Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що рішенням 4 сесії міської ради 5 скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок» їй було передано у приватну власність земельну ділянку в р-н вул. Озерної, поз. № 25 площею 0,075 га. П.8. даного рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видавати членам створеного товариства. Зазначає, що 07.06.2008 року згідно з квитанцією № 27901/з9 нею, через Акціонерний комерційний банк «Правекс Банк» нею було перераховано суму 18 750.00 грн. до міського бюджету м. Ужгорода, з призначенням платежу «розрахунок внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород від [PERSON] (відповідно до свідоцтва про шлюб, укладеного 11.07.2009 року, змінено прізвище на [PERSON]). Фактично внесені кошти із розрахунку 25 грн. за один квадратний метр відповідно до рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 року 4 сесії 5 скликання. Вказує, що 17.11.2008 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 460502, згідно якого фактично передано їй на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 а в р-н вул. Озерної, поз. 25 в м. Ужгороді. Рішенням 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та № 245 від 21.02.2007 року «Про зміни до рішення 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року» при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва передбачено обов'язкові умови: перерахування громадянами, яким міської радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 гривень за 1 кв. м. протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення міським головою. Відповідно до п. 3 рішення 4 сесії міської ради скликання № 99 від 23.11.2006 року «про умови надання земельних ділянок для індивідуального-житлового будівництва» - у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки втрачає чинність». Таким чином, рішення носило зобов'язальний характер для громадян, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови. Також зазначає, що кошти на розвиток інфраструктури відраховувались на підставі постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, яка втратила чинність на підставі постанови КМУ № 415 від 28.04.2009 року. Розмір відрахувань залежав від вартості будівництва, однак мова про вартість будівництва при оформленні та отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку не йшлося. Зазначає також, що в січні 2016 року із Єдиного державного реєстру судових рішень дізналася про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а- 1024/11 від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/6629/13, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 визнано незаконним та скасовано. [PERSON] постановою встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з ними витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучалися для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішені питання її надання. Таким чином стверджує, що Ужгородська міська рада безпідставно зобов'язала її сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в р-н вул. Озерної, поз. 25 до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку. Внаслідок сплати коштів, правові підстави яких відпали, їй нанесено матеріальну шкоду з сумі 18750,00 гривень. Вважає, Ужгородська міська рада безпідставно володіла її коштами в сумі 18750,00 грн. і після визнання рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 незаконним, повинна була повернути їй вказані кошти, чого відповідачем не здійснено, а отже у неї виникли правові підстави для їх повернення. Рішення міської ради від 23.11.2006 року № 99, на підставі якого вона здійснювала плату до бюджету міста Ужгород за виділену земельну ділянку було скасовано та визнано незаконним 20.03.2014 року, а про дану обставину їй стало відомо в січні 2016 року із Єдиного державного реєстру судових рішень. Враховуючи вищенаведене, просить суд поновити перебіг строку позовної давності та стягнути з Ужгородської міської ради, а саме з місцевого бюджету м. Ужгород, з розрахункового рахунку р/р 31514931700002 на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в сумі 18\~750,00 грн., та сплачений судовий збір 551,20 грн. 13 червня 2016 року третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальником Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області [PERSON] подано заперечення на позовну заяву [PERSON] до Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління державної казначейської служби України в м. Ужгороді про стягнення безпідставно набутих коштів. Своє заперечення обґрунтовує наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Управління Казначейства у своїй роботі керується Конституцію України та законами України, актами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, наказами Державної казначейської служби України, дорученнями голови Державної казначейської служби України, актами місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та наказами Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області.? Основними завданнями органів Казначейства є реалізація Державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Органи Казначейства відповідно до покладених на них завдань здійснюють через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів. Управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки. Це означає, що Управління Казначейства виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобовязаннями. Органи Державної казначейської служби самостійно відповідають за власними зобовязаннями та не несуть відповідальності за дії інших органів, в тому числі - за дії Ужгородської міської ради при здійсненні ними своїх владних повноважень. При цьому зазначають, що відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (із змінами і доповненнями), стягувач у разі прийняття рішення про стягнення коштів подає до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п. 6 Порядку. Орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів з рахунків боржника. Враховуючи вищенаведене, просить суд врахувати заперечення при розгляді справи та приєднати їх до матеріалів справи та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявилася, однак подала через канцелярію суду заяву від 27.07.2016 року, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Ужгородської міської ради, у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1875102 5/88000 1878765 8), врученого за довіреністю Рудів 12.08.2016 року, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - представник Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області в судове засідання не зявився, в.о. начальника [PERSON] подав через канцелярію суду клопотання від 19.08.2016 року про розгляд справи за їхньої відсутності за наявними матеріалами у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків: Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок» [PERSON] ([PERSON]А.)була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Озерна, площею 0,075 га, поз. 25. Пунктом 8 даного рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ № 055283 від 11 липня 2009 року позивачка прізвище [PERSON] змінила на прізвище [PERSON]. У судовому засіданні також встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобовязано [PERSON] здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва». Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. На виконання такої вимоги, [PERSON].06.2008 року, було перераховано через Акціонерний комерційний банк «Правекс Банк» до міського бюджету м. Ужгорода суму 18\~750,00 грн., з призначенням платежу «оплата за надання земельної ділянки в районі вул. Озерної поз. 25», що підтверджується квитанцією № 27901/з9 від 09.06.2008 року, та розрахунком внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород, де зазначено, що «оплата згідно з рішенням 4 сесії 5 скликання № 245 від 21.02.2007 року та 4 сесії 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року». Фактично внесені кошти із розрахунку 25 грн. за 1 кв.м. Судом встановлено, що 17.11.2008 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 460502, згідно якого фактично передано їй на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0750 га в р-н вул. Озерної, поз. 25 в м. Ужгороді. З досліджених матеріалів справи, а саме з постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року, яка набрала законної сили, вбачається, що позивач дізнався про протиправність рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому у розумінні ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,. будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Щодо посилання у запереченнях на позов представника відповідача на норми Закону України «Про планування і забудову території», положення даного закону не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз.119), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Ст. 1212 ЦК України регламентовано обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Суд не може погодитись з запереченнями представника третьої особи на стороні відповідача представником Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області як з підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як зазначення ним у клопотанні завдань і функцій Управління Казначейства як юридичної особи публічного права не стосується предмету даного спору і не створює взаємозвязок між правовідносинами, визначеними ст. ст.1212-1214 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою суду, яка набрала законної сили, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого [PERSON], перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз. 25) в розмірі 18\~750,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved