Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ПАТ КБ «Приват Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» 24.03.2008 року був укладений кредитний договір №216513-CRED. 29 березня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. був вчинений виконавчий напис №1756 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за вище вказаним кредитним договором, за період з 24.03.2008 року по 24.11.2016 року у розмірі 195 649,40 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії, оскільки у порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус не отримував первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, у зв'язку з чим у нього були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, визначений банком, є безспірним. Зазначена банком сума заборгованості у заяві про вчинення виконавчого напису є виключно відображенням одноособових арифметичних розрахунків банку та сама по собі не може свідчити про таку безспірність. Окрім того, вказує, що виконавчий напис нотаріуса, від 29.03.2017 року виданий після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Вказане виключає можливість вчинення нотаріусом виконавчого напису про стягнення такої заборгованості. У зв'язку з вищенаведеним, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1756 від 29.03.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Позивач не скористалася своїм правом на участь у судовому засіданні, проте в матеріалах справи міститься клопотання її представника - адвоката [PERSON], відповідно до якого останній просив провести розгляд справи у їх відсутності та задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Одночасно, подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке мотивував територіальною віддаленістю повноважного представника Банку та його зайнятості у суді апеляційної інстанції у м. Львів та відзив на позовну заяву. Ухвалю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2018 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні незважаючи на те, що неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься його заява, у якій він просить провести розгляд справи без його участі, у зв'язку з чим, розгляд справи відбувся у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 березня 2008 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приват банк» було укладено кредитний договір № 216513-CRED. 29 березня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. був вчинений виконавчий напис №1756 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за вище вказаним кредитним договором за період з 24.03.2008 року по 24.11.2016 року у розмірі 195 649,40 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про нотаріат» та Цивільним кодексом України. Відповідно до норм ст. ст.11,525,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Пунктом 4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22 лютого 2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача ; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із п. 3.5. глави 16 вищевказаного Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення зазначені у Переліку документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Представник відповідача, заперечуючи позовні вимоги, у поданому відзиві вказує, що розрахунок заборгованості, представлений в розпорядження нотаріуса, в повній мірі відображає основу проведених нарахувань заборгованості за кредитним договором, та відповідно до вказаного розрахунку, остання привхідна операція мала місце 11.11.2016 року, а саме сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 16,43 доларів США, що спростовує доводи позивача про стягнення заборгованості, строк давності якої минув. Згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік), для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріусу, замість засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, відповідачем було пред'явлено розрахунок заборгованості. Проте, вказані документи не є тотожними та не замінюють один одного, що дає суду підстави вважати, що наданий відповідачем розрахунок заборгованості, з огляду на вимоги пункту 2 вищевказаного Переліку, не є документом, який посвідчує безспірність визначеної суми боргу. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису №1756 від 29.03.2017 року таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви у розмірі 640 грн.

Outcome: approved