Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON], та просила збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що стягнуються на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2012 року № 1527/2845/12 з 500,00 грн до розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить на даний час 1\~860,00 грн. В обгрунтування вимог посилається на те, що з 2017 року суттєво змінилося її матеріальне становище і в теперішній час необхідно більше коштів на утримання сина, оскільки вона є інвалідом ІІІ групи те не має можливості працевлаштуватися через наявну у неї хворобу. Відповідач працює, отримує дохід, а отже має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Крім того, просить здійснити перерахунок аліментів за минулий час та стягувати з відповідача 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01.06.2017р., по день предявлення позову у звязку із внесенням змін до ч. 2 ст. 182 СК України щодо підвищення мінімального ролзміру аліментів.. Відповідач вимоги позову визнав частково, а саме в частині збільшення розміру аліментів, що стягуються з нього до розміру в 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та пояснив, що він не працює, утримує себе тимчасовими непостійними заробітками. В частині вимог щодо перерахунку аліментів з 01.06.2017р., вимоги позову визнав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2012 року № 1527/2845/12 стягнуто з [PERSON] (на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 2008р., народження в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісяця. Цим же рішенням шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Також встановлено, що відповідач не працює, постійного заробітку не має. Матері дитини [PERSON], рішенням МСЕК від 14.11.2017р., було встановлено ІІІ групу інвалідності до 14.11.2018р. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, суд приходить до висновку про те, що судом приймаються до уваги тільки ті зміни матеріального, сімейного стану або погіршення здоровя, які сталися після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачкою надано докази та підтверджено встановлення їй ІІІ групи інвалідногсті, отже стан здоровя матері дитини погіршився після стягненння аліментів, а тому судом, до виниклих правовідносин застосовуються вимоги визначені ч.1 ст. 192 СК України. Разом із тим, відповідач частково визнав вимоги позову та зазначив про можливість виплачувати аліменти в більшому розмірі за розмір, визначений судовим рішенням в 2012 році, а саме в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час становить 940,00 грн. Часткове визнання відповідачем позову приймається судом до уваги, оскільки позивачка не довела до суду та не надала належних доказів про можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі, крім того, враховуючи вимоги другого речення ч. 2 ст. 182 СК України, таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб та спрямоване для гармонійного розвитку дитини. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підсмтаві викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки підлягають задоволенню частково. Визначаючи розмір аліментів, суд приймає до уваги вимоги ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» щодо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який батьки зобовязані забезпечити дитині. З урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоровя батька та матері дитини, а так само і самої дитини, матеріального становища платника, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача має становити 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Решту коштів, необхідних для повного забезпечення з утримання дитини, повинна забезпечити мати неповнолітнього, яка є інвалідом ІІІ групи але не є непрацездатною особою. В частині вимог [PERSON], щодо здійснення перерахунку аліментів визначених за рішенням суду від 12 липня 2012 року № 1527/2845/12 за період з 01.06.2017 року по 13.02.2018 року суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. В силу ст. 58 [PERSON] України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, відмовляючи в позові в цій частині, суд виходить із того, що аліменти за рішенням суду були присуджені з 22.02.2012р. Внесення змін до законодавства, зокрема до ч. 2 ст. 182 СК України (Закон № 2037-VІІІ від 17.05.2017р.), в частині збільшення мінімального розміру аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є підставою для здійснення перерахунку аліментів за минулий час та не є самостійною підставою для збільшення розміру аліментів. Саме з зазначених вище підстав, судом не прийнято до уваги визнання відповідачем позову в цій частині. Крім того, як зазначив [PERSON], він на даний час добровільно проводить доплату до аліментів сплачених за минулий час, зазначене пояснення підтверджено позивачкою в судовому засіданні. На підставі ст. ст. 182, 192 СК України,

Outcome: partial