Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи тим, що [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Вона є спадкоємцем за заповітом. Однак в шестимісячний строк після смерті спадкодавця вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона нещодавно дізналася про смерть спадкодавця та не знала про існування заповіту на її користь. Просила визначити їй додатковий строк для вчинення вказаний дій, так як пропустила його з поважних причин. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала, пояснивши, що вона не знала про існування заповіту від імені [PERSON] на її користь, а дізналася лише на початку 2018 року. Крім того, їй не було відомо про смерть спадкодавця так, як вона не є її родичкою і померла в с. Хрустальне, Краснолуцької міської ради, Луганської області . Вважає такі обставини були поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача Буринської міської ради про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позовну заяву не надав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с.Хрустальне, Краснолуцької міської ради, Луганської області померла [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, що підтверджується поясненнями позивачки, копією свідоцтва про смерть спадкодавця, копією державного акту, копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7,9-10). Згідно заповіту від 23.07.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Черниш Д.М., [PERSON] за життя заповіла все своє майно [PERSON] (позивачці по справі) (а.с.8). Однак остання будучи спадкоємцем за заповітом заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подала, що вбачається з листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. (а.с.11). Також, як вбачається з інформаційної довідки із Спадкового реєстру 30.05.2007 року Хрустальнинською державною нотаріальною конторою Луганської області була заведена спадкова справа №453 після померлої [PERSON] .. Згідно листа Рубіжанської державної нотаріальної контори , яка діє у порядку заміщення Хрустальнинської державної нотаріальної контори Луганської області, справи Хрустальнинської (колишньої Краснолуцької) державної нотаріальної контори залишилися у м.Хрустальний (колишнє м.Красний Луч), що є територією, яка тимчасово не підконтрольна владі України. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки вона нещодавно дізналася про смерть спадкодавця та не знала про існування заповіту на її користь, що підтверджується поясненнями позивачки. Також судом враховується, що спадщина відкрилася на території, яка в теперішній час є тимчасово не підконтрольною владі України, що в свою чергу також і зумовило не своєчасне отримання позивачкою інформації про смерть спадкодавця та право на неї як спадкоємця за заповітом. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачки об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов`язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких вона є. Таким чином зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved