Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 01 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції у Вінницькій області, зареєстрований шлюб між нею та відповідачем в даній справі. Актовий запис № 34. В шлюбі у них народилась дочка [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка залишиться проживати разом з нею. Спільного майна з відповідачем немає. Вони з відповідачем проживають разом, однак на протязі останніх трьох місяців шлюбних відносин не підтримуємо. Підставами для звернення до суду з заявою про розірвання шлюбу стало те, що у них з відповідачем різні характери, вони не розуміють одне одного. У них різні погляди на шлюб та сім'ю, на взаємні права та обов'язки, внаслідок чого постійно виникали конфлікти. Вони втратили взаємні почуття, тому проживати в шлюбі не можуть. Вважаю, що збереження даного шлюбу суперечить її власним інтересам. Примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу, вона бажає залишити прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить його задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі (29.01., 23.02.2018р.) не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується розпискою про отримання судової повістки. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачу, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 01 грудня 2015 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції уВінницькій області, зареєстровано шлюб, актовий запис № 34 (а.с. 3). Мають дочку - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 4). Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити прізвище після розірвання шлюбу.

Outcome: dismissed