Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання права на майно та звільнення його з під арешту. В обґрунтування вимог зазначила, що в червні 2020 року вона вирішила продати будинок [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, у зв`язку з чим звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено в цьому, через те, що на вказаний будинок накладено арешт. 22 червня 2020 року вона звернулася з заявою до Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про зняття арешту, однак з наданої їй відповіді вбачається, що відносно неї не відкрито жодного виконавчого провадження, а її майно не обтяжувалося і для зняття арешту з майна підстав немає. За договором купівлі-продажу від 11 червня 2012 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Банк «БІГ Енергія» в особі представника [PERSON], як продавцем від імені [PERSON] , відповідно до положень ст.38 Закону України «Про іпотеку», п. 6.5 договору іпотеки, укладеного 16 липня 2004 року між ВАТ «Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] , власником предмету іпотеки на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 листопада 2009 року з однієї сторони та [PERSON] , як покупцем з іншого боку, ВАТ «Банк «БІГ Енергія» передало у її власність будинок [ADDRESS] за плату в сумі 91523,48 гривень. Згідно п.7 вказаного договору загальна дійсна вартість предмету купівлі-продажу становить 89394 гривень. Не погодившись з цим договором [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя з позовом до ВАТ «Банк «БІГ Енергія», [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, однак 14 квітня 2020 року рішенням суду в задоволенні її позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2013 року рішення першої інстанції залишено без змін. Отже договір купівлі-продажу від 11 червня 2012 року є законним і підтверджує факт переходу права власності - 11 червня 2012 року. Тобто на час накладення арешту в межах виконавчого провадження відкритого щодо [PERSON] 13 листопада 202 року вона вже не була власником будинку. З урахуванням цього, просить суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] та звільнити його з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Денисової І.М. 30 жовтня 2012 року у виконавчому провадженні № 32788033. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Капустинська О.А. заперечувала проти задоволення позову. Крім того посилалася на відзив, в якому вказувала на те, що згідно даних бази АСВП у відношенні [PERSON] на виконанні виконавчі документи не перебували, постанови про арешт майна боржника не виносились, майно яке належить [PERSON] не обтяжувалось. [PERSON] набула право власності на жилий будинок 11 червня 2012 року згідно договору купівлі - продажу №1166. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджує, що заяву про реєстрацію права власності позивач надав до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 12.12.2013 р., тобто право власності зареєстровано державним реєстратором тільки через півтора роки після набуття такого права. Згідно п.п.9,10 договору купівлі - продажу право власності на будинок у покупця виникає з моменту державної реєстрації договору. Також необхідно здійснити державну реєстрацію права власності. Дії позивача не порушують норм законодавства, але створили ситуацію, яка спричинила негативні наслідки для самого позивача і полягає. 30.10.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження відносно боржника [PERSON] . Арешт накладено на все рухоме та нерухоме майно, яке їй належить. На момент прийняття рішення про арешт майна боржника, відомості про право власності на майно в Державному реєстрі речових прав не містили даних про право власності на майно позивача [PERSON] , оскільки остання не звернулася до Державного реєстратора і не зареєструвала придбане майно. На сьогоднішній день боржником [PERSON] заборгованість за рішеннями судів не погашена. Тому підстав для зняття арешту накладеного на майно боржника немає. Крім того, Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заперечує проти стягнення з нього судового збору у розмірі 840,80 гривень, оскільки вважає, що державним виконавцем були прийняті рішення та вжиті заходи до боржника відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і не порушують прав позивача. Дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії договору купівлі-продажу від 11 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, вбачається, що ВАТ Банк «БІГ Енергія» в особі [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , власником будинку, що відчужується за цим договором з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, укладено договір про відчудження будинку [ADDRESS] . З Витягу з Державного реєстру правочинів від 11 червня 2012 року вбачається, що предметом правочину є будинок [ADDRESS] , відчужувач - [PERSON] , набувач - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 грудня 2013 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., реєстр № 1166. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта на нерухомого майна від 06 серпня 2020 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2012 року за № 1166. 30 жовтня 2012 року постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Денисової І.М. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Особою, майно/права якої обтяжуються зазначена [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2ст.56 Закону України «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна, оскільки суду не надано доказів наявності стосовно неї виконавчого провадження, в якому вона є боржником. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з ВДВС судового збору на користь позивачки у розмірі 840,80 гривень, оскільки вважає, що державним виконавцем були прийняті рішення та вжиті заходи до боржника [PERSON] відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і не порушують прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved