Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КС «Злагода» про стягнення коштів за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок №7361 Д від 22.04.2014 року та №7362Д від 23.04.2014 року, укладеними між нею та відповідачем. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що згідно цих договорів нею було внесено 149 900,00 грн. зі сплатою 29% річних строком до 22.05.2015 року та 149 900,00 грн. зі сплатою 29% річних строком до 23.05.2015 року відповідно. Строк договорів закінчився, однак кошти повернуті не були, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. За даними звірки сума заборгованості за вказаним договором складає 324 865,33 грн., яку позивач просила стягнути з відповідача та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Спірні правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України, положеннях Законів України «Про кредитні спілки», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів». Згіно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. П. 4 ч.1 ст. 4 Закону визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобов'язанням щодо наступного його повернення. Водночас ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» визначає кредитну спілку як неприбуткову організацію, засновану фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків її членів. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Стаття 23 Закону регламентує належність внесків (вкладів) на депозитні рахунки та нараховані на них проценти членів кредитної спілки цим же членам цих же вкладів на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.04.2014 року між відповідачем КС «Злагода» та позивачем [PERSON] було укладено договір № 7361Д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 149 900,00 гривень зі сплатою 29% річних строком до 22.05.2015 року. Крім того, 23.04.2014 року між відповідачем КС «Злагода» та позивачем [PERSON] було укладено договір № 7362Д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 149 900,00 гривень зі сплатою 29% річних строком до 23.05.2015 року. Внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок, у виконання умов цих договорів, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 23 квітня 2014 року на суму 149 900,00 грн., графіками розрахунків, актом-звірки розрахунку за депозитом від 22.06.2015 року. Відповідач свої зобов'язання за договорами не виконав та не повернув позивачу вклади та не сплатив проценти. Згідно акту-звірки розрахунку за депозитом при наявності договорів, підписаним сторонами, станом на 22.06.2015 року заборгованість становить: по договору № 7361Д від 22.04.2014 року: основна сума по договору - 149 900,00 грн., відсотки - 12 500,72 грн., по договору №7362Д від 23.04.2014 року: основна сума по договору - 149 900,00 грн., відсотки - 12 564,61 грн., а всього сума до виплати становить 324 865,33 грн. Вказана сума не повернута і на день розгляду справи. Доказів щодо протилежного відповідач не надав. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту, а позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Зважаючи, що позов задоволений, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену ним суму судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved