Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , в якому просить визначити терміном на 6 місяців обмежувальні заходи, а саме: заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що вона разом із своїм колишнім чоловіком [PERSON] проживає у будинку по [ADDRESS] , який належить їм на праві приватної часткової власності. Вона дровгий час потерпає від психологічного, фізичного та економічного насильства [PERSON] , який протягом останніх років часто влаштовував скандали, сварки, ображав та принижував її, неодноразово наносив побої та, окрім того, викрав її документи на квартиру по [ADDRESS] та будинок по [ADDRESS] . Вона неодноразово з приводу неправомірних дій [PERSON] зверталась в правоохоронні органи, однак вжиті заходи не дали жодного результату. У неї виникли побоювання за своє життя, тому на підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просить встановити обмежувальний припис відносно колишнього чоловіка [PERSON] , оскільки в інший спосіб запобігти застосуванню до неї насильства неможливо. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву, посилаючись на те, що тривале застосування заходів психологічного, фізичного та економічного насильства впливає на психологічний стан заявниці, поведінка [PERSON] є агресивною і жорстокою, чому [PERSON] побоюється за своє життя. Зазначили, що заявниця має у власності дві квартири у м.Львові, проте з осені 2018 року проживає одна у будинку [ADDRESS] , хоча будинок відключений від мережі електропостачання через наявну заборгованість. Заінтересована особа не має ключів від будинку і в ньому не проживає з 2017 року. Також зазначили, що [PERSON] вчиняє насильство щодо заявниці у різних формах: психологічній, фізичній та економічній. Такі дії [PERSON] спричиняють у заявниці емоційну невпевненість та відчуття беззахисності перед агресією та тиском колишнього чоловіка [PERSON] . Просять заяву задовольнити і видати обмежувальний припис строком на шість місяців. Заінтересована особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечили та зазначили, що усі звернення заявниці [PERSON] в правоохоронні органи є надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження та не відповідають дійсності. Пояснили, що [PERSON] був співласником квартири по [ADDRESS] , однак належну йому частку подарував заявниці. До середини 2014 року [PERSON] проживав разом з [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] , де під час спільного життя заявниця постійно провокувала конфлікти, які супроводжувалися психологічним тиском на [PERSON] , дозволяла собі штовханину, від якої зазвичай йому доводилося боронитися. Через таку поведінку дружини [PERSON] тричі звертався до суду із позовами про розірвання шлюбу, однак двічі на вмовляння [PERSON] примирювався з нею. В 2017 році рішенням Залізничного районного суду м. Львова, яке було оскаржене [PERSON] , шлюб між ними розірвано. Після чергового конфлікту у 2014 році [PERSON] переїхав проживати у батьківський будинок по [ADDRESS] , який йому та заявниці належить на праві спільної часткової власності. У 2017 році заявниця переїхала проживати до нього в будинок. Протягом двох тижні спільного проживання [PERSON] продовжувала провокувати конфлікти, вчиняла сварки, переслідувала його, не випускала з будинку, протягувала до нього руки, забирала мобільний телефон, під час чого він вимушений був захищатися від неї. В результаті такої поведінки заявниці, [PERSON] у 2017 році залишив будинок [ADDRESS] та переїхав проживати до своїх родичів. Вже тривалий час [PERSON] взагалі не навідується у будинок, так як уникає зустрічей з колишньою дружиною. З метою уникнення будь-яких контактів із заявницею, [PERSON] звернувся до суду з позовом про реальний поділ будинку по [ADDRESS] . Щодо тверджень заявниці про застосування до неї економічного насильства у вигляді викрадення правовстановлюючих документів на квартиру по [ADDRESS] , вважають, що це є вигадкою [PERSON] . Так на прохання батька заявниці, [PERSON] перевіз деякі речі, в тому числі і книжки з квартири у будинок по [ADDRESS] . Серед перевезених речей [PERSON] виявив правовстановлюючі документи на квартиру та будинок, які в подальшому у лютому 2019 року в приміщенні юридичної консультації в присутності поліцейських повернув заявниці. Ствердили, що [PERSON] не проживає у будинку по [ADDRESS] , який відключений від електричної мережі та газопостачання через наявну заборгованість. Між тим, заявниця має дві квартири по [ADDRESS] , а заявник, окрім будинку по [ADDRESS] , іншого житла не має. З врахуванням вищенаведеного, вважають, що відсутні правові підстави для задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просить визначити терміном на 6 місяців обмежувальні заходи, а саме: заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , покликаючись на те, що вона тривалий час потерпає від психологічного, фізичного та економічного насильства [PERSON] . Як встановлено судом, будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , зокрема [PERSON] належить 2/3 частини будинку, а [PERSON] - 1/3 частини будинку. З довідки з місця проживання про склад сім`ї і приписки №11382 від 18.05.2019 року, виданої ЛКП «Сяйво», вбачається, що у будинку по [ADDRESS] зареєстрована одна особа: [PERSON] ; власником 1/3 будинку являється [PERSON] (договір дарування 1/3 частки житлового будинку від 07.12.2012 року, зареєстрований в реєстрі за №2617). [PERSON] у будинку не зареєстрована. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і приписки №1669 від 20.05.2019 року, виданої ЛКП «Граніт», вбачається, що у квартирі по [ADDRESS] зареєстровані троє співвласників: [PERSON] , [PERSON] чоловік та [PERSON] (свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) №15923 від 02.08.1996 року)). З пояснень заявника та заінтересованої особи встановлено, що [PERSON] подарував свою частку у квартирі по [ADDRESS] [PERSON] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що впродовж 2010-2017 років [PERSON] десять разів зверталася у Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області із заявами щодо неправомірних дій чоловіка [PERSON] (ЖРЗПЗ 1159 від 28.02.2010 року, ЖЕО №9296 від 16.10.2013 року, ЖЕО №9333 від 17.10.2013 року, ЖЕО №1094 від 07.02.2014 року, ЖЕО №5921 від 27.06.2014 року, ЖЕО № 10001 від 10.10.2014 року, ЖЕО №10045 від 11.10.2014 року, ЖЕО №10441 від 12.10.2014 року, ЖЕО №5506 від 07.03.2016 року, ЖЕО №5632 від 09.03.2016 року, ЖЄО №5325 від 03.03.2017 року). За результатами розгляду звернень [PERSON] Залізничним ВП ГУНП у Львівській області були прийняті рішення про закриття чотирьох кримінальних проваджень на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а чотири звернення розглянуто згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян», що підтверджується інформаційними листами Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області від 11.03.2016 року, 01.03.2017 року /а.с.100-101, 102/ . Згідно висновків експертів № 1854 від 18.10.2013 року, №1063 від 01.07.2014 року, №1315 від 2014 року, №1838 від 13.10.2014 року, №481 від 10.03.2016 року, №1482 від 27.07.2016 року, №734 від 25.05.2017 року, №1523 від 29.09.2017 року, у [PERSON] було виявлено легкі тілесні ушкодження (а.с. 10,11,12, 14, 17, 19, 20, 21). З пояснень заявника та заінтересованої особи встановлено, що подружжя [PERSON] проживали у квартирі по [ADDRESS] . За час спільного проживання між ними часто виникали конфлікти, через що [PERSON] у 2014 році залишив дружину [PERSON] та переїхав проживати у батьківський будинок по [ADDRESS] . [PERSON] тричі звертався до суду із позовами про розірвання шлюбу, але двічі на вмовляння [PERSON] примирювався з нею. В 2017 році [PERSON] , маючи у власності дві квартири у [ADDRESS] , перейшла проживати у будинок [ADDRESS] . Протягом двох тижні спільного проживання між [PERSON] та [PERSON] постійно виникали конфлікти, у зв`язку з чим [PERSON] залишив будинок по [ADDRESS] та переїхав проживати до своїх родичів, так як іншого житла він не має. З того часу [PERSON] в будинку не проживає і ключів від будинку не має, оскільки [PERSON] замінила замок у вхідних дверях будинку. В судовому засіданні [PERSON] зазначила, що з осені 2018 року вона проживає у будинку по [ADDRESS] , при цьому будинок відключений від мережі електропостачання через наявну заборгованість. [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що будинок по [ADDRESS] відключено від мереж електро та газопостачання через наявну заборгованість і в цьому будинку з 2018 року ніхто не проживає. Також зазначив, що він взагалі не навідується у будинок, так як уникає зустрічей з колишньою дружиною, яка поводиться неадекватно. З метою уникнення будь-яких контактів з колишньою дружиною, він звернувся у суд з позовом про реальний поділ будинку по [ADDRESS] , проте дана справа судому ще не розглянута, оскільки [PERSON] свідомо затягує розгляд справи. Між тим, належних доказів на підтвердження того, що [PERSON] проживає у будинку по [ADDRESS] у матеріалах справи не має. У матеріалах справи відсутні докази звернення [PERSON] в правоохоронні органи протягом 2018 року щодо вчинення [PERSON] відносно неї фізичного насильства. В лютому 2019 року [PERSON] зверталася у Галицький ВП ГУНП у Львівській області із заявами щодо побиття її колишнім чоловіком та його адвокатом Маркович Б.І. Згідно висновку експерта №249 від 10.04.2019 року у [PERSON] при обстеженні в ТП №1 м. Львова 15.02.2019 року було встановлено діагноз: «Видимих слідів пошкоджень не виявлено». Струс головного мозку?». При огляді судово-медичним експертом будь-яких тілесних ушкоджень і слідів їх загоєння не виявлено. Діагноз: струс головного мозку не підтверджений об`єктивними судово-медичними даними. Суд критично оцінює покликання [PERSON] на те, що 13 лютого 2019 року поблизу Залізничного районного суду м.Львова колишній чоловік [PERSON] , тримаючи руки в кишенях, штовхав її зі всієї сили, вдаряючи до стіни, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується поясненнями [PERSON] , за якими він не штовхав заявниці і не викрадав у неї документів, висновком експерта №249 від 10.04.2019 року, а також оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудних камер спостереження працівників поліції, з яких вбачається, що [PERSON] 13 лютого 2019 року біля приміщення юридичної консультації повідомила працівникам поліції, які приїхали на її виклик, про те, що колишній чоловік [PERSON] викрав у неї документи на майно, а адвокат [PERSON] . І. її побила. Таким чином, судом не встановлено застосування протягом 2018-2019 років [PERSON] фізичного насильства відносно колишньої дружини [PERSON] . Покликання [PERSON] та її представника про застосування [PERSON] економічного насильства у вигляді викрадення правовстановлюючих документів на квартиру і будинок [PERSON] , суд оцінює критично, виходячи з наступного. Так, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що під час подружнього життя на прохання батька заявниці він перевіз деякі речі, в тому числі і книжки, з квартири по [ADDRESS] будинок по [ADDRESS] , де в подальшому серед книжок виявив правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] . У лютому 2019 року в приміщенні юридичної консультації в присутності поліцейських він повернув колишній дружині документи на квартиру. Окрім цього, з відповіді Головного управління НП у Львівській області від 06.05.2019 року за №Д-25/гл/01/12-2019 вбачається, що за зверненням [PERSON] щодо крадіжки документів колишнім чоловіком [PERSON] , яка мала місце у 2017-2018 роках, було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018140060002540 від 17.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України, однак 23.08.2018 року слідчим прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України. Вказана постанова, уповноваженим на те органом, не скасована (а.с.25). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом беззаперечно встановлено, що між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] виникли неприязні стосунки, які призводять до конфліктів, у тому числі між ними виник спір щодо користування належним їм на праві спільної часткової власності будинком по [ADDRESS] . [PERSON] з 2017 року не проживає у будинку по [ADDRESS] , у будинок не навідується, так як ключів від будинку не має і з метою уникнення будь-яких контактів з [PERSON] звернувся до суду з позовом про реальний поділ будинку. При вирішенні заявлених [PERSON] вимог про заборону [PERSON] перебувати у місці спільного проживання у будинку по [ADDRESS] і заборону наближатися на відстань менше 300 м до цього місця, суд враховує, що [PERSON] іншого житла, окрім будинку по [ADDRESS] , не має, у той час як [PERSON] , окрім вказаного будинку, має у власності ще дві квартири у м.Львові. Наведене свідчить про наявність зі сторони [PERSON] спору щодо спільного будинку, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї, а також про те, що вона вчиняє всі можливі дії та заходи щодо позбавлення [PERSON] єдиного місця проживання. Разом з тим, суд не знайшов підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства та ініціювання конфліктів протягом останніх трьох років, а також не встановив вірогідності вчинення ним у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві щодо колишньої дружини [PERSON] . Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства Враховуючи вищенаведене, виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed