Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою 17.12.2019 року, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 5100 гривень, моральну шкоду в розмірі 10\~000 гривень та витрати\~на оплату\~судового збору та оплату правничої допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.09.2019 року до неї звернулась відповідачка з проханням надати їй у позику 5100 гривень, на підставі чого між сторонами\~було укладено\~договір позики,\~за яким\~відповідач взяла\~позику \~грошові кошти\~у сумі\~5 100 грн. на строк до 01.10.2019 року, про що була складена розписка. Однак відповідно до умов договору відповідач у визначений їх домовленостями строк не виконала свої зобов`язання. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути їй кошти, однак це не принесло результату. Проте станом на 01.10.2019 року та на момент звернення до суду з даною позовною заявою відповідач свого обов`язку по поверненню позики не виконала і тим самим допустила порушення взятого на себе зобов`язання. Порушення відповідачем своїх зобов`язань не лише позбавило її можливості користуватися належними їй коштами, а й завдало їй моральної шкоди, яка полягає у її душевних стражданнях. Так їй тяжко вдається пережити той факт, що своїми силами зароблені грошові кошти вона передала людині з метою допомогти у скрутній ситуації, а ця людина її обманула, скористалася її добротою і не повернула їй грошові кошти. Через зазначене вона постійно має пригнічений настрій, значно погіршився її нічний сон, вона не відчуває позитивних емоцій, перестала вірити в гарні людські якості. Їй соромно перед близькими, що відповідач не повертає їй позику, це вказує на відсутність у відповідача поваги до неї. Тому вона просить також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Та судові витрати. Ухвалою від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1\~ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2\~ст.1047 ЦК України,\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору,\~також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16,\~від 13.12.2017 року у справі за № 309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Судом встановлено, що 14.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала у борг грошові кошти від [PERSON] у розмірі 5100 грн. строком користування до 01.10.2019 року із зобов`язанням повернути кошти в сумі 51 00 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів в сумі 5100 грн. із зобов`язання повернути не пізніше 01.10.2019 року (а.с. 7). Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача [PERSON] . Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено. Поміж іншим, письмова форма договору позики від 14.09.2019 року, укладеного між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року у справі №\~6-1103цс16. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо\~боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) [PERSON] згідно з положеннями ст.545 ЦК України\~свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником [PERSON] не виконано. До того ж судом встановлено, що оригінал розписки, наданий суду саме позивачем, не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 14.09.2019 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 5100 грн. (в строк до 01.10.2019 року включно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 5100 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 01.10.2019 року в розмірі 5100 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2019 року в справі № 640/5098/14-ц (провадження № 61-18978св18) зроблено висновок, що «наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені\~статтею 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами\~Цивільного кодексу України, а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і\~ЦК України\~відшкодування моральної шкоди в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань, а отже позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. з відповідача на користь позивача, також суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 800 гривень.

Outcome: approved