого у ДТП автомобіля [NUMBER], є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію № 145984 від 16.10.2012, що не заперечується сторонами та видно зі [PERSON] про оцінку вартості матеріального збитку від 03.03.2016, складеного оцінювачем [PERSON] (а.с. 8). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП. На підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, враховуючи, що цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, а цивільна відповідальність власника автомобіля позивача застрахована, виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 49 750 грн. (з урахуванням франшизи). Дані обставини визнані представниками сторін під час розгляду справи, тому не підлягають доказуванню згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом, внаслідок дій [PERSON], протиправність яких встановлена постановою суду, власнику автомобіля [NUMBER], [PERSON] заподіяна матеріальна шкода, оскільки його автомобіль отримав механічні ушкодження. За ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд враховує, що згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Суд враховує, що вартість відновлювального ремонту може бути компенсована у разі доведеності того, що є докази, що окремі деталі, вузли, агрегати транспортного засобу, пошкоджені внаслідок дій винної особи. Позивачем надано докази здійснення фактичних витрат на ремонт автомобіля, а саме, акт виконаних робіт з 01.03.2016 по 21.03.2016, підписаний сторонами, рахунок на оплату № 623 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23.03.2016 на суму 102\~000,00 грн. (без ПДВ). Вказані документи містять підписи та печатки ФОП [PERSON], їх оригінали були предявлені представником позивача в судовому засіданні. В засіданні представник позивача пояснив, що вони здійснені хоч і з урахуванням звіту оцінювача СПД [PERSON], але на станції СТО, яку позивач віднайшла як найдешевшу. Суд не приймає посилання представника відповідача про те, що дані документи не можуть бути належними доказами витрат позивача, оскільки з них неможливо встановити, що ці кошти дійсно отримувалися підприємцем. Так, на вимогу суду щодо витребування документів у ФОП [PERSON], останній листом, який надійшов до суду 19.12.2016, повідомив, що основним видом його діяльності згідно КВЕД 45.20 є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. СТО знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Наукова, 1А. Відносно ремонту автомобіля «Ніссан жук», д/н [NUMBER], пояснив, що дійсно в проміжок часу з 01.03.2016 по 21.03.2016 у них на ремонті перебував вказаний автомобіль. Після ремонту власнику було надано акт виконаних робіт на загальну суму 102 000 грн. (роботи та матеріал), рахунок на оплату на вказану суму. Після фактичної сплати він видав квитанцію про сплату. На скільки йому відомо, зауважень та нарікань щодо якості ремонту у власника не було. Щодо надання певних бухгалтерських документів повідомив, що оскільки він перебуває на спрощеній системі оподаткування, у нього немає бухгалтера, який веде бухгалтерію. Нині діє обмеження на перевірки, установлене Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким передбачено, що впродовж 2016 року контролюючі органи перевіряють підприємства/установи/організації, фізичних осіб підприємців з обсягом доходу до 20 млн. грн. за попередній календарний рік винятково з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки або згідно із вимогами КПК України. Окрім того, до 31.12.2017 Верховною Радою України продовжено дію мораторію щодо заборони на проведення документальних перевірок. З урахуванням того, що дозволу Кабінетом Міністрів України не надано, підстави, визначені КПК України відсутні, він не має можливості надати витребувані документи. Суд зазначає, що касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою і з фізичними особами, пов'язані з прийманням і видачею готівки при проведенні розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку. З метою контролю за касовими операціями прийнято чисельну кількість нормативних актів, основними з них є Положення про ведення касових операція у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена Постановою Національного Банку України від 01.06.2011 № 174, якими передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами по операціях із застосуванням платіжних карток і т.д., що, відповідно до законодавства України, підтверджували б факт одержання (видачі) наявних засобів, продажу товарів, надання послуг. Стан і рух наявних засобів підприємства відбивається в касовій книзі, записи в якій здійснюються касиром підприємства на підставі прибуткових і видаткових касових ордерів. Усі готівки, що надходить у касу, має вчасно й у повній сумі оприбутковуватися. Під оприбуткуванням готівки розуміється її облік у касі підприємства на повну суму фактичних надходжень (у касовій книзі, книзі обліку розрахункових операцій). Для оформлення операцій по надходженню в касу підприємства коштів з банку від покупців, підзвітних осіб, по поверненню невикористаних засобів та інших надходжень застосовується Прибутковий касовий ордер, типова форма і порядок заповнення якого затверджена Положенням № 637 і застосовуються всіма підприємствами (форма № КО-1). Прибутковий касовий ордер виписується в одному примірнику і реєструється за друкарським номером в журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (типова форма № КО-3 і КО-3а) працівником бухгалтерії, підписується головним бухгалтером чи уповноваженою на це особою і передається в касу підприємства. Квитанція (відривна частина прибуткового ордера), завірена підписами головного бухгалтера (уповноваженою особою) і касира, а також печаткою підприємства, видається на руки особі, яка здала гроші. Квитанція до прибуткового касового ордера, за яку отримана готівка з банку, залишається в касі. За таких обставин, суд приймає як належний доказ квитанцію до прибуткового касового ордера від 23.03.2016, завірену підписами та печаткою ФОП [PERSON] та розцінює її у сукупності із іншими документами - рахунком на сплату та актом виконаних робіт, як належний доказ, що підтверджує витрати позивача на ремонт пошкодженого автомобіля. Суд також не може взяти до уваги посилання представника відповідача, що оцінка розміру шкоди, визначена оцінювачем [PERSON] на підставі договору із позивачем [PERSON] є неналежним, недопустимим доказом наявності спричиненої шкоди, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-III, професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону. Згідно зі ст. 5 Закону суб'єктами оціночної діяльності є фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності Відповідно до ст. 6 Закону оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Зі звіту [PERSON] № 65/02/16 від 03.03.2016 (а.с. 7 - 28) вбачається, що він має кваліфікацію оцінювача (кваліфікаційне свідоцтво МФN № 6875 від 05.04.2009, свідоцтво про реєстрацію в держаному реєстрі оцінювачів № 4533 від 10.06.2009, свідоцтво про підвищення кваліфікації МФN № 288ПК від 23.10.2013). Представником позивача клопотання про проведення повторної експертизи оцінки вартості завданої шкоди суду не заявлялося. Отже, суд приймає до уваги дану оцінку в якості додаткового підтвердження наявності матеріального збитку. Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд зазначає, що виходячи із загальних норм ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України тягар цивільної відповідальності несе винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що МТСБУ вже відшкодовано позивачу частково вартість ремонту на суму 49\~750,00 грн., з відповідача [PERSON] на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22, ст. 1166 ЦК України підлягає стягненню залишок фактичних витрат позивача, що становлять невідшкодовану матеріальну шкоду в сумі 52\~250,00 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved