Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка посилалась на те що, з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2005 року, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.03.2010 року було розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає з нею за адерсою: [ADDRESS] . Судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.01.2019 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Проте, відповідачем фактично не виконується судове рішення, у зв`язку з чим станом на 01.06.2019 року наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 8939,50 грн.. Неповнолітній син знаходиться на її утриманні. Відповідно до Довідки про участь батьків учня 7-А класу у шкільному житті, від 11.06.2019 року за № 02-31/334, [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі; дитина завжди охайна та доглянута; мати дитини - [PERSON] підтримує зв`язок із класним керівником; спілкується з педагогами, які навчають сина; цікавиться шкільним життям дитини; приводила в школу і забирала мати; класні батьківські збори відвідувала мати. Згідно довідки лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» від 16.09.2019 року № 597, дитина, [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , при обслуговуванні викликів вдома, за адресою: [ADDRESS] , з дитиною знаходилася мати, яка забезпечувала належний догляд сина під час хвороби та виконувала рекомендації лікаря щодо лікування та нагляду хлопчика. На прийом в поліклініку хлопчика приводила мати, [PERSON] . Батько хлопчика - [PERSON] , при відвідуванні лікарем дитини вдома присутнім не був, станом здоров`я та розвитком [PERSON] не цікавився, до фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради з сином не звертався. Відповідач нотаріально завіреною заявою підтвердив свою згоду на позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] та просив розглядати справу про позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] за його відсутності. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечує належного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовний цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; грошові кошти на утримання не надає, а син перебуває на її особистому матеріальному забезпеченні. На підставі викладеного, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2019 року, головуючим суддею по справі було визначено суддю Горпинич О.В. 26 листопада 2019 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 року у справі продовжено строк підготовчого судового засідання. 26 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 23 березня 2020 року на адресу суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява відповідача [PERSON] , в якій останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] та просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради подав заяву про слухання справи за його відсутності, надавши письмовий висновок щодо розв`язання спору. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2005 року, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.03.2010 року було розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , всвідоцтві про народження, виданого Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 09 липня 2010 року, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] , який згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, зареєстрований та проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.01.2019 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу дитина залишилась з матір`ю, яка займається її вихованням та забезпеченням. Батько [PERSON] жодної участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до Довідки про розмір заборгованості по аліментах, виданої державним виконавцем Карповим О.В., у відповідача виникала заборгованість по аліментам станом на 01.11.2019 року у розмірі 20680,25 грн. Батько дитини, [PERSON] , здоров`ям дитини не піклується, не супроводжує дитину у медичні заклади, в добровільному порядку матеріальну допомогу дитині не надає. Відповідно до Довідки про участь батьків учня 7-А класу у шкільному житті, від 11.06.2019 року за № 02-31/334, виданої КЗ «Харківстка загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 74 Харківської міської ради Харківської області», [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі; дитина завжди охайна та доглянута; мати дитини - [PERSON] підтримує зв`язок із класним керівником; спілкується з педагогами, які навчають сина; цікавиться шкільним життям дитини; протягом 2013-2019 навчальних років класні батьківські збори (4 рази на рік) відвідувала мати - [PERSON] . Згідно листа головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка № 15», при обслуговуванні викликів вдома, за адресою: [ADDRESS] , з дитиною знаходилася мати, яка забезпечувала належний догляд сина під час хвороби та виконувала рекомендації лікаря щодо лікування та нагляду хлопчика. На прийом в поліклініку хлопчика приводила мати, [PERSON] . Батько хлопчика - [PERSON] , при відвідуванні лікарем дитини вдома присутнім не був, станом здоров`я та розвитком [PERSON] не цікавився, до фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради з сином не звертався. Так, згідно довідки про доходи від 31.07.2019 року, позивачка [PERSON] працює офіційно на основній формі працевлаштування в ТОВ «Ваш стоматолог», адміністратором та отримує заробітну платню. Загальна сума доходу за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року складає 21800,85 грн. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, якпредставником органу опіки та піклування, складено Висновок № 179 від 10.03.2020 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно якого, [PERSON] запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, надав особисту нотаріально посвідчену заяву від 14.06.2019 року, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав та просить розглядати справу без його участі, що підтверджує байдуже ставлення батька до дитини. [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні [PERSON] , [INFO] , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов`язків не надав. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань прав дитини виконавчого комітету ХМР. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона знає позивачку близько 20 років. Нещодавно дитині робили операцію, однак батько дитини навіть не поцікавився станом здоров`я свого сина. Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не передає подарунки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. Окрім того, свідок вказала, що позивачка жодним чином не чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою позивача протягом 11 років, пояснила суду, що відповідача вона останній раз бачила 9 років тому назад, з того моменту відповідач з дитиною не спілкується та не відвідує її. Дитина бажала, щоб батько прийшов до неї, однак відповідач так і не відвідав свого сина. Свідок вказала, що позивачка жодним чином не чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов`язків з незалежних від неї причин. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляв до сина батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує його, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання та виховання. Окрім того, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, в якій останній не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у зв`язку з такою поведінкою відповідача, свідомим нехтуванням ним своїми обов`язками, байдужого ставлення до своєї дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав. Одночасно відповідачу роз`яснюється, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved