Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина[PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилалась на те що, з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2012 року, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року було розірвано. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2017 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідач ніде не працює, доходу не має, з сином не спілкується, не приймає участі у його виховані, його захопленнях, не турбується про духовний і фізичний стан сина, не навідує дитину, не цікавитися його станом здоров`я, тобто ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, щодо виховання та розвитку дитини, що покладені на відповідача відповідно до Сімейного кодексу України. Таким чином, викладені факти як в сукупності так і по одинці спонукали позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року призначено справу до судового розгляду по суті. 22 березня 2021 року на адресу суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача - [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 14.02.2020 року, надійшла заява, в якій просить розглянути справу у відсутності позивача та представника позивача, позивні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Проте, через канцелярію суду [PERSON] надав заяву, в якій зазначив, що позов повністю та просить долучити до матеріалів справи нотаріально посвідчену заяву, в якій останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] та просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради подав заяву про слухання справи за його відсутності, надавши письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2012 року, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружині залишено « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження, виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 07 червня 2013 року, батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2017 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 5 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. В матеріалах справи міститься довідка по розгляду матеріалу ІТС ІПНП № 667 від 11.01.2021 року, видана старішим інспектором ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Немишлянського відділу поліції ГУНП України в Харківській області капітаном Шинкаренко І. від 18.01.2021 року, відповідно до якої зазначено, що в ході роботи за матеріалом, щодо заяви [PERSON] , в якій остання просила надати інформацію відносно свого колишнього чоловіка [PERSON] , з приводу чи звертався він до органів поліції із заявою про те, що вона перешкоджає спілкуватися з сином, встановлено, що до відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП України в Харківській області із заявами не звертався. Обставин кримінального характеру виявлено не було. Як вбачається з характеристики виданої директором Харківського ліцею № 161 «Імпульс» Харківської міської ради Харківської області [PERSON] від 24.12.2020 року, [PERSON] , учень 2-А класу, навчається в даній школі з 1 вересня 2019 року. за час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний, активний, комунікабельний учень. Має високі здібності по засвоюванню навчального матеріалу. До виконання громадських доручень ставиться добросовісно і сумлінно. За характером товариський, скромний. У спілкуванні з дітьми та дорослими - ввічливий. Завжди виконує правила поведінки і є прикладом для одноклаників. Мати, [PERSON] , постійно цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання. Систематично відвідує батьківські збори. Забезпечує дитину підручниками та пособниками, необхідними для навчання. Батько, [PERSON] , за 2 роки навчання в школі жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, ніколи не цікавиться успіхами дитини, не відвідав жодного з позакласних заходів, у яких його син брав активну участь, жодного разу не забрав сина із школи після закінчення уроків. Відповідно листа головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» Бугаєнко А.Ю. від 05.01.2021 року, зазначено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців поліклініки з травня 2013 року. За інформацією лікаря педіатра [PERSON] , з якою підписана декларація про надання первинної медичної допомоги, супроводжувала дитину до фахівців поліклініки з приводу профілактичних медичних оглядів та надання медичної допомоги, знаходилась вдома з дитиною при виклику лікаря педіатра додому мати - [PERSON] . Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, складено Висновок № 196 від 17.03.2021 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно якого, [PERSON] запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, надав особисту нотаріально посвідчену заяву від 25.06.2020 року, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав та просить розглядати справу без його участі, що підтверджує байдуже ставлення батька до дитини. [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні [PERSON] , [INFO] , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов`язків не надав. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов`язків з незалежних від неї причин. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляв до сина батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує його, не турбується про його фізичний і духовний розвиток. Окрім того, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, в якій останній не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у зв`язку з такою поведінкою відповідача, свідомим нехтуванням ним своїми обов`язками, байдужого ставлення до своєї дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним позов задовольнити, оскільки позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] є доцільним та таким, що не суперечить вимогам сімейного законодавства України. Одночасно відповідачу роз`яснюється, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved