Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Старокутської сільської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення протиправних дій. В судовому засіданні представник позивачки по довіреності, [PERSON], позовні вимоги підтримав повністю та суду пояснив, що в Косівському районному суді слухалась справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Старокутська сільська рада про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Так як позивачку [PERSON] Косівським районним судом 20.12.2011 року було визнано недієздатною, але в судовому засіданні не було призначено їй опікуна, то 26.03.2015 року виконкомом Старокутської сільської ради рішенням № 14 було призначено опікуна [PERSON]. Відповідачем по даній справі була [PERSON], а представником недієздатної позивачки [PERSON] був її опікун [PERSON], який передав повноваження згідно доручення від 24.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] Постановою Косівського районного суду від 01.03.2016 року адміністративний позов було задоволено частково та визнано дії виконавчого комітету Старокутської сільської ради щодо призначення [PERSON] опікуном [PERSON] неправомірними, а рішення виконавчого комітету Старокутської с/ради від 26.03.2015 року № 14 «Про призначення опікуна над недієздатною [PERSON]Я.», - протиправними. Даним рішенням виконкому, позивачці [PERSON] було завдано значну матеріальну шкоду і моральну також, так як даний опікун [PERSON] який представляв інтереси недієздатної позивачки звертався в Косівський районний суд з різними заявами, а також його представниками [PERSON] та [PERSON] було подано апеляційну скаргу на рішення Косівського районного суду від 20.04.2015 року. Так як опікуна [PERSON] було призначено незаконно, то і незаконно була подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду, яка неодноразово призначалася до розглу в апеляційному суді, а представники [PERSON], [PERSON] та [PERSON], змушені були всі рази їздити на судові засідання та представляти її інтереси як відповідача по даній справі, а в кінцевому результаті вийшла абсурдна ситуація: опікун [PERSON] був незаконно призначений виконкомом Старокутської сільської ради недієздатній [PERSON] Просить позов задоволити. Представник Старокутської сільської ради в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги не визнають. Вислухавши представника позивачки та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до статті 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Як передбачено в ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. А згідно п.1 ч.2 даної статті, збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як було встановлено судом, та видно із матеріалів справи, рішенням Косівського районного суду від 20.12.2011 року (а.с.28), [PERSON], [INFO], жительку смт. Кути, вул. Черемошна 14 а, Косівського району, Івано-Франківської області, було визнано недієздатною. Однак, опікуна їй даним рішенням призначено не було. А тому, виконавчий комітет Старокутської сільської ради своїм рішенням № 14 від 26.03.2015 року (а.с.29), розглянувши заяву жителя селища Кути вул. Черемшина, 14/2 [PERSON] про призначення його опікуном матері [PERSON], яка визнана недієздатною, вирішив заяву [PERSON] задоволити та дати дозвіл на призначення його опікуном матері [PERSON], яку визнано недієздатною. Будучи опікуном недієздатної [PERSON], [PERSON] довіреністю від 24.04.2015 року (а.с.30), уповноважив [PERSON] представляти інтереси [PERSON]. В подальшому, дії виконавчого комітету Старокутської сільської ради та його рішення № 14 від 26.03.2015 року про призначення опікуна над недієздатною [PERSON], - було визнано неправомірними, що стверджується копією постанови Косівського районного суду від 01.03.2016 року (а.с.37). А також, рішенням колегії суддів апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 року (а.с.38-40), вищезазначену довіреність від 24.04.2015 року було визнано недійсною з моменту вчинення, а дії нотаріуса при посвідченні даної довіреності незаконними. Однак, протягом дії скасованого рішення виконкому Старокутської с/ради № 14 та довіреності від 24.04.2015 року, відбувався розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON], Старокутської сільської ради про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, по якій [PERSON] було подано апеляційну скаргу на рішення Косівського районного суду від 20 квітня 2015 року. Слухання в апеляційному суді Івано-Франківської області тривало до 06.07.2017 року, що стверджується ухвалою колегії апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.07.2017 року (а.с.41-43). І протягом слухання справи в апеляційній інстанції, позивачкою [PERSON] було понесено матеріальні збитки, а саме: витрати на оплату пального за поїздки на судові засідання в апеляційний суд Івано-Франківської області, що стверджується долученими до матеріалів справи оригіналами квитанцій (а.с.27). Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки дії та рішення виконкому Старокутської сільської ради, які виразились в ухваленні рішення № 14 від 26.03.2015 року, були визнані судом протиправними, то шкода завдана позивачці, по-перше, має причинно-наслідковий звязок саме з даним рішенням виконкому, а по-друге, підлягає з цих підстав відшкодуванню. Що ж до позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки хоча у відповідності до положення ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, однак, в даному випадку, позивачкою не тільки не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, але й прямо зазначає в позовній заяві про затрачений час та понесене приниження в апеляційному суді від представників [PERSON], саме її представниками [PERSON] та [PERSON], а не нею особисто. Тобто, судом достовірно встановлено відсутність обставин, обов?язкових для зясування при встановленні такої шкоди, оскільки абзацом 2 п.5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 31.05.1995 року № 4, передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного ст.ст. 11, 22, 23, 1166, 1173, 1175 ЦК України та

Outcome: approved