Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, у якій просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] у будинку [ADDRESS] з 1991 року по час відкриття спадщини [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті заявник вступила у фактичне володіння спадковим майном. До складу спадкового майна, серед іншого, входить і земельна частка (пай) згідно сертифікату серії [NUMBER] від 30 вересня 1996 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку четвертої черги на вище вказану земельну частку (пай) заявник звернулася до нотаріуса, однак, отримала довідку про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та вказано на необхідність підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю протягом останніх п'яти років до її смерті. Зазначає, що встановивши в судовому порядку даний факт вона буде спадкоємцем 4-ї черги, оскільки проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем протягом 7 років, а спадкоємців попередніх черг на сьогоднішній день не має. У судове засідання заявник та її представник не з'явилися, подали заяву, якою просили розгляд заяви проводити за їх відсутності, заявлені вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи, Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, будучи повідомленим належним чином про дату і час розгляду справи, у суд на розгляд не з'явився, натомість подав до суду письмову заяву, у якій проти вимог [PERSON] не заперечував, та справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити. Судом встановлено, що [INFO] в с. Петрашівка Віньковецького району померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.11.1998 року). Після її смерті залишилося майно, до складу якого входить земельна частка (пай) розташована на території Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Оскільки законодавством, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у вказаному випадку є Цивільний кодекс УРСР (1963 року), так як спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року , а саме в 1998 році, то заявником помилково зазначено, що вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, бо проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем протягом 7 років, а спадкоємців попередніх черг на сьогоднішній день не має. Адже на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено лише дві черги спадкоємців: діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, а при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Тоді як ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року розширює коло спадкоємців, визначаючи третю та четверту черги спадкування. Згідно п. 5, 6 Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз'яснив, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ є: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи; мета встановлення юридичного факту; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно ст. 319 ЦПК України У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що факт, який просить встановити заявник, не є юридичним, оскільки від його встановлення не залежить виникнення, зміна охоронюваних законом прав та інтересів заявника. Мета його встановлення суперечить нормам матеріального права - реалізація спадкових прав спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, якої в діючому Кодексі не існувало на момент смерті [PERSON] в 1998 році. А інших доказів, які були би підставою для встановлення вказаного факту заявником не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Outcome: dismissed