Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, визначити місце проживання дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з нею за адресою їх реєстрації: [ADDRESS], стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходу, визначити спосіб спілкування відповідача з дітьми, встановивши порядок зустрічі у період навчання з 01 вересня по 30 травня, по буднім дням з 18.00 до 20.00 години, по неділях - з 09.00 до 20.00 години та у період літніх канікул - з 08.00 до 20.00 години, а також заборонити відповідачу наближатися і заходити до квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказувала на те, що з січня 2015 року взаєморозуміння з відповідачем відсутнє, з квітня 2015 року позивач терпить від відповідача різні образи та приниження з багаторазовими погрозами фізичного насилля, розправи, багато з яких промовлялися відповідачем в присутності молодших синів, які мають вразливу психіку. Відповідач усіляко підриває її авторитет як матері перед дітьми словами та жестами, дозволяє дітям порушувати встановлені правила, коли, наприклад, дітям було заборонено кататися на велосипеді у відсутності вдома батьків, що призвело до серйозного травмування сина [PERSON], коли він катався. Відповідач також дозволяє дивитися дітям, більш того, сам завантажує з інтернету, фільми жахів і інші фільми з встановленим обмеженням віку, що негативно впливає на їх психіку, і як результат, старший син пригрозив, що приб'є її. Батько дітей вважає нормальним лаятися в присутності дітей та розпивати алкогольні напої. Крім того, сплачуючи по 4000 грн., відповідач постійно вимагав звіт про витрати коштів. Збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки втрачено почуття любові та поваги, примирення не можливе. Відповідач в свою чергу звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] та просив суд визначити місце проживання дітей з ним за адресою: [ADDRESS]. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що взаєморозуміння в сім'ї відсутнє, однак він змушений був ще проживати в квартирі позивачки, щоб не залишати менших синів [PERSON] та [PERSON], старший син - [PERSON] перейшов жити до бабусі [PERSON], його матері, за адресою: [ADDRESS] . Майже всі зароблені гроші він віддавав дружині на потреби сім'ї, але змушений був вимагати звіти про використання цих коштів, оскільки діти постійно скаржилися на відсутність належного харчового розмаїття, страви готувалися на 3-4 дні, які на другий день вже неможливо було їсти. Часто він був змушений приїздити додому навіть під час робочого дня та привозити дітям готові страви, оскільки в холодильнику нічого було їсти, стояли лише зіпсовані продукти. Доволі часто для себе та молодших братів старшому сину доводилося готувати їжу, тоді як і дружина і її матір були вдома. Свої обов'язки по господарству дружина часто намагалася перекласти на старшого сина [PERSON], постійно чіплялася та придиралася до нього. Перед 1 вересня виявилося, що діти не готові до школи, позивачка не потурбувалася про придбання взуття молодшим синам. У дітей вразлива психіка саме через дії позивачки. Були ситуації, коли у розмові з подругами вона скаржилася на те, як їй набридли вже діти та що вона вже втомилася їх виховувати. Дружина часто зриває на дітях свій гнів та роздратування, тому вони навпаки виявили бажання проживати з ним. Позивачка має позмінний графік роботи, а в нього восьмигодинний робочий день, п'ять днів на тиждень, він має власне житло, добрі умови проживання, більшу житлову площу та більшу заробітну плату. В ході розгляду справи до участі було залучено службу у справах дітей Одеської міської ради та орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свій позов, підтвердила, що примирення між ними не можливе та просила вимоги задовольнити. Заперечувала проти зустрічного позову, також пояснювала, що сварила дітей, коли вони не робили уроків, а після її прохання прибрати іграшки та лягати спати старший син пригрозив її прибити. Вважає, що з її боку були лише нормальні наміри по вихованню дітей, вона привчала їх до порядку, тоді як відповідач дозволяє їм все та налаштовує дітей проти неї. Відповідач та його представник [PERSON] позов [PERSON] визнали частково. [PERSON] погодився на розірвання шлюбу, однак заперечував проти інших вимог та підтримав зустрічний позов вказуючи на те, що старший син [PERSON] перейшов проживати до нього ще з початку вересня 2015 року, [PERSON] трохи пізніше, а [PERSON] - в листопаді місяці. Діти не можуть проживати з вказаних в позові причин. Більш того, позивач застосовує до них силу та не здійснює належного догляду. Представник третьої особи - служби у справах дітей Одеської міської ради Дамаскіна І.В. підтримала висновок служби та просила визначити місце проживання дітей з батьком. При цьому також пояснила, що висновок службою приймався після вивчення усіх документів та спілкування з дітьми, які виявили бажання проживати з батьком. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не прибув, направив висновок та прохання слухати справу в його відсутності, приймати рішення з урахуванням прав та інтересів дітей. Заслухавши учасників процесу, дослідивши представлені докази, суд приходить висновку про часткове задоволення вимог позивача [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 25 квітня 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №221. Від шлюбу подружжя має трьох синів: [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння та сварки, які в результаті привели до втрати почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, примирення між ними не можливе. Згідно ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Нормами ч.1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із зазначених норм та враховуючи, що у сторін сім'я розпалася, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується позовної вимоги [PERSON] та зустрічної вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей, необхідно зазначити наступне. Як було судом встановлено, неповнолітні діти зареєстровані в квартирі [ADDRESS], належній на праві власності [PERSON]. На теперішній час усі три сина проживають разом з батьком [PERSON] в належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS]. Позивач знаходиться у трудових відносинах з ДП «Одеська залізниця» вагонне депо Одеса-Застава 1, займає посаду оператора з обслуговування та ремонту вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів Одеса-Сортувальна, режим роботи 4-х змінний, тривалість зміни 12 годин, середня заробітна плата складає 4794,13 грн.. Відповідач працює в ТОВ «Лузанівка» на посаді торгового представника, середня заробітна плата складає 6329,15 грн., робочий час - 8 годин на день, протягом 5 днів на тиждень. Згідно з характеристиками, складеними директором Одеської ЗОШ №48 та класними керівниками на дітей, батьки приділяють належну увагу навчанню синів, відвідують батьківські збори. Як видно із змісту актів обстеження умов проживання, складених 13 січня 2016 року службою у справах дітей Одеської міської ради, і за місцем проживання матері, і за місцем проживання батька створені належні умови для проживання дітей. 30 січня 2016 року служба у справах дітей Одеської міської ради надала висновок №423/І, згідно з яким вважала можливим визначити місце проживання дітей з батьком [PERSON]. У своєму висновку №0105-3/316х від 08 лютого 2016 року орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради зазначив, що вважає доцільним визначити місце проживання дітей з матір'ю [PERSON], але зважаючи на те, що члени ради опіки та піклування визначилися щодо місця проживання дітей не одноголосно, прийняття остаточного рішення залишають на розсуд суду. В суді в присутності психолога [PERSON] були допитані діти, які пояснювали наступне. Так, старший син [PERSON], якому на час розгляду справи виповнилося 12 років, пояснив, що з батьком йому краще живеться, оскільки матір його била, принижувала, зривала на ньому злість, погано годувала, мало уваги приділяла, не допомагала з уроками, заставляла робити те, чого він не хотів. Батько краще піклується, тому він бажає залишитися жити з ним. Сини [PERSON] та [PERSON] також підтверджували застосування фізичної сили з боку матері, вказували на їх приниження та погане харчування, тоді як про батька погано не відзивалися та зазначили про добрий догляд з його сторони. [PERSON] виявляє бажання жити з батьком, а [PERSON] не зміг визначитися з ким хоче проживати та почав плакати. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є, відповідно до положень частини 3 статті 29 ЦК України, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з вимогами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки при його прийняті не було звернуто увагу на пояснення дітей. Отже, судом встановлено, що батьки працюють, отримують доходи, мають у власності житло з відповідними умовами для проживання дітей. Із спілкування з дітьми судом було встановлено, що сини [PERSON] та [PERSON] однозначно визначилися і бажають проживати з батьком посилаючись на кращі умови і краще ставлення до них зі сторони батька, щодо сина [PERSON], то він остаточно не визнався з ким йому проживати. При цьому кожна дитина в своїх поясненнях вказувала на застосування до них з боку матері фізичної сили. Необхідно також відмітити, що взаєморозуміння дітей з матір'ю на даний час відсутнє. Твердження позивача про належне виховання синів не узгоджується з поведінкою дітей та наданими в засіданні поясненнями, у дітей відсутнє позитивне ставлення до методів її виховання, що може вказувати на необхідність спілкування, як матері так і дітей з психологом для відновлення взаєморозуміння. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-СІІ), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з результатами психологічної діагностики, проведеної 13 лютого 2016 року дитячим психологом [PERSON], рекомендовано для позитивного і повноцінного розвитку [PERSON] активне спілкування з батьком та братами, спілкування з матір'ю можливе в присутності батька. Для [PERSON], з метою зниження рівня тривоги та занепокоєння у нього з приводу невизначеності по взаємовідносинах з матір'ю, проводити регулярні зустрічі з нею для підтримання контакту і спілкування, в присутності батька або бабусі [PERSON], матері [PERSON]. Проаналізувавши матеріали, які стали підставою для прийняття висновків службою у справах дітей та органом опіки та піклування, оцінивши наявні в справі докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, враховуючи вік дітей, виходячи з пріоритету прав дитини, урахувавши не тільки ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан здоров'я, а також враховуючи положення принципу 6 Декларації прав дитини, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Оскільки інші вимоги позивача, а саме про стягнення аліментів та зобов'язання відповідача не з'являтися за адресою проживання позивача, були пов'язані з вимогою щодо визначення місця проживання дітей і напряму залежали від результатів її вирішення, то вони, відповідно, також повинні бути залишені без задоволення.

Outcome: partial