Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на 1/6 частину земельних ділянок, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що успадкувавши після смерті свого батька [PERSON] 1/6 частину земельних ділянок, які належали спадкодавцю на підставі державних актів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] і розташовані на території Рубанської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вона не може належним чином оформити у нотаріуса свої права на дану спадщину, оскільки в державних актах [PERSON] вказаний не як одноосібний власник, а як співвласник вищевказаних земельних ділянок, іншим співвласником є позивач по справі. Дані обставини перешкоджають [PERSON] в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїми правами щодо успадкованих земельних ділянок, тому вона просить суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Ухвалою Бахмацького районного суду від 23.03.2015 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача було залучено [PERSON] Позивач в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер [INFO] (а.с.7-11). 21.09.2010 року на підставі розпорядження № 63 від 13.02.2008 року Бахмацькою районною державною адміністрацією було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 4.3800 га, кадастровий номер -[NUMBER], яка розташована на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0.3200 га, кадастровий номер - [NUMBER], яка розташована на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обох вищевказаних державних актах [PERSON] вказаний як співвласник земельних ділянок і має право на 1/6 їх частину, іншим співвласником 5/6 частин вказана позивач. Видані дані правовстановлюючі документи на ім»я [PERSON].(а.с.12-15). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області 05.09.2002 року № 248, згідно якого все своє майно заповідав [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у встановленому законом порядку відмовилася від прийняття вказаної спадщини після смерті батька, подавши нотаріусу відповідну заяву, що підтверджується повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори № 528/01-16 від 10.03.2015 року. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За вимогами ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки [PERSON] у встановленому законом порядку відмовилася від спадщини після смерті [PERSON], то позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті батька звернулася до нотаріуса за оформлення своїх спадкових прав, проте останній відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді 1/6 частини земельних ділянок, оскільки [PERSON] у правовстановлюючих документах вказаний лише як співвласник 1/6 частини земельних ділянок (а.с.18). Згідно витягів з технічної документації нормативно-грошової оцінки земельних ділянок № Р -321/0-334/6-15 та Р-353/0-335/6-15 від 20.02.2015 року, вбачається, що земельна ділянка площею 0.3200 га на підставі державного акта серії [NUMBER] та земельна ділянка площею 4.38 га на підставі державного акта серії [NUMBER] належать [PERSON] - 5/6 частин та [PERSON] - 1/6 частина (а.с.16-17). Згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу №1 (1952р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності тощо. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у вказаному реєстрі відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами -[NUMBER] та [NUMBER]. В судовому засіданні встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], проте має труднощі у оформленні своїх спадкових прав, оскільки нотаріус не може видати їй свідоцтва про право на спадщину по причині того, що державні акти на право власності на земельні ділянки видані не на ім»я [PERSON], а дана особа вказана у правовстановлюючих документах лише як співвласник. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання права на земельні ділянки відповідає способам захисту, передбаченим ст. 152 ч. 3 ЗК України, а тому його позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved