Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 05.10.2006 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2014 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач після розірвання шлюбу вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує, участі у фізичному та духовному розвитку не приймає. Маючи намір оздоровити дитину на морі за кордоном, а також з метою фізичного та духовного розвитку позивач просить суд дозволити їй без згоди батька [PERSON] виготовити та одержати візи та надати дозвіл на тимчасові поїздки неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України в країни Шенгенської угоди, Болгарію, Хорватію, Турецьку Республіку та в Арабську Республіку Єгипет терміном до 12 травня 2020 року у супроводі матері [PERSON] В ході судового розгляду позивач подала заяву про уточнення позовних вимог та просить надати їй дозвіл на виготовлення та отримання візи для виїзду за кордон на ім»я [PERSON], [INFO] та на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України у наступні країни Шенгенської зони: Польща, Словаччина, Угорщина, Австрія, Німеччина, Франція, Італія, Королівство Іспанія без згоди батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] в період з 15.06.2017 року по [INFO] року. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі, вказавши, що кінцевим пунктом поїздки на оздоровлення є Королівство Іспанія. Представник відповідача у судовому засіданні відносно позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивачем не вказано конкретне місце перебування дитини під час літнього відпочинку, а тому відповідач заперечує з приводу надання дозволу позивачу на виїзд дитини у всі зазначені нею країни Шенгенської зони. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що сторони у справі з 05.10.2006 року перебували зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2014 року. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина- син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.03.2007 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін проживає разом із матір»ю та перебуває на утриманні позивача, яка має змогу забезпечити неповнолітньому синові відпочинок та оздоровлення під час літніх канікул в період з 15.06.2017 року по [INFO] року у країнах Шенгенської зони. Між батьками [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди щодо виїзду їхньої спільної дитини у період літніх канікул у країни Шенгенської зони разом із матір'ю. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 СК України дитини має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Положенняст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 17,31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров»я. Вимоги ст.10 Конвенції про права дитини передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися у свою країну. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст.313 ЦК України вбачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В силу п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Постанови від 27 січня 1995 року №57, затвердженої КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Приймаючи до уваги вищевикладене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі права на відпочинок, суд вважає, що слід надати дозвіл навиготовлення та одержання візи на ім»я [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON], а також надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України у Королівство Іспанія з проїздом через країни Шенгенської зони(Польща, Словаччина, Угорщина, Австрія, Німеччина, Франція, Італія) в період з 15.06.2017 року по [INFO] року, без згоди батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по справі, а саме 551, 20 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved