Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 5300,00 гривень на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (надалі - Діти), щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позивач посилається на те, що відповідач допомоги на утримання Дітей не надає. Діти потребують відновлення психологічного здоров`я, потребують масаж тіла та ЛФК, лікування у стоматолога. Відповідач є здоровою, працездатною особою, а також є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги просить задоволити частково та присудити до стягнення з нього аліменти в сумі по 2000,00 гривень, щомісячно, оскільки він регулярно та добровільно надає кошти на утримання [PERSON] . Позивач у строк визначений ухвалою суду про відкриття провадження, відповідь на відзив на позовну заяву не надала. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ухвали суду від 1 грудня 2020 року клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2020 року шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с. 5). Рішення суду набуло законної сили 13.08.2020. Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15 листопада 2010 року, а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 4 грудня 2014 року, а.с. 7). Згідно з даними свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №922250 (а.с. 27) відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до повідомлення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 06.11.2020 №14987/10/07-16-12-02-10 обсяг доходу [PERSON] з звітний 2019 рік склав 264120,00 гривень. Крім того, відповідач має два відкритих рахунки в АТ КБ «ПриватБанк». Статтею ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) задекларовані гарантії щодо права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення \~здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування \~її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~ У\~відповідності з\~положеннями ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~частини другої\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання доньки, з урахуванням того, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, загальний обсяг доходу якого за останній звітний період склав 264120,00 грн., суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання Дітей у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України у розмірі по 2500,00 грн., щомісячно, на кожну дитину та до досягнення ними повноліття. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси Дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання Дітей, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності. Визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2020 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до частини першої\~ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. \~ Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Крім того, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. Щодо клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 3000,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з приписами частини першої, другої та третьої\~статті 134 Цивільного процесуального кодексу України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та адвокатом Сабов Іваном Івановичем 11 листопада 2020 року було укладено договір про надання правової допомоги. На підставі вказаного договору 11 листопада 2020 року було виписано ордер серії АО №1018493. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем надано квитанцію на розрахунок готівкою №18 на суму 3000,00 гривень. Пленум Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ у\~п.\~48\~постанові від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки, відповідачем на підтвердження вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надано копію Договору про надання правової допомоги, копію квитанції на розрахунок готівкою №18, згідно з даними яких гонорар адвоката становить 3000,00 грн., враховуючи співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову, значенням справи для сторін, майновий стан позивача, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що стягненню на користь відповідача підлягає сума 1000,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат з оплати правничої допомоги у даній справі. По відношенню до цього спірного моменту, суд також зазначає, що участь адвоката у наданні правничої допомоги клієнту не може мати на меті збагачення за рахунок протилежної сторони по справі, оскільки відшкодуванню підлягають лише витрати за фактично надані послуги з адекватним та обґрунтованим розрахунком виконаної роботи. В свою чергу клопотання позивача щодо стягнення витрат за надання правової допомоги в сумі 3000,00 гривень задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю факту понесення таких витрат належними доказами. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Заявляючи вимогу про відшкодування вартості витрат на юридичну допомогу, позивач не надала суду належного розрахунку вказаних сум (складання позовної заяви, надання консультацій, участь у судових засіданнях, копіювання документів тощо), а також доказів відносно їх фактичного понесення учасником справи, що б давало суду можливість прийти до переконання про їх обґрунтованість. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачем не надано фінансових документів, які б свідчили про фактичну сплату коштів за надану правничу допомогу (платіжних доручень, касових чеків або інших банківських документів). Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено,\~що такі\~витрати були\~фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). На підставі наведеного,

Outcome: approved