Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що житловий будинок № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року у зазначеному житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON], який помер 14 вересня 2000 року, та [PERSON], яка померла 6 січня 1994 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом за правом спадкового представництва, оскільки її (позивача) батько [PERSON], який був сином [PERSON] та [PERSON], помер 18 серпня 1999 року. Вона (позивач) прийняла спадщину, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] У судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. У судове засідання відповідач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі доказами, оскільки представник позивача заперечував проти проведення заочного розгляду справи, про що зазначив у поданій до суду заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією довідки виконкому Макіївської сільської ради № 42 від 13 січня 2017 року (а.с. 15). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. 6 січня 1994 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). З копії спадкової справи № 610/2004 до майна померлої [PERSON] (а.с. 33-34) вбачається, що спадщину прийняв її син [PERSON], на імя якого 17 листопада 2004 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад в цілому. Доводи позивача про те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON], є необгрунтованими та такими, що спростовуються добутими по справі доказами, а саме копією вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач та її представник не надали суду доказів того, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17 листопада 2004 року на імя [PERSON] після смерті [PERSON], в установленому законом порядку визнане недійсним. Таким чином, саме [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 14 вересня 2000 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2016 року у справі № 741/1149/16 (провадження № 2/741/470/16) за позовом [PERSON] до [PERSON], Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про визнання свідоцтв про право на спадщину та державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними, яке 6 грудня 2016 року набрало законної сили, встановлено те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON], який подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, та [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, належну [PERSON] 1/2 частину житлового будинку № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області успадкували у рівних частинах (по 1/4 частині) [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у звязку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 668/02-31 від 18 квітня 2016 року (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 45 по вул. Новоселиця в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 12-14). Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. За позивачем необхідно визнати право власності на 1/4 частину спадкового житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Позовні вимоги [PERSON] задоволено на 25 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 160 грн.

Outcome: partial