Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.12.2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на її користь до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, але не менше 30 %\~прожиткового мінімуму. Аліменти відраховуються за місцем роботи з [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.06.2018 року встановлений мінімальний розмір стягуваних аліментів- не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ніяким чином не приймає участі в вихованні доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, забезпечення побутових умов та умов навчання, харчування, медичним доглядом. [PERSON] крім офіційного місця роботи також має додаткових дохід, проте жодної матеріальної допомоги не надає, збільшити розмір аліментів у добровільному порядку не бажає. Просить збільшити розмір стягуваних з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду і до повноліття. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 16.11.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 15). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 20). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги визнає (а.с. 19). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). На підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.12.2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на її користь до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, але не менше 30 %\~прожиткового мінімуму (а.с. 8). Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19.06.2018 року встановлений мінімальний\~розмір стягуваних\~аліментів-\~не менше\~50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку (а.с. 9-11). Згідно довідки Яхниківського старостинського округу Лохвицької міської ради Полтавської області № 327 від 08.11.2021 року, [PERSON] , проживає разом зі своєю неповнолітньої донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). В обґрунтування\~позовних вимог\~ [PERSON] \~зазначила,\~що її матеріальний стан суттєво змінився, оскільки дочка підросла, та матеріальні витрати на її утримання зросли. Відповідач на теперішній час інших утриманців не має, розмір аліментів, які відраховуються з його офіційного заробітку, є недостатній. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3статті 181СК\~України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192\~СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні ст. 81\~ЦПК України саме ініціатору позову належить доводити обставини змін його матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я або ж вказати на обставини, що виникли після ухвалення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Аналізуючи надані стороною позивача докази, враховуючи відсутність заперечень проти позову зі сторони відповідача та визнання ним позовних вимог в повному обсязі, водночас з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, її віку та потреб, суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів з 1/6 до 1/4 частини його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлено у статті 182 Сімейного кодексу України, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на корить держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved