Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про виділ у натурі їй у власність частини будинку та господарських споруд по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем по справі є її рідний брат. За життя їх батькам була виділена земельна ділянка розміром 900 квадратних метрів по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району, на якій був побудований будинок з господарськими будівлями. Після смерті батьків, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 30.07.2009 року за [PERSON] визнано право власності на 11/100 частини житлового будинку, за [PERSON] 51/100 відповідно, в порядку спадкування. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.10.2015 року було припинено право спільної часткової власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та фактично визнано за [PERSON] право власності на 49/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд. Тривалий час між ними виникають непорозуміння з приводу користування жилими приміщеннями в спірному будинку, господарськими спорудами та земельною ділянкою. Однак, подальше спільне часткове користування даним житловим будинком є неможливим оскільки відповідач перешкоджає в користуванні спільною частковою власністю, тому виникла необхідність виділу в натурі часток спільної часткової власності. Просить виділити їй в натурі з спільної часткової власності в розмірі 49/100 частини житлового будинку та господарських споруд по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району Волинської області. Під час судового розгляду справи, після проведеної експертизи, позивач подала уточнення до позовних вимог, якими просить: 1) виділити [PERSON] в натурі з спільної часткової власності в розмірі 48/100 частини житлового будинку та господарських споруд по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району Волинської області, згідно 1-го варіанту як першому співвласнику, а саме: запроектоване приміщення 1-1* пл.4,6 кв. м., 1-2 пл. 10,3 кв.м., разом 14,9 кв.м., 1-3 пл.8.0 кв.м., 1-4 пл. 17.4 кв.м.,1-5 пл.17.3 кв.м., разом загальною пл.42,7 кв.м., житловою пл.43,7 кв.м., що становить 29 3051,23 грн., сарай (Б-1) варт.14387,00 грн., сходи (а/сх.) варт.1 140,00 грн.,1/2 частини огорожі (1-1) варт.4 937,50 грн., хвіртку(2) варт.1 497,00 грн., вбиральну (Д) варт. 3 742,00 грн., а всього 421 923,08 грн., згідно висновку експерта №О-167 складеного 25.01.2016 року Торгово-промисловою палатою; 2) стягнути в користь [PERSON] з [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 6 042,92 грн., як грошову компенсацію за відступ від ідеальних часток в будинковолодіння по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району Волинської області; 3) стягнути в користь [PERSON] з [PERSON] витрати понесені нею за проведення судово будівельно-технічної експертизи в розмірі 1 920,00 грн., та судові витрати понесені нею при подачі позову до суду. У судовому засіданні позивач свої уточнені позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити з викладених підстав, понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір та оплату за експертизу просить залишити за нею. Відповідач у судовому засіданні позов та уточнення до нього не визнав повністю і на обґрунтування своєї позиції вказав, що він з батьком будував будинок, а тому цей будинок його і ні з ким він його ділити не буде. Про судові рішення, де визначено частки всіх дітей, йому відомо, але він вважає, що будинок його, оскільки так казав його батько. Із запропонованим варіантом поділу будинку він не згідний, т.я. будинок його. Будь-якої грошової виплати позивачу за її частку він платити не згідний і не буде. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2009 року визнано за [PERSON] право власності на 51/100 частину житлового будинку № 3 по вул. Молодіжна в с. Зелена Ковельського району, в порядку успадкування після смерті 15.08.1999 року батька [PERSON] та після смерті 13.01.2000 року матері [PERSON]. Також, визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 11/100 частин за кожним житлового будинку № 3 по вул. Молодіжна в с. Зелена Ковельського району, а за [PERSON] на 5/100 цього будинку, в порядку успадкування після смерті батька [PERSON] та після смерті матері [PERSON]. Рішенням цього ж суду від 15.10.2015 року припинено право спільної часткової власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 38/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими і побутовими будівлями і спорудами по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району Волинської області. Зазначені судові рішення не оскаржувались і на час розгляду цієї справи є чинними. Положеннями ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Судом встановлено, що на час звернення до суду з цим позовом за [PERSON] рахується 49/100 частин житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, а [PERSON] 51/100 цього ж будинку з господарськими спорудами та будівлями по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району Волинської області. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № О-167 від 25.01.2016 року визначено, що можливий розподіл в натурі будинковолодіння № 3 по вул. Молодіжна в с. Зелена, при цьому: 48/100 частин житлового будинку та господарських споруд, буде складатися з приміщень 11* площею 4,6 кв.м., 12 площею 10.3 кв.м., 13 площею 17,4 кв.м., 1-5 площею 17.3 кв.м. та обслуговуючі будівлі та споруди: сарай «Б1», вбиральня (Д), сходи, 1/2 частина огорожі, хвіртка, а 52/100 складається із запроектованого приміщення 1-1** площею 13.0 кв.м., 17 площею 17.8 кв.м., 16 площею 26.4 кв.м., та обслуговуючі будівлі та споруди: сарай «В1», сарай «Г-1», 1/2 частина огорожі. При цьому, слід закласти дверний проріз між приміщеннями 1,7 і 1.3, 1-6 і 1.3, влаштувати перегородку в приміщенні 1-1 товщиною 0.15 м. таким чином, щоб утворилося запроектовані приміщення площею 4.6 та 13.0 кв.м. Кожному облаштувати автономні інженерні мережі та опалення. А також, влаштувати дверний проріз із подвійними вхідними дверима в приміщення 1-7, влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-6 і 1-7, 1-7 і 1-1**, переобладнати кімнату 1-7 у вітальню, 1-1** - в кухню. Крім того, перший співвласник сплачує, а другий отримує 6\~042.92 гривень компенсації за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки будинковолодіння. Суд оцінює, що виділ по зазначеному варіанту є сприятливим, оскільки сприяє повній ізоляції сторін, уникнення між сторонами конфлікту та буде сприятливим захистом прав як позивача так і відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Як слідує з наведеного вище висновку експерта, що розподіл будинку можливий у запропонований варіант, при цьому, будуть дотримані вимоги ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», СНіП 2.04.08-87 «Газоснабжение», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень». Суд приходить до переконання, що такий варіант розподілу є найбільш ефективним та раціональним з врахуванням того, що забезпечить рівні права у користуванні спірним будинком та законне право володільців майна відповідно до належних їм часток. При цьому суд зазначає, що такий порядок не порушує права позивача та відповідача, як співвласників, оскільки приміщення та кімнати, які їм виділяється за рішенням суду у даній справі відповідає частці кожного із них у спільному майні, при цьому площа жилих кімнат, які виділені сторонам є фактично рівними. У постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року (справа № 6-12цс13), міститься висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Виходячи зі змісту наведених вище норм, суд вважає, що поділ (виділ частки) є можливим, оскільки кожній зі сторін буде виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Разом з тим, судом з'ясовано, що є технічна можливість виділення позивачу і відповідачу приміщень житлового будинку, як окремого об'єкта нерухомого майна, та можливість обладнання виділених частин необхідними комунікаціями. Статтею 367 ЦК України визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до положень наведених статей кожен із співвласників має право на виділ його частки із майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Статтею 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Суд вважає, що виділ в натурі не вплине на цільове призначення будинку та квартир, розташованих у ньому, оскільки такий виділ можливий без будь-який перебудов об'єкта нерухомості. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Головне призначення будинку є забезпечення власника та членів його сім'ї житлом. У відповідності до будівельних норм та правил, жиле приміщення має складатися з жилої кімнати та додаткових приміщень, розташованих на одній земельній ділянці. Таким чином, при виділі частки із спільної часткової власності, кожному із співвласників має виділятися як жиле так і службові господарські приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, є законні підстави для виділу в натурі позивачу [PERSON] її частки із спільної часткової власності в будлинковолодінні по вул. Молодіжна, 3 в с. Зелена Ковельського району Волинської області, при цьому сторони повинні спільно, чи кожен окремо, провести переобладнання будинку для облаштування двох ізольованих жилих приміщень. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що будинок належить йому одному, він його будував разом з батьком і останній хотів щоб цей будинок залишався йому, оскільки такі твердження ніякими доказами не підтверджені. Оскільки частка [PERSON] зменшується на 1/100, яка переходить в користь [PERSON], тому слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію за відхилення від вартості, яка приходиться на її ідеальну частку будинковолодіння у сумі 6\~042 гривні 92 копійки. Понесені позивачем судові витрати у сплаті судового збору та оплати за висновок експерта, слід залишити за [PERSON], згідно клопотання останньої. Разом з тим, з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь держави недоплачений судовий збір у сумі 5\~204 (пять тисяч двісті чотири) гривні (6\~090 886 = 5\~204). На підставі викладеного,

Outcome: approved