Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Коропецької селищноїради Монастириського району Тернопільської області (далі - Коропецька селищна рада) про визнання права власності на спадкове майно, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . У обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно, яке прийняла позивач, фактично вступивши в управління спадковим майном. Однак позивач не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, що підлягає спадкуванню. Просить визнати за нею право власності на вказане вище спадкове майно. Позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Ковальчин М.Я. у судове засідання не з`явилися, представником позивача подано письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач Коропецька селищна рада не забезпечили в судове засідання явку представника, у поданому відзиві на позов просять розглядати справу у відсутності їхнього представника, з обставинами, викладеними у позові, погодилися, позов визнали повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.1965 року батьками позивача [PERSON] , [INFO] , вказано: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до архівної довідки про народження №К-27/01-11, виданої 27.02.2020 року Державним архівом Тернопільської області, батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №245, виданої 07.09.2020 року комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації», за адресою: [ADDRESS] розміщено: одноповерховий житловий будинок загальною площею 50,4 кв. м, житловою - 21,9 кв. м під літерою «А», літня кухня «Б», стодола «В», стайня «Г», гараж «Д». На даний житловий будинок 07.09.2020 року комунальним підприємством «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт (ксерокопія технічного паспорта додана до матеріалів справи), згідно даних якого роками зведення будинковолодіння є 1939 - 1960 роки. Згідно даних погосподарської книги за 1956 - 1965 роки спірне домоволодіння віднесено до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого зазначено [PERSON] , а також членів сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , внучка (позивач) [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2013 року, актовий запис № 487. [PERSON] (батько позивача, який зазначений у погосподарській книзі як [PERSON], а у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 12.08.1965 року - [PERSON] ) помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 08.10.2020 року, актовий запис №9. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.10.2020 року, актовий запис №63. Відповідно до даних погосподарської книги за 1983 - 1985 роки спірне домоволодіння віднесено до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого зазначено спадкодавця [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.07.2020 року [PERSON] (у погосподарсьекій книзі - [PERSON] ) померла [INFO] , актовий запис №70. Як убачається зі змісту довідки №436, виданої 11.11.2020 року Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області, станом на 15.04.1991 року [PERSON] (позивач) була єдиним членом колгоспного двору. [PERSON] вибув із колгоспного двору у 1968 р. у м. Балтійськ, [PERSON] вибув у 1975 р. на навчання в м. Тернопіль, [PERSON] ( [PERSON] ) вибув у 1962 р. в с. Вістря у придбане будинковолодіння. Позивач [PERSON] упродовж 1988 року проживала без реєстрації разом із бабою [PERSON] , [INFO] , у її будинку за адресою: с. Дуброва - Коропецька Монастириського району Тернопільської області, здійснювала догляд за нею і вела домашнє господарство. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач прийняла спадщину і вступила в управління спадковим майном, вела домашнє господарство, обробляла земельну ділянку і сплачувала земельний податок та комунальні послуги, проводила господарського-побутові роботи, що убачається зі змісту довідки №260, виданої 01.09.2020 року виконавчим комітетом Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області. Згідно письмової відповіді приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є. №95/02-14 від 13.11.2020 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заведена. У зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що підлягає спадкуванню, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, що вбачається зі змісту інформаційного листа приватного нотаріуса Монастириського нотаріального округу Пивоварчук О.Є. №91/02-16 від 08.09.2020 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ст. ст. 120-121, ст. 123 ЦК Української РСР ( 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Згідно правової позиції ВСУ від 18.12.2013 року у справі №6-137цс13 у 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 під № 5-24 / 26, і Вказівками щодо ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У силу ст. 529 ЦК УРСР (1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи вищенаведені обставини, виходячи з проаналізованого вище законодавства, суд приходить до переконання про підставність позову, позивач є спадкоємцем за законом, оскільки на час відкриття спадщини її батько [PERSON] , який був би спадкоємцем, помер, спадщину прийняла, фактично вступивши в управління спадковим майном, дані щодо інших спадкоємців відсутні, а тому позов підлягає до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на вищевказане спадкове майно.

Outcome: approved