Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 6140 від 10.05.1994 року, виданого на ім'я [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1994 року, виданого [PERSON], визнання недійсним договору дарування від 14.09.1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] До початку розгляду справи по суті [PERSON] збільшила позовні вимоги та подала заяву, в якій просила задовольнити позов до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 6140 від 10.05.1994 року, виданого на ім'я [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1994 року, виданого [PERSON], визнання недійсним договору дарування від 14.09.1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 127 від 13.04.1994 року «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим» в частині визнання права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 29-30). Однак, до початку розгляду справи по суті [PERSON] ще один раз збільшила позовні вимоги та подала заяву, в якій остаточно просила задовольнити позов до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради, обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № 6140 від 10.05.1994 року, виданого на ім'я [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1994 року, виданого [PERSON], визнання недійсним договору дарування від 14.09.1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 127 від 13.04.1994 року «Про розгляд питання повернення житла реабілітованим» в частині визнання права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] за [PERSON], та скасування пункту 3.3 рішення зафіксованого в протоколі № 11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14 травня 1993 року (а.с. 74-75). Ухвалою суду провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у зв'язку з її смертю (а.с. 60). Позов обґрунтовано тим, що позивач з 1992 року з сім'єю проживає у квартирі [ADDRESS], однак не може приватизувати вказану квартиру, оскільки рішенням ради вона незаконно, в порушення ч. 3 ст. 9 Постанови Верховної Ради України від 24.12.1993 року «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» повернута [PERSON], після якого квартиру успадкувала [PERSON] та подарувала її [PERSON] Такий правочин [PERSON] і [PERSON] є недійсним, оскільки [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину з порушенням закону та не володіла цим майном на час укладення договору. У судовому засіданні представники відповідачів позову не визнали. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснив, що законодавством заборонено повертати жилі будівлі реабілітованому та його спадкоємцям першої черги, якщо первинному набувачу вони були передані правомірно. Просив позов задовольнити. Представник відповідачів виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову до її довірителів заперечила та суду пояснила, що рішення цих органів щодо передачі будинку [PERSON] є правомірними. Представники відповідачів департаменту комунального господарства, транспорту і зв'язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» у судовому засіданні проти задоволення позову до їхніх довірителів заперечили та суду пояснили, що цими відповідачами цивільні права позивача щодо спірного житла не порушено. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у поданому нею письмовому запереченні, та суду пояснила, що позивач не мала права власності на спірне житло, а тому воно було правомірно передано реабілітованому. Просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 31-34). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до довідки прокуратури Івано-Франківської області, копія якої міститься в матеріалах справи, [PERSON] на підставі Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17 квітня 1991 року реабілітований (а.с. 38). Протоколом № 11 засідання комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів від 14 травня 1993 року вирішено повернути конфісковані будинки реабілітованим, зокрема, [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 39). У переліку черговості відселення сімей з будинків, що повертаються реабілітованим станом на 01.02.2001 року за будинком [ADDRESS] зазначено прізвище [PERSON], що свідчить про відсутність перебування на обліку у комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Івано-Франківській міській раді народних депутатів позивача, як мешканця даної квартири (а.с. 46) Право власності на зазначене житлове приміщення перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 1994 року після смерті [PERSON] та було подаровано нею [PERSON] за договором дарування від 14 вересня 1994 року (а.с.а.с. 41, 43). Визнаються сторонами обставина укладення договору купівлі-продажу визнання недійсним договору дарування від 14.09.1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Як вбачається з обмінного ордеру № 004142 від 07 травня 1992 року, копія якого міститься в матеріалах справи, виданого [PERSON] на право зайняття жилого приміщення № 1, жилою площею 20,86 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], він дійсний 30 днів (а.с. 9). З архівного витягу № 140/4-06 від 18.11.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи, слідує, що виконавчим комітетом міської Ради вирішено дозволити [PERSON] обміняти однокімнатну квартиру №1, житловою площею 20,86 кв.м., на [ADDRESS] на частину житлової площі [PERSON] в іншій квартирі(а.с. 10). Довідкою № 04907 від 15.11.2013 року обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» підтверджено, що згідно архівних даних, станом на 31.12.2012 року, право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 13). Згідно положень частин 1, 2 та 3 ст. 9 Постанови Верховної Ради України від 24.12.1993 року «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», реабілітовані згідно із статтями 1 та 3 цього Закону особи (їх спадкоємці першої черги) мають право на повернення (відшкодування вартості) вилучених у них будинків, майна (стаття 5). Можливість повернення реабілітованому будинку (його частини) в натурі вирішується з урахуванням конкретних обставин: правомочного проживання там громадян, більшого порівняно з його вартістю розміру затрат на перебудову, потреби у продовженні його використання для соціальних потреб (дитячих закладів, лікарень тощо). Не можуть бути повернені жилі будівлі, будинки реабілітованому (його спадкоємцям першої черги), якщо первинному набувачу вони були передані правомірно і знаходяться у його власності або перебудовані у нежилі будівлі чи суттєво перебудовані. Доказами проживання [PERSON] та її сім'ї в квартирі є укладені нею договори на утримання будинків та прибудинкових споруд за адресою спірного житлового приміщення, договір найму спірного приміщення від 19.05.1993 року та довідка/виписка з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї, копії яких містяться в матеріалах справи. Із зазначених документів вбачається, що [PERSON] користується цим житловим приміщенням на правах наймача, і не має на нього права власності. (а.с.а.с. 79-81, 82-83, 84-87, 88). Обставина відсутності права власності у позивача на квартиру №1, житловою площею 20,86 кв.м., на [ADDRESS] визнається самою позивачем, оскільки вона фактично просить суд про захист та відновлення такого права шляхом отримання можливості приватизації квартири, і сам спір стосується невизнання права власності [PERSON] на приміщення [PERSON] Встановивши обставину відсутності у позивача права власності на домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю доказів, які підтверджують набуття нею у власність цього житлового приміщення, суд вважає, що повернення цього житла реабілітованому [PERSON] відбулося без порушення її права власності. З цих же підстав правомірності повернення житла реабілітованому в подальшому це житло у власність отримала [PERSON], та подарувала за договором [PERSON], не порушуючи при цьому права власності позивача на спірне будинковолодіння з причин відсутності у [PERSON] такого права. Інші відповідачі за переконанням суду також не порушили права власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS], з підстав відсутності у неї такого права. За таких обставин,

Outcome: dismissed