Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Степанівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт в якому все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину, шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори, однак,\~ нотаріус поставною відмовила у вчиненні нотаріальної дії оскільки в заповіті заповідачем зазначена [PERSON] , а в усіх інших документах [PERSON] , тому звернулася до суду з даною позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.\~ Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої\~ просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача Степанівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву\~ в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити без його участі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~ осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи,\~ надані сторонами докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та\~ такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується\~ свідоцтвом про смерть серія\~ [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с. 7). Із заповіту від 23 березня 2000 року посвідченого секретарем Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області та зареєстрованого в реєстрі за № 19 вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось [PERSON] (а.с.19). З свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 15 липня 2010 вбачається, що [PERSON] є власником будинковолодіння [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27138333 від 27 серпня 2010 року [PERSON] є власником будинковолодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 15 липня 2010 року (а.с. 12-13). Як вбачається із довідки Степанівської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 03-61 від 15 лютого 2021 року [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] на день її смерті з нею проживала [PERSON] (а.с. 20). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 лютого 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою по [ADDRESS] , оскільки в заповіті посвідченому секретарем Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 23 березня 2000 року за реєстровим № 19 заповідачем є [PERSON] , а в усіх інших документах [PERSON] (а.с. 10). Згідно листа Смілянської державної нотаріальної контори № 232/02-14 від 26 лютого 2021 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Що стосується вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Окрім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 вищевказаної постанови роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особа, яка зазначена\~ у заповіті, який посвідчений 23 березня 2000 року секретарем виконавчого комітету Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області за реєстровим № 19, а саме [PERSON] та особа, яка зазначена свідоцтві про смерть серія [NUMBER] [PERSON] ,\~ є однією і тією ж особою. Оскільки іншим способом виправити допущені помилки у заповіті не є можливим, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою,\~ що підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про визнання права власності на спадкове майно померлої [INFO] [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено\~ ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відтак, суд прийшов до висновку, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після смерті [INFO] [PERSON] та прийняла спадщину у встановлений законом строк. Інші спадкоємці після смерті [INFO] [PERSON] по закону та по заповіту, відсутні. Відповідно до\~ ч.1 ст.182 ЦК України\~ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду\~ України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року\~ №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Державний нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 лютого 2020 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою по [ADDRESS] , оскільки в заповіті, який посвідчений секретарем Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 23 березня 2000 року за реєстровим № 19, заповідачем є [PERSON] , а в усіх інших документах [PERSON] . Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може\~ пред`явити позов про визнання його права власності\~\~ якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається набуття права власності на будинковолодіння [ADDRESS] \~ [PERSON] . Окрім того, згідно ст. 186 ЦК України\~ річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~ Ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Розбіжність у заповіті щодо зазначення прізвища, ім`я, по батькові заповідача позбавляє права\~ спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті [INFO] [PERSON] , відтак\~ звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Згідно з\~ ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача\~ захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності\~ на спадкове майно, а саме на будинковолодіння. Враховуючи визнання позову відповідачем та норми ч.3 ст.200 ЦПК\~ України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved