Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на наступні обставини. 21 липня 1998 року Четвертою Чернівецькою державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] було видано Договір довічного утримання, зареєстроване в реєстрі від 21.07.1998р. за № 1938, яке посвідчує, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вказаному свідоцтві була допущена помилка у написанні її прізвища, а саме її прізвище невірно вказано як « [PERSON] », що не збігається із записом її прізвища - « [PERSON] » в паспорті громадянина України, що був виданий Нікопольським MB УМВС України у Дніпропетровській області 26.02.1999 року. Вважає що помилка у написанні її прізвища у вищезазначеному правовстановлюючому документі виникла через невірний переклад її прізвища з російської мови на українську. На даний час вона має намір провести державну реєстрацію свого права власності на вказане майно, але не має можливості це зробити у зв`язку з вказаними розбіжностями. Враховуючи викладене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд встановити факт належності їй [PERSON] , Договір довічного утримання від 21.07.1998 року, виданий 21.07.1998 року Четвертою Чернівецькою державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за № 1938, яке посвідчує, що квартира, яка розташована адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Ухвалою про відкриття провадження від 08.06.2021 року заява прийнята до розгляду в порядку окремого провадження. Заінтересованим особам був встановлений строк 15 днів з дня отримання такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань та відзиву до суду не надійшло. В судове засідання заявник не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.17). Від представника Чернівецької міської ради, М.Осовська на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника Чернівецької міської ради, просять рішення прийняти у відповідності до вимог діючого законодавства. (а.с.20). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що 21 липня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І., зареєстрованого в реєстрі за №1938, на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4) Як вбачається з матеріалів справи, а саме: технічної документації на квартиру за адресою - [ADDRESS] ., паспорту громадянина України серії [NUMBER] , а також індивідуально податкового номеру, де прізвище заявника вказано як « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по-батькові « [PERSON] » (а.с.8-20). Таким чином, у зв`язку з наявними розбіжностями у договорі довічного утримання від 21.07.1998 року в написанні прізвища заявника, остання позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, імя, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення факту належності документу має юридичне значення та тягне за собою юридичні наслідки, оскільки зумовлене необхідністю оформлення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Сукупністю наявних у справі доказів судом встановлено, що у Договорі довічного утримання від 21.07.1998 року дійсно була допущена помилка у прізвищі заявника, та на даний час відсутня можливість виправити вказані помилки у позасудовому порядку. Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обгрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/20 Зазначена правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/20, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами при розгляді даної категорії справ. Враховуючи, що помилка, допущена в правовстановлюючих документах, перешкоджає заявнику у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами щодо об`єкту нерухомого майна квартири, суд вважає можливим встановити той факт, що Договір довічного утримання від 21.07.1998 року, посвідчений Прядко І.І., державним нотаріусом Четвертої Чернівецької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1938, де особу, якій видано цей договір зазначено як « [PERSON] », належить [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити.

Outcome: approved