Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 16 грудня 2003 року в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка № 181 площею 3.84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Тиврівського району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 000761 від 12.10.1999 року. За життя [PERSON] склав заповіт від 06 серпня 2003 року, яким усе своє майно заповів своєму синові - рідному брату позивачки [PERSON]. Вона має право на обов'язкову частку у спадщині згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України 2003 року, оскільки є інвалідом дитинства І групи, пересувається виключно на візку, потребує постійної сторонньої допомоги, тобто на час відкриття спадщини була і залишається непрацездатною. Вона має намір оформити свої права на спадщину, однак одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не має можливості, так як на протязі шести місяців після смерті батька вона не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тому відповідно до положень ст. 1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Разом з тим вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини. Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії 10 АА № 669609 [PERSON] являється інвалідом першої А групи з дитинства, група встановлена безстроково. З 28.05.1997 року і по даний час вона проживає в Тиврівському будинку інтернаті геріатричного профілю. [PERSON] як інвалід І групи пересувається на інвалідному візку, потребує стороннього догляду, постійно отримує підтримуючу терапію, що стверджується довідкою Тиврівського будинку інтернату геріатричного профілю від 14 червня 2016 року № 354. За таких обставин позивачка була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини вчасно. Тому позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом та просити суд визнати ці обставини поважними. Так як інший спадкоємець після смерті [PERSON] - [PERSON], який міг дати згоду на подання позивачкою заяви про прийняття спадщини помер 02 січня 2016 року, позов пред'являється до його дітей [PERSON] та [PERSON], а також до територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Просить надати їй додатковий двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 16 грудня 2003 року в с. Гришівці Тиврівського району Вінницької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що довірителька є інвалідом дитинства і потребує сторонньої допомоги. [PERSON] прийняв спадщину, оскільки на нього було складено заповіт і він разом проживав зі спадкодавцем, а сестра інвалід, на час смерті батька вже була в будинку-інтернат, опікунів не мала, тому не могла звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття обов'язкової частки у спадщині. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що довірительці було відомо, що помер батько і вона була на похоронах. Позивачка не обізнана із законодавством, пересувається на візку, тому не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивачка інвалід дитинства, пересувається на візку, в нотаріат заява має подаватись особисто, а не через представника, тому вона не могла подати заяву. Законний представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила що [PERSON] за 13 років могла звернутись до нотаріуса чи до брата для того, щоб вирішити питання по спадщині. Вона жила з [PERSON] до 2007 року, вона провідувала [PERSON] в інтернаті, коли та хворіла, вона була повністю адекватна. У її чоловіка не було коштів на оформлення спадщини, а з 2007 року вона з ним офіційно розлучилась, у них з ним двоє неповнолітніх дітей, і він протягом останніх 5 років до своєї смерті аліментів не платив. Під час спільного проживання вона про заповіт нічого не знала. Подала суду заперечення, в якому вказує, що вона позовні вимоги не визнає, оскільки свідоцтвом про смерть [PERSON] стверджується, що спадкодавець помер 16 грудня 2003 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с. Гришівці по вул. Терешкової, 24 Тиврівського району Вінницької області та земельна ділянка площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Тиврівського району Вінницької області. За життя [PERSON] належним йому майном розпорядився, про що склав заповіт від 06 серпня 2003 року, яким усе своє майно заповів своєму синові [PERSON]. Отже, спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його діти: син - [PERSON] по заповіту та дочка [PERSON] за законом. Після смерті [PERSON] його спадкоємець по заповіту - [PERSON], відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину померлого батька, оскільки на день смерті спадкодавця проживав ним разом, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Донька померлого [PERSON]- позивачка [PERSON], являючись інвалідом дитинства І групи, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, як спадкоємець за законом, мала право на обов'язкову частку у спадщині. Про смерть батька позивачці було відомо, оскільки вона була на його похоронах, перебуваючи на повному забезпеченні держави, на обов'язкову частку у спадщині не претендувала, й не заперечувала про спадкування усього майна померлого батька її братом [PERSON], який доглядав за спадкодавцем та переймався його захороненням, що їй було відомо зі слів [PERSON] з яким вона перебувала у шлюбі до 2007 року. З вищевказаних причин, з власної волі, в шестимісячний термін після смерті батька, позивачка не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, знаючи про те, що в такому разі усе спадкове майно буде належати її брату [PERSON] До дня смерті [PERSON] спору між ним та позивачкою щодо спадкового майна померлого батька, між ними не було взагалі і тому з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, до даного часу позивачка до суду не зверталась. Позивачка через хворобу лише обмежена в русі, однак є освідченною та дієздатною, що перевірене приватним нотаріусом Тиврівського нотаріального округу Вінницької області [PERSON], яким посвідчено довіреність [PERSON] від 25.01.2016 року, копія якої надана представником позивача до позовної заяви; -проживаючи в Тиврівському будинку - інтернат геріатричного профілю, позивачка була забезпечена сторонньою допомогою, отже в період з 16.12.2003 року по 16.05.2004 року мала можливість та право бути доставленою до нотаріальної контори, де особисто подати заяву про прийняття спадщини пісз смерті батька, викликати до себе нотаріуса для оформлення заяви про прийняття спадщини, викликати до себе нотаріуса для надання довіреності особі, яка їй надає сторонню допомогу в оформленні спадщини. Доказів того, що в період з 16.12.2003 року по 16.05.2004 року позивач не могла керувати своїми діями, суду позивачем не надано. Будучи дієздатною, за наявності можливості в т.ч. з сторонньою допомогою подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, позивачка у визначений строк прийняття спадщини, відповідно до ст.549 ЦК України заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], за відсутності істотних труднощів на вчинення цих дій, без поважних причин, не подала, отже втратила право на спадкування обов'язкової частки у спадщині. Спадкоємець [PERSON] не встиг юридично оформити свої спадкові права на спадщину, прийняту ним після смерті батька, так як помер 02.01.2016 року. [PERSON] був батьком їх сина [PERSON] та їх дочки [PERSON], інтереси яких вона відповідно до закону представляє. 26.05.2016 року, поштовим зв'язком вона надіслала нотаріусу Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області заяву, якою підтвердила те, що спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], вона приймає в інтересах малолітнього сина [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON], котрі є спадкоємцями померлого, згідно із вимогами ст. 1261 Цивільного кодексу України. Однак, по даний час вона не змогла оформити спадщини, так як представник позивача [PERSON] відмовляється передати їй правовстановлюючі документи на спадкове майно [PERSON], а за їх відсутності нотаріус не може вчинити нотаріальні дії й видати їй свідоцтво про спадщину. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що [PERSON] прийняв спадщину, відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року, оскільки користувався майном і проживав з батьком на час його смерті, а позивачка не зверталась до нотаріуса, хоч була забезпечена сторонньою допомогою. За весь час після смерті батька позивачка не мала спору із братом, аж до його смерті, доказів того, що в шестимісячний термін після смерті батька позивачка була настільки хвора, що не могла подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не надано. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає з слідуючих підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.24 Постанови Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 р. особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки позивачем не наведено поважних причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини до нортаріуса, не надано істотних доказів неможливості подання такої заяви, крім того є інший спадкоємець [PERSON], який прийняв спадщину та протягом 12 років від дня смерті батька і до смерті брата [PERSON] позивачка не ставила питання про прийняття спадщини.

Outcome: dismissed