Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Першої вінницької державної нотаріальної контори, [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про усунення перешкод в користуванні власністю та просила зняти арешт з квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, зареєстрований реєстратором Першої вінницької державної нотаріальної контори 17.07.2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційними номерами обтяжень: 5315670, 5315698 та 5315760 ( архівні записи). Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі продажу від 17.06.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-2535 їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Однак у серпні місяці 2016 року вона випадково дізналася, що з січня 1998 року по даний час її квартира перебуває під арештом, у тому числі з 17.07.2007 року відомості про арешт квартири також зареєстровані у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстровими номерами обтяження: 5315670, 5315698, 5315760, де власником квартири зазначено іншу особу [PERSON], а підставою обтяжень ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці. [PERSON] зазначає, що вона не була учасником жодних судових спорів та не мала жодних невиконаних зобовязань перед іншими особами, спірна квартира ніколи не була предметом застави, [PERSON] ніколи не був власником/співвласником спірної квартири, а певний період лише був зареєстрований та проживав у ній як член сімї, даний арешт квартири хоч і не позбавляє її права володіння власністю, однак створює перешкоди у користуванні та розпорядженні даною квартирою, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Першої вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак на адресу суду надав заяву від 25.10.2016 року №3046/01-16 про розгляд справи у їх відсутності, при вирішенні справи поклалися на розсуд суду. Відповідач [PERSON], який був одночасно допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що він одружений на доньці позивачки. Остання є одноособовим власником квартири, а він лише певний час був зареєстрований та проживав за цією адресою. При цьому відмічає, що позивачка ніколи не була учасником жодних судових спорів та не мала жодних невиконаних зобовязань перед іншими особами. Та і він також ніколи не мав ніяких спорів, накладення арешту є для нього несподіванкою. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не зявився в судове засідання по невідомим суду причинам, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 17.06.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-2535 [PERSON], позивачу по справі, на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-9). Із довідки ОСББ «Надбужанське 13» від 25.08.2016 року №023 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає лише одна особа [PERSON] (а.с.10). Як слідує з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.12), 17.07.2007 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстраційними номерами обтяжень: 5315670, 5315698, 5315760 на підставі ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS], власником якої зазначено [PERSON] Судом не встановлено, що [PERSON] є чи був власником/співвласником спірної квартири, жодні відомості щодо цього відсутні, останній певний період лише був зареєстрований та проживав у ній як член сімї, що підтверджується показаннями самого [PERSON] Натомість, як встановлено судом, власником цієї квартири є позивач по справі. Судом не встановлено, що [PERSON] була учасником судових спорів та мала невиконані зобовязання перед іншими особами та спірна квартира була предметом застави. Щодо відповідача [PERSON], то як слідує із листа Вінницького міського суду м. Вінниці від 11.10.2016 року №06-14/305/2016, адресованого [PERSON], за 1998 рік згідно алфавітних покажчиків цивільних та адміністративних справ Ленінського районного суду м. Вінниці, матеріали щодо [PERSON] до суду не надходили, судом не реєструвались та не розглядались. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи встановлені обставини справи, а саме, що вказана квартира [ADDRESS] ніколи не належала та не належить відповідачу [PERSON], а належить на праві власності позивачу [PERSON], суд прийшов до висновку, що накладення арешту на дану квартиру порушує та обмежує права позивача як власника, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved