Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах в розмірі 7600 гривень та неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 30262 гривні, вказавши, що 07.05.1997 року вона уклала шлюб з [PERSON] і проживала разом до 2013 року, після чого вони розлучилися. Від шлюбу вони мають двох синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з нею у місті Кременчуці. На підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.10.2013 року, та згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22.05.2014 року по справі № 525/5830/13-ц відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 300 гривень щомісяця з 01.07.2013 року по 30 червня 2016 року, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. Однак відповідач своїх зобов'язань не виконує, внаслідок чого на 21.12.2015 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на суму 7600 гривень, що підтверджується доданою до позовної заяви довідкою - розрахунком державного виконавця, яку вона просить стягнути з відповідача. Крім того за період з 01 липня 2013 року по 21 грудня 2015 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь становить 30262 гривні. Позивач направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, вказавши, що відсутня заборгованість по сплаті аліментів, про що свідчить відповідна довідка видана державним виконавцем. Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.10.2013 року, та згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22.05.2014 року по справі № 525/5830/13-ц [PERSON] зобов'язаний виплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 300 гривень щомісяця з 01.07.2013 року по 30 червня 2016 року, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. Постановою державного виконавця від 04.11.2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 300 гривень щомісяця з 01.07.2013 року по 30 червня 2016 року, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. Відповідно до довідки -розрахунку виданої державним виконавцем Першого МВ ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції - загальна сума переплати по аліментам станом на 28.04.2016 року - 820 гривень. Однак з вказаної довідки вбачається, що [PERSON] не сплатив аліменти у січні, лютому, березні місяцях 2015 року та у червні-липні 2015 року. Суд не бере до уваги ксерокопію довідки від 01.04.2015 року, яка надана до суду позивачем та належним чином ніким не завірена. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення неустойки підлягає задоволенню частково в розмірі 391 гривні (300х1%х28 днів + 300х1%х31 день+300х1%х30 днів+300х1%х31+300х1%х30). Також суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 7600 гривень є безпідставні та задоволенню не підлягають, оскільки вказана заборгованість відсутня, та обґрунтовується позивачем як заборгованість, яка виникла на підставі виконання рішення суду.

Outcome: approved