Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.09.2003 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння. Спільне господарство не ведеться, шлюбні та сімейні відносини припинені з серпня 2018 року. Подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе. Примирення з відповідачем позивачка не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Донька мешкає разом із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12.09.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 751 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 12.09.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] та [PERSON] 12.09.2003 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 751. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.03.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 382. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені. Таким чином судом встановлено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та вона не бажає примирення з відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до наданих матеріалів справи, інших неповнолітніх дітей на утриманні відповідач не має. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на отримання від другого із подружжя коштів на утримання неповнолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Ураховуючи що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення аліментів заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачкою на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачкою судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1959728762.1 від 28.12.2020 року у сумі 840,80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved