Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 14 липня 2006 року по 04 жовтня 2011 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішенням суду місце проживання дітей було визначено разом з матір*ю, однак з 26 листопада 2011 року діти проживають з відповідачем, а позивач не має можливості на спілкування з ними, по теперішній час місце знаходження її дітей їй не відомо, неодноразові звернення до правоохоронних органів стосовно встановлення місця знаходження її дітей результатів не дало, тому позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що більше чотирьох років вона не бачиться зі своїми дітьми, оскільки відповідач забрав їх та по теперішній час встановити їх місце знаходження не представляється можливим. Відповідач в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради та прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що в період з 14 липня 2006 року по 04 жовтня 2011 рік сторони перебували у шлюбі /а.с. 13/. Від шлюбу у сторін народилися [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.10-11/. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2015 року визначено місце проживаннч малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір*ю [PERSON] /а.с.16/. 14 грудня 2015 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська [PERSON], 1972 року народження оголошено в розшук /а.с.19/. Як пояснила в судовому засіданні позивач з 26 листопада 2011 року вона не має можливості спілкуватися зі своїми дітьми, оскільки не знає їх місце знаходження, на неодноразові звернення її до правоохоронних органів результатів не дали. 21 травня 2014 року за заявою позивача було внесено відомості до ЄРДР за ст. 166 КК України стосовно не виконання батьківських обов'язків [PERSON] по догляду за малолітніми дітьми /а.с.26/. На запити позивача стосовно встановлення місця навчання її малолітніх дітей, було встановлено, що [PERSON], 2006 р.н., та [PERSON], 2007 р.н., навчалися в СЗШ № 2 м. Дніпропетровська. До навчального закладу діти зараховані наказом № 60-6 від 02.09.2013 на основі заяви батька від 28 серпня 2013 року. 14 квітня 2015 [PERSON] написав заяву до СЗШ № 2, в якій просив видати документи дітей у зв'язку з переїздом до Миколаївської області. Адміністрацією навчального закладу особові справи дітей були видані батькові /а.с.27-31/. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції робився запит до департаменту освіти, науки та молоді Миколаївської обласної державної адміністрації, департамент надав відповідь, що неповнолітні особи [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у загальноосвітніх навчальних закладах Миколаївської області не навчаються. Управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради надало лист-відповідь про те, що [PERSON], 2006 р.н., та [PERSON], 2007 р.н., в навчальних закладах міського підпорядкування не значаться. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2011 року з [PERSON]. стягнуто аліменти на утримання його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], починаючи стягнення з 07 червня 2011 року /а.с.14/ Станом на 22 лютого 2016 заборгованість по аліментам у [PERSON] складає 73 498, 14 грн. (згідно довідки-розрахунку Жовтневого ВДВС ДМУЮ від 22 лютого 2016 р. /а.с. 32/. Працівниками Жовтневого ВДВС ДМУЮ було здійснено вихід за останнім відомим місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та з'ясувано, що чоловік уже декілька років за цією адресою не проживає. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п 15 та 16 Постанови від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач з листопада 2011 року переховує малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від їх матері, встановити їх місце знаходження не представляється можливим, окрім того відповідач не виконує рішення суду, яким визначено місце проживання малолітніх дітей разом з позивачем, ухиляється від сплати аліментів на їх утримування. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 22 квітня 2016 р. № 5-38-112 місце знаходження батька та малолітніх дітей не встановлено, батько має заборгованість по сплаті аліментів, місце проживання дітей відповідно до рішення суду визначено разом з матір*ю, а тому вважали за доцільне позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, і як наслідок необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, а саме, позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Судові витрати розподілити відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved