Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати, належну їй 37/100 частину житлового будинку, розташовану в м. Сарни вул.. Чорновола (Чапаєва) №38 В Рівненської області, як окреме домоволодіння; зобовязати Сарненську міську раду присвоїти належній їй частині житлового будинку, розташованого в м. Сарни вул. Чорновола, 38 В окремий номер . Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником 37/100 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого в м. Сарни по вул. Чорновола,38 В, Рівненської області, яка належить їй на підставі договору дарування. Крім того, позивач зазначає, що їй було подаровано земельну ділянку площею, 0,0304га, розташовану в м. Сарни вул. Чорновола №38-В для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 22 січня 2015 року рішенням №113 виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області житловому будинку, що знаходиться за адресою м. Сарни, вул. Чорновола, 38В присвоєні адреси : [PERSON] м. Сарни, вул. Чорновола, 38 В кв.1; [PERSON] [ADDRESS]. Позивач вказує, що вона, як власник квартири для отримання дозволу для реєстрації в належній їй квартирі члена сім'ї, для отримання дозволу на проведення добудови до житлового будинку або надвірних будівель змушена отримувати дозвіл другого співвласника, який не дає такого погодження, в звязку з чим звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження 29.03.2018 року. Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд дослідивши надані докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем на обґрунтування позовних вимог надано ксерокопії: договору дарування земельної ділянки від 02.08.2012 року, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0304 га, що розташована за адресою: Рівненська область, Сарненський району, вул.. Чорновола,38 В для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; договору дарування 37/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Рівненська область, Сарненський району, вул.. Чорновола,38 В; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27729064 згідно якого [PERSON] є власником 37/100 частини спірного житлового будинку; рішення Сарненської міської ради від 22.04.2015 року №113, яким було присвоєно обєкту нерухомого майна житловому будинку, що знаходиться за адресою по вул.. Чорновола, 38 В в м. Сарни адреси: [PERSON] [ADDRESS], [PERSON] - [ADDRESS]; технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. З досліджених доказів вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування і розпорядження своїм майном. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1. ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Ч.4 статті передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. [PERSON] не надала доказів того, що відповідач по справі не дав своєї згоди на виділення її квартири в окреме домоволодіння та на погодження меж земельної ділянки, як не надала доказів і того, що вона з питання приватизації земельної ділянки зверталася до органів місцевого самоврядування, та що існує експертний висновок про можливість виділення її квартири в окреме домоволодіння, що належна позивачу 37/100 частина домоволодіння є ізольованою від 63/100 частини, що належать [PERSON], має окремий вихід, окремі системи енерго- і водозабезпечення, має окрему адресу і є технічна можливість виділення її в натурі з об'єкту нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності на неї та що виділ частки майна [PERSON]І не порушує прав інших співвласників на володіння, користування та розпорядження належними їм частками в зазначеному домоволодінні. Статтею чинного 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог, про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з його не обґрунтованість та не доведеністю. На підставі ст.ст. 15,16,181,182,183,316,328,379,383,386 ЦК України,

Outcome: dismissed