Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від його доходу, посилаючись на те, що від укладеного в березні місяці 2005 року шлюбу в них мається спільний малолітній син [PERSON], [INFO]; в даний час шлюб між ними розірвано, вона з чоловіком близько восьми років спільно не проживають, дитина залишилася з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що отримує періодичний доход від неофіційної роботи в розмірі близько 2500 грн. на місяць. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивачка не дає йому можливості бачитися з дитиною, а він ніде не працює, отримує «чорнобильську» допомогу в розмірі близько 200 грн. на місяць; крім того, має певний доход від праці по найму, який використовує на задоволення власних потреб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з «Конвенцією про права дитини» та «Декларацією прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач від укладеного 12 березня 2005 року шлюбу, який розірвано, являються батьками малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки Берестовецької сільської ради Борзнянського району №56 від 29.02.2016р. проживає з матір'ю. Позивачка отримує доход від неофіційної роботи в м. Києві в сумі близько 2500 грн., інших джерел доходів не має. Відповідач проживає окремо від сім'ї, є особою працездатного віку, але не працює, відомостей про свої доходи не надав, з його пояснень отримує періодичний доход від праці по найму, матеріальну допомогу на утримання дитини не виділяє. Доводи відповідача щодо неможливості сплати ним аліментів не заслуговують на увагу, оскільки в силу закону він зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Також суд зважує і на ту обставину, що відповідач, будучи працездатною особою, не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримувати доход та матеріально забезпечувати сина. Тому, при таких обставинах справи та виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити й стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved