Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів, мотивуючи позов тим, що з 12.04.2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивачка зазначає, що дитина проживає з нею і перебуває на повному її утриманні, відповідач дитину не відвідує, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні, тому, оскільки дитина має багато потреб, зокрема у повноцінному харчуванні, одязі, навчанні, дозвіллі тощо, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1400,00 грн. з подальшою індексацією щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, додатково пояснила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з дитиною майже не спілкується, останній раз бачив дитину влітку 2017 року, однак просила стягнути аліменти у розмірі 1000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з дитиною майже не спілкується, має іншу сімю, однак на утриманні інших дітей немає, офіційне не працевлаштований, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 1000,00 грн. не заперечував. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.04.2013 року, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], сторони сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, сторони зазначають, що мають бажання розірвати шлюб, за обставин що склалися поновлювати сімейно-шлюбні відносини бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття, що передбачено положеннями ст. 180 СК України. Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості та обовязки щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини. Отже, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню. Виходячи з позовних вимог позивачки, розмір аліментів визначається судом у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], починаючи з дня предявлення позову до суду, тобто з 23.10.2017р. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача судові витрати на користь позивачки понесені нею при подачі позову до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: partial