Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради; третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що її чоловік, [PERSON], помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0602 га (С/Т «Метробудівець-1»). Крім неї інших спадкоємців немає. В січні 2014 року вона звернулась із заявою про прийняття спадщини в Чотирнадцяту Київську державну нотаріальну контору. 14 квітня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка на вказану земельну ділянку, у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку не був зареєстрований. Їй відомо про те, що чоловік намагався в установленому законом порядку провести реєстрацію, однак не зміг цього зробити, у зв'язку з великими чергами в реєстраційній службі та хворобою. На підставі наведеного, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0602 га, в порядку спадкування після смерті її чоловіка, [PERSON], померлого [INFO]. В ході судового розгляду, позивачка звернулась із заявою про надання письмових пояснень та уточнення позовних вимог, які виклала в наступній редакції: визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], право власності на земельну ділянку, площею 0,0602 га, кадастровий номер [NUMBER], переданої для ведення садівництва, розташованої в Святошинському районі [ADDRESS], садового товариства «Метробудівець-1», яка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі за [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 02 грудня 1999 року №128-9/630 та Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], виданого Київською міською радою та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] від 05.06.2000 року. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, з урахуванням уточнень та письмових пояснень. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень (заперечень) не надіслав, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності. Представник третьої особи, ГУЮ у м. Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду викладену позицію відносно вимог позивачки та просив слухати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе слухати справу у відсутності останнього. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 01 листопада 1980 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER], видане 01 листопада 1980 року Відділом ЗАГСу Ленінського району (а.с.9 - копія Свідоцтва про укладення шлюбу). Після смерті [INFO] [PERSON], матері чоловіка позивачки, [PERSON] отримав у спадщину земельну ділянку, площею 0,0602 га, переданої для ведення садівництва, розташованої в Святошинському районі [ADDRESS], в садовому товаристві «Метробудівець-1», що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] Серії [NUMBER], виданого [INFO] Відділом реєстрації смерті у м. Києві та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №4-1703 (а.с.8 - копія Свідоцтва про право на спадщину за законом). Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером [NUMBER] за власником [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [NUMBER] від 14 березня 2014 року (а.с.11 - копія Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку). Оскільки [PERSON] фактично набув права власності на вказану земельну ділянку, 03 травня 2009 року на загальних зборах садоводів садового товариства «Метробудівець-1» він був прийнятий до його членів, що підтверджується довідкою садового товариства «Метробудівець-1» №102-к від 02 лютого 2015 року. Як встановлено в ході судового розгляду, згідно ч.6 ст.126 Земельного кодексу України, в редакції Закону від 05 березня 2009 року №1066-VI, п.2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону та Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого Постановою КМУ «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку» №439 від 06 травня 2009 року, державним нотаріусом була проставлена відмітка про перехід права власності на вищевказану земельну ділянку на Державному акті про право приватної власності на землю Серії [NUMBER]. Однак, як пояснила позивачка та її представник в судовому засіданні, у зв'язку з неузгодженістю дій Головного управління Держкомзему у м. Києві та Головного управління земельниї ресурсів КМДА, [PERSON] з причин, що від нього не залежали, не встиг отримати відмітку на вказаному Державному акті на право приватної власності на землю за ним, як того вимагало діюче законодавство України, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду листами Головного управління Держкомзему у м. Києві від 30 березня 2010 року №1579, Головного управління земельних ресурсів від 20 квітня 2010 року №07-387/12662, Прокуратури м. Києва від 21 квітня 2010 року №07/4-р-10 та відповідними листами-зверненнями до вказаних органів [PERSON] Як встановлено в ході судового розгляду, в подальшому [PERSON] не встиг закінчити державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку, у зв'язку з його хворобою - цукровим діабетом, яка інтенсивно розвивалася та спричинила тяжкі наслідки його здоров'ю, що підтверджується випискою з історії хвороби №421, виданої Центром ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів, а також випискою з історії хвороби стаціонарного хворого №12881, виданою Міською клінічною лікарнею №1. Як вбачається з копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], виданого 21 листопада 2013 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, [PERSON] помер [INFO], про що 21 листопада 2013 року складено відповідний актовий запис №19337 (а.с.5 - копія Свідоцтва про смерть). Як пояснив в судовому засіданні представник позивачки, заповіту на майно [PERSON] не залишив, а тому згідно ст.ст.1216, 1218, 1222 ч.1, 1223 ч.2, 1225 ч.1, 1258 ч.1, 1261 ЦК України, позивачка отримала право на спадкування за законом прав та обов'язків її чоловіка, що залишились після його смерті, як спадкоємець першої черги. Інших спадкоємців першої черги немає. Як встановлено в ході судового розгляду, листом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори вих.№1048/02-14 від 14 квітня 2014 року, повідомлено позивачку про те, що видати їй Свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка, [PERSON], померлого [INFO], на земельну ділянку, площею 0,0602 га, яка розташована на території [ADDRESS] (С/Т «Метробудівець-1»), неможливо, оскільки вона не надала зареєстрований у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку (а.с.7 - копія листа). Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від физичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною другою ст.1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почерово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, як встановлено в ході розгляду справи, позивачка фактично отримала у спадщину спірну земельну ділянку, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, після смерті її чоловіка, однак вона не може здійснити державну реєстрацію права власності на неї. Виходячи з роз'яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», одним із документів, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Таким чином, проаналізувавши вимоги діючого законодавства України, дослідивши матеріали справи та надані суду письмові докази у їх сукупності та співставленні, вислухавши пояснення позивачки та її представника, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними доказами, а тому вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено їх правомірність. На підставі наведеного та

Outcome: approved