Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що 26 січня 1999 року помер її дід [PERSON]. За життя [PERSON] заповів усе належне йому майно позивачу. Вона прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, однак оформити спадкові права на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, не може, оскільки втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай), який був виданий [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, зазначивши при цьому, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання, в якому просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає. Представник відділу Держгеокадастру в Ізяславському районі Хмельницької області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи в суді був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Судом обєктивно встановлено, що 26 січня 1999 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ № 298102, виданим повторно Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 03 березня 2017 року. За життя 22 квітня 1996 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 90, згідно з яким житловий будинок з надвірними будівлями і все своє майно заповів позивачу. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час відкриття спадщини), фактично вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області 05 травня 2017 року № 194. За життя [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «ім. Ватутіна» на території Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області серія ХМ № 071181 від 30 травня 1996 року, про що свідчить довідка, видана відділом в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 06.07.2017 року за № 841/101-17. В Ізяславській державній нотаріальній конторі Хмельницької області заведено спадкову справу за № 226/2017 після смерті [PERSON] на підставі заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину, що підтверджуються повідомленнями державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори від 10 травня 2017 року № 822/02-14 та від 18 листопада 2017 року № 2115/01-16. Однак, [PERSON] спадкові права на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] оформити не може через втрату правовстановлюючого документа, що підтверджується оголошенням в газеті «Партнер», випуск № 10 від 09 березня 2017 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину в установленому законодавством порядку, проте позбавлена можливості належно оформити свої спадкові права у звязку з втратою сертифікату на земельну частку (пай). За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши за позивачем право на спірну земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. На підставі ст. 392 ЦК України, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. 152 ЗК України,

Outcome: approved