Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України та Міністерства соціальної політики України про стягнення недоплаченої заробітної плати та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просила стягнути на її користь недоплачену упродовж вересня 2011 року - березня 2014 надбавку в розмір 20% посадового окладу (ставки заробітної плати) в розмірі 5991,63 грн. (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів). Позов мотивований тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2001 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно - технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» установлено надбавку в розмірі 20% посадового окладу (ставки заробітної плати) педагогічним працівникам. Позивачка в період з 16 березня 2010 року по 04 листопада 2014 року працювала на посаді викладача трудового навчання у Вінницькому центрі соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України. Натомість, в порушення положень зазначеної постанови, упродовж вказаного періоду надбавка у розмірі 20% їй не виплачувалась. За таких обставин, позивач звернулася до суду та просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України - [PERSON] в одному із судових засідань заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав того, що Вінницький центр соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України не належить до системи навчально - освітніх закладів сфери управління Міністерства освіти і науки України, а є державною реабілітаційною установою для дітей-інвалідів сфери управління Міністерства соціальної політики України, а тому положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України не розповсюджується на його працівників, у тому числі і на позивачку [PERSON] При цьому вказував, що відповідачем в даній справі повинно бути Мінсоцполітики України, як головний розпорядник коштів, зважаючи, що центр є бюджетною установою. Крім того, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Надалі в судове засідання представник не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Представник відповідача - Міністерства соціальної політики України у судове засідання вкотре не з'явився. Натомість, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та нормативними актами Кабінету Міністрів України в частині оплати праці, зокрема педагогічних працівників. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу від 16 березня 2010 року №11-к переведена на посаду викладача трудового навчання Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України. Наказом від 04 листопада 2014 року № 56-к позивачка звільнена за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджуються записами в трудовій книжці позивачки сер БТ-ІІ № 3261274 (а. с. 4-5) та довідкою Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики України від 16.06.2015 року № 14 (а.с.59). Відповідно до ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами; конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно - технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування», яка набрала законної сили 01 вересня 2011 року, було встановлено надбавку в розмірі 20 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів I-II рівня акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. 25 березня 2014 року постановою Кабінету Міністрів України № 88 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373» внесені зміни до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373, а саме: в абзаці першому слова «в розмірі» замінено словами «у граничному розмірі» та доповнено новим абзацом такого змісту: «Розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці» (постанова набрала законної сили 11 квітня 2014 року). Таким чином, у період з березня 2011 року по квітень 2014 року педагогічні працівники мали право на отримання вказаної 20% надбавки до посадового окладу (ставки заробітної плати) в силу положень прямої норми вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України. Надалі розмір такої надбавки встановлювався керівником закладу. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що позивачка не мала права на отримання 20 % надбавки до посадового окладу, так як відповідач не належить до системи навчально - освітніх закладів сфери управління Міністерства освіти і науки України, а є державною реабілітаційною установою для дітей-інвалідів сфери управління Міністерства соціальної політики України. Відповідно до Типового Положення «Про центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 15.08.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2013 року за № 1511/24043, а також Положення про Вінницький центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів «Промінь» Міністерства соціальної політики, затвердженого Наказом Міністра соціальної політики України від 08.05.2014 року №282, центр соціальної реабілітації дітей-інвалідів - реабілітаційна установа для дітей-інвалідів сфери управління Міністерства соціальної політики та органів соціального захисту населення, цільовим призначенням якої є здійснення комплексу реабілітаційних заходів, спрямованих на розвиток та коригування порушень розвитку дитини-інваліда, навчання її основним соціальним та побутовим навичкам, розвиток здібностей, створення передумов для інтеграції у суспільство. Учасниками процесу соціальної реабілітації є діти-інваліди та їх батьки та (або) законні представники, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, вчителі-реабілітологи, асистенти вчителі-реабілітологи, фахівці з фізичної реабілітації, музичні керівники, лікарі-педіатри, лікарі-неврологи дитячі, медичні сестри з масажу та інші працівники, які беруть участь у процесі соціальної реабілітації дітей-інвалідів. Відповідно до п. 1.4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення, затверджених Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005 № 308/519, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 року за № 1209/11489 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) оплата праці керівників, фахівців, технічних службовців і робітників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, що не передбачені цими Умовами (педагогічних працівників, працівників культури, сільського господарства та інших), здійснюється відповідно до умов оплати праці аналогічних категорій працівників відповідних галузей бюджетної сфери. Посада [PERSON] викладач відноситься до посад педагогічних працівників, а постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 поширюється на педагогічних працівників усіх навчальних закладів, інших установ і закладів незалежно від відомчого підпорядкування, про що безпосередньо вказано в самій постанові, тобто і на [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у період з вересня 2011 року до квітня 2014 року не нараховувалась та не виплачувалась надбавка до заробітної плати в розмірі 20 % посадового окладу, передбачена постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373. При цьому суд погоджується з розміром недоплаченої заробітної плати, визначеної позивачем. Суд враховує, що вказаний розмір надбавки встановлений від посадового окладу (ставки заробітної плати). Спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» від 05.10.2005 року № 308/519 передбачено підвищення окладів працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, а тому вказане підвищення є складовою посадового окладу, з розміру якого вираховується спірна надбавка. Як вбачається з розрахункових листів, наданих відповідачем, «оклад зі шкідливістю» позивачки [PERSON]М складав: вересень 2011 року 1261,20 грн., жовтень 2011 року 1298,40 грн., листопад 2011 року 295,09 грн., грудень 2011 року - 1071 грн., січень 2012 року -1206,61 грн., лютий 2012 року 1376,69 грн., березень 2012 року 434,75 грн., квітень 2012 року 1406,16 грн., травень 2012 року 1562,40 грн., червень 2012 року 1475,60 грн., серпень 2012 року 286,91 грн., вересень 2012 року 793,80 грн., жовтень 2012 року 915,65 грн., листопад 2012 року - 1620 грн., грудень 2012 року 1572,58 грн., січень 2013 року 316,80 грн., лютий 2013 року 1648,92 грн., березень 2013 року 660,48 грн., квітень 2013 року 1304,28 грн., травень 2013 року 1707,60 грн., червень 2013 року 352,93 грн., липень 2013 року 1457,74 грн., вересень 2013 року 1676,40 грн., жовтень 2013 року 801,76 грн., листопад 2013 року 1436,92 грн., грудень 2013 року -381,00 грн., січень 2014 року 798,29 грн., лютий 2014 року 838,20 грн. Таким чином, розмір недоплаченої спірної надбавки за вказаний період, враховуючи розмір надбавки та розмір окладу, складає 5991,63 грн. (вересень 2011 року 252,24 грн., жовтень 2011 року 1259,68 грн., листопад 2011 року 59,018 грн., грудень 2011 року 214,20 грн., січень 2012 року -241,322 грн., лютий 2012 року 275,338 грн., березень 2012 року 86,95 грн., квітень 2012 року 281,232 грн., травень 2012 року 312,48 грн., червень 2012 року 295,12 грн., серпень 2012 року 57,382 грн., вересень 2012 року 158,76 грн., жовтень 2012 року 183,13 грн., листопад 2012 року - 324 грн., грудень 2012 року 314,516 грн., січень 2013 року 63,36 грн., лютий 2013 року 329,784 грн., березень 2013 року 132,096 грн., квітень 2013 року 260,856 грн., травень 2013 року 341,52 грн., червень 2013 року 70,586 грн., липень 2013 року 291,548 грн., вересень 2013 року 335,28 грн., жовтень 2013 року 160,352 грн., листопад 2013 року 287,384 грн., грудень 2013 року 76,2 грн., січень 2014 року 159,658 грн., лютий 2014 року 167,64 грн.) Вказана сума визначена без урахування податків та інших обовязкових платежів, зважаючи, що справляння і сплата податку з доходів громадян є обовязком роботодавця та працівника, а тому суд визначає вказану сум без урахування цих платежів, на що звертає увагу Пленум Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». При цьому вказана сума підлягає стягненню саме з Вінницького центру соціальної реабілітації дітей - інвалідів «Промінь», оскільки відповідачем не надано доказів, а судом не встановлено, що відповідач визначав вказану надбавку та подавав її в проекті кошторису на затвердження головному розпоряднику коштів в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року №228. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то суд звертає увагу, що відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Вказана норма в такій редакції діє з 01.08.2001 року відповідно до Закону України від 11.07.2001 року №2620-ІІІ, а не з 15.10.2013 року, як-то вказує відповідач. 15.10.2013 року Конституційним Судом України в рішенні по справі № 8-рп/2013 дано офіційне тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» в аспекті конституційного звернення, та відповідно до якого положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (зі змінами) необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь на користь держави 243,60 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial