Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-25 00:00:00

[PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору дарування. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 30 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] Позивач бажає розірвати договір дарування, так як [PERSON] своїм недбалим ставленням створив реальну загрозу руйнування квартири і внаслідок цього безповоротної її втрати. Позивач надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач - [PERSON], надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності нез'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №864 та зареєстрований в реєстраційній службі Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 28.02.2014 року за № 4834465 . Позивач є дружиною [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданим 06 травня 1978 року. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 24.04.2002 року, реєстровий №1200. В 2002 році позивач взяла у [PERSON] у борг кошти у сумі 4000 доларів США для придбання чотирикімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджено власноручно написаною розпискою. Проте вказана квартира була оформлена на [PERSON] Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо. Тобто квартира [ADDRESS], є особистою приватною власністю [PERSON] Позивач самостійно виконала свої зобов'язання перед [PERSON], тому квартира є її особистою власністю. Однак, відповідач [PERSON] з часу укладення договору дарування жодного разу не з'являвся в подарованій йому квартирі, в зв'язку з чим дана квартира знаходиться у занедбаному стані та потребує негайного капітального ремонту. Поточні комунальні платежі ним не сплачуються. На цій підставі позивач вважає, що [PERSON] своїм недбалим ставленням створив реальну загрозу руйнування квартири і внаслідок цього безповоротної її втрати. При цьому під недбалим ставленням слід розуміти таке поводження обдаровуваного з предметом договору дарування, внаслідок якого подарована річ може бути знищена чи істотно пошкоджена. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 3 ст. 57 СК України майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, особисто є особистою приватною власністю дружини. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, визначеному позикодавцем. Відповідно до частини першої ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як зазначено у частині другій ст.719 цього Кодексу, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 727 ЦК України встановлено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить історичну, наукову, культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Розірвати договір дарування дарувальник вправі лише за умови наявності дарунка у натурі, тобто коли дарунок на момент пред'явлення такої вимоги є збереженим. Збереження дарунка передбачає знаходження його у власності обдарованого у стані, що відповідає його призначенню. Тому предмет договору дарування повинен бути річчю індивідуально визначеною, неспоживчою, відповідної цінності для дарувальника. При розірванні договору дарування дарунок повертається дарувальнику у тому вигляді, в якому він існує на момент розірвання договору. Розірвання договору дарування є правовою підставою припинення права власності на дарунок у обдаровуваного. Наслідком такого розірвання є застосування реституції, тобто повернення сторін у первинний стан, у зв'язку з чим, обдаровуваний зобов'язаний повернути дарувальнику річ, що є предметом договору, у натурі з урахуванням можливого природного зносу за період її перебування в обдаровуваного. Проте, за загальним правилом, згідно з частиною першою статті 651 Кодексу, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На підставі викладеного,

Outcome: approved