Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визнати протиправним та скасувати наказ №391-ОД від 31.07.2020 щодо позбавлення виробничої премії, стягнути з ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2930, 52 грн, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в сумі 12698,92 грн .невиплаченої виробничої премії за липень 2020 в сумі 11960 грн, всього в сумі 27589,88 грн. та стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з 24.04.2004 вона працювала в ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» та 07.03.2020 звільнилась з посади головного технолога дільниці виробництва емульсійної матриці за п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін, в день звільнення вона перебувала на роботі, одна в день звільнення трудову книжку їй надано не було. 20.08.2020 вона отримала листа від ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» про необхідність отримання трудової книжки. В зв`язку з чим період затримки видачі трудової книжки складає 13 календарних днів з 07.08.2020 по 21.08.2020 включно, отже до стягнення з відповідача складає 12698,92 грн. Крім того з 27.07.2020 по 06.08.2020 вона перебувала у щорічній відпустці та після виходу дізналась, що на підставі наказу №391-ОД від 31.07.2020 її було позбавлено виробничої премії в розмірі 100 % виданого на підставі службової записки. Крім того відповідачем було порушено ст. 116 КЗпП України та не було 07.08.2020 виплачено всіх сум, які належали їй при звільненні, а були виплачені лише 10.08.2020, отже підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку за 3 календарних дні в сумі 2 930,52 грн. 16.12.2020 від ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого проти позовних вимог заперечують, посилаючись на те, що позовна заява подана без надання належних доказів, вимоги позивача необґрунтовані та незаконні (а.с.42-49). 06.01.2021 від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив. 20.01.2021 від ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 18.11.2020 ( а.с.38) за правилами спрощеного позовного провадження. Стислий виклад позиції сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву. Свідок [PERSON] показала суду, що вона працює старшим бухгалтером та веде кадри на підприємстві у м. Горішні Плавні Полтавської області, оскільки головний офіс знаходиться у м. Кривий Ріг та трудові книжки зберігаються у них. В день звільнення [PERSON] до неї не зверталась за трудовою книжкою і вона також до неї не зверталась для видачі [PERSON] трудової книжки. Інспектор з кадрів з м. Кривий Ріг приїхала о 17 год 30 хв, а на підприємстві робочий час установлено з 07 год 00 хв до 16 год 00 хв. Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Згідно до наказу про прийом на роботу 66-к від 26.04.2004 [PERSON] була прийнята на роботу ПІІ «Інтервибухпром» з 26.04.2004 (а.с.52). Відповідно до наказу №628-П від 07.08.2020 [PERSON] була звільнена з посади головного технолога ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, з вказаним наказом [PERSON] ознайомлена не була (а.с.9). Згідно наказу № 391-ОД від 31.07.2020 [PERSON] зменшено розмір виробничої премії за липень 2020 року на 100 % (а.с.10). Відповідно до листа ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» від 10.08.2020 [PERSON] було повідомлено про необхідність отримання трудової книжки, вказаний лист [PERSON] отримала 20.08.2020 (а.с.12-14). Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та свідка, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом та не заперечується сторонами позивача було звільнено 07.08.2020 та цього дня вона була присутня на роботі. Поряд з цим, відповідач стверджує, що ним було вжито заходів для вручення позивачу у день звільнення трудової книжки у підтвердження чого відповідач посилається на складений 07.08.2020 акт за підписами інспектора з кадрів, заступником головного інженера, старшого бухгалтера, про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, в день звільнення, оскільки остання не звернулась у кадрову службу за трудовою книжкою, та повідомила старшого бухгалтера [PERSON] про небажання ознайомлюватись з наказом та отримувати трудову книжку. Крім цього, надаючи оцінку позиції відповідача щодо, як на думку останнього, належного вжиття заходів по врученню позивачу, яка у день звільнення перебувала на робочому місці, трудової книжки, судом відзначається, що вручення звільненому працівнику за таких умов трудової книжки є безумовним обов`язком роботодавця, передбаченим законом (ст. 47 КЗпП України та Інструкцією) і перекладення такого обов`язку на працівника, зокрема, шляхом повідомлення останнього про необхідність прийти за трудовою книжкою є неправомірним. При цьому, окремо слід відзначити, що відповідно до показань свідка [PERSON] в день звільнення вона не зверталась до [PERSON] для видачі трудової книжки, крім того з показів вказного свідка вбачається, що трудову книжку на підприємство привезла інспектор з кадрів з м. Кривого Рогу о 17 год 30 хв ,коли [PERSON] уже була відсутня на робочому місці. Таким чином, відповідачем не надано необхідних та достатніх доказів належного виконання ним обов`язку щодо видачі звільненому працівнику трудової книжки у день звільнення, як і не надано доказів на підтвердження відмови [PERSON] її отримати або її ухилення від такого отримання. На підставі викладеного суд констатує доведеність факту затримки у видачі трудової книжки звільненому працівнику позивачу [PERSON] , яка у день звільнення перебувала на роботі, та наявність вини роботодавця відповідача ПАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями» «Інтервибухпром» у її не видачі у день звільнення. Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці. Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Однак як вбачається з листа ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтервибухпром» [PERSON] 10.08.2020 було направлено повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, вказаний лист [PERSON] отримала 20.08.2020 (а.с.12-14), що підтверджується реєстром поштового відправлення та сторонами по справі не заперечується. Таким чином, суд зазначає, що у день звільнення позивач перебувала на роботі та поважних причин невручення позивачу її трудової книжки 07.08.2020 (у день звільнення) відповідач не навів. Законом саме на роботодавця покладається обов`язок та відповідальність за видачу працівнику його заповненої трудової книжки у день звільнення. Відповідач не довів, що затримка видачі трудової книжки позивачу сталася не з його вини. Відомості про те, що після звільнення позивач бувла працевлаштована відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку, що з вини відповідача мав місце вимушений прогул позивача, а тому на підставі ч. 5 ст. 237 КЗпП України вона має право вимагати стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі положень Закону України «Про оплату праці» та Прядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100, враховуючи строк вимушеного прогулу [PERSON] , за час затримки видачі трудової книжки: з 07.08.2020 по - 20.08.2020, тобто 13 днів та розміру її середньоденної заробітної плата за час роботи на ПАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями» «Інтервибухпром», яка відповідно до довідки складає - 976,84 грн., отже розмір середнього заробітку останньої за вказаний період становить 12698,92 грн., який слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того враховуючи що відповідачем повний розрахунок з позивачем було проведено 10.08.2020, що підтверджується випискою з банківського рахунку, що не заперечувалось відповідачем, тому за період з 07.08.2020 по 10.12.2018 позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2930,52 грн., виходячи із розрахунку: 976,84 грн. х 3 робочих днів. Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №391-ОД від 31.07.2020 щодо позбавлення виробничої премії [PERSON] та стягнення невиплаченої виробничої премії за липень 2020, суд зазначає, що вказана вимога до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до наказу № 620-ОД від 02.11.2020 ПАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями» «Інтервибухпром», було скасовано наказ від 31.07.2020 та нараховано і виплачено виробничу премію за липень 2020 [PERSON] у розмірі 70% від її посадового окладу, що підтверджується платіжним дорученням №15920 від 05.11.2020 та довідкою про повний розрахунок та виплату премії. Питання розподілу судових витрат в частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, яким, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що судовий збір, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі - 952,62 грн. Щодо стягнення понесених витрат відповідача на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Позивачем та його представником на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано договір про надання професійної правничої допомоги, квитанцію про сплату вказаних послуг у розмірі 5 000 грн. Враховуючи те, що відсоток задоволених позовних вимог становить 56,65 %, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3000 грн понесених витрат на правову допомогу.

Outcome: partial