Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 05.02.2008 року Ужгородською міською радою було прийнято рішення № 621 «Про надання земельних ділянок», яким їй виділено у власність земельну ділянку площею 0,0615 га в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та зобов'язано здійснити сплату 15375,00 грн. до бюджету міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр. 22.02.2008 року на виконання рішення нею було перераховано суму в розмірі 15 375,00 грн. на рахунок місцевого бюджету м. Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода, а 29.10.2008 року їй було видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] В серпні 2015 року із рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2015 р по справі № 308/2743/15ц, яке набрало законної сили, їй стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а-1024/11 від 14.02.2013, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 визнано незаконним та скасовано. У зв'язку з тим, що сплата позивачем коштів у сумі 15375,00 грн. була зроблена на підставі рішення Ужгородської міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, позивач вважає, що вона має право на повернення їй зазначених коштів, як набутих відповідачем без достатньої правової підстави. Виходячи з вищевикладеного, просить суд стягнути безпідставно отримані відповідачем кошти з Ужгородської міської ради на її користь 15375,00 грн., як безпідставно набутих грошових коштів, а також сплачену нею суму судового збору в розмірі 551,20 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Ужгородської міської ради, у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків. Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок» [PERSON], була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі [ADDRESS]. Пунктом 8 даного рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. У судовому засіданні встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобов'язано [PERSON] здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року № 245, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. На виконання такої вимоги, 22 лютого 2008 року [PERSON] було перераховано суму в розмірі 15 375,00 грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, що підтверджується квитанцією № 15738622 від 22.02.2008 р. Судом встановлено, що 29 жовтня 2008 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. З досліджених матеріалів справи, а саме з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2015 року по справі № 308/2743/15-ц, яке набрало законної сили, вбачається, що позивач дізнався про протиправність рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому у розумінні ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,. будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобов'язання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури [ADDRESS], до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Ст. 1212 ЦК України регламентовано обов'язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2012 року, яка набрала законної сили, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого [PERSON], перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури [ADDRESS] в розмірі 15 375,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON], про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 30 листопада 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 05 грудня 2016 року.

Outcome: approved