Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного підприємця-фізичної особи [PERSON] про повернення коштів, посилаючись на те, що у 2012 році вона продала свою квартиру, яка була розташована у [ADDRESS] [PERSON], про що внесено зміни у відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно 27.04.2012 року. 17.04.2012 року між нею та приватним підприємцем-фізичною особою [PERSON] був складений письмово, згідно з вимогами діючого законодавства, договір про зберігання коштів у сумі 4000 доларів США, які вона отримала за продаж своєї квартири, строком на один рік. Вона неодноразово дзвонила [PERSON] на його телефон, з вимогою про повернення коштів, але він не піднімає слухавку, та ніяким чином не бажає з нею спілкуватися. 09 березня 2016 року вона письмово звернулася до [PERSON] з вимогою повернути кошти, які вона йому надала на зберігання, згідно розписки від 17 квітня 2012 року. [PERSON], згідно рекомендованого повідомлення, отримав вимогу про повернення коштів 18.03.2016 року. Просить суд стягнути з приватного підприємця-фізичної особи [PERSON] на її користь кошти у сумі 104308 грн., що на момент подачі позовної заяви по курсу НБУ складає 4000 доларів США, судовий збір - 1043,08 грн., витрати на поштове відправлення - 50,10 грн. а всього 105402 грн. Позивач до початку судового засідання скерувала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Судом встановлено, що у 2012 році [PERSON] продала свою квартиру, яка була розташована у [ADDRESS] [PERSON], про що внесено зміни у відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно 27.04.2012 року. 17.04.2012 року між [PERSON] та приватним підприємцем-фізичною особою [PERSON] був складений письмово договір про зберігання коштів у сумі 4000 доларів США, строком на один рік, що підтверджується розпискою відповідача від 17.04.2012 року. Згідно умов даного договору відповідач отримав від позивачки грошові кошти на відповідальне зберігання, а саме: 4000 доларів США, строком на один рік. Через рік відповідач зобов'язався повернути кошти в розмірі 4000 доларів США. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача із вимогою про повернення грошових котів, але до цього часу гроші не повернуто, зобов'язання за договором відповідачем не виконані. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Частинами 1, 2 статті 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із вимогами ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Як передбачено ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З наведеного вище можна зробити переконливий висновок про те, що сторонами було дотримано усіх умов договору, він відповідає вимогам діючого законодавства. Але при цьому відповідачем не виконуються умови даного Договору, на вимогу позивачки грошові кошти не повертаються. Як визначено ч. 1 ст. 949 ЦК України, відповідач зобов'язаний повернути позивачці майно, що було передано на зберігання, зокрема, відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог позивача. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1043,08 грн. та витрати на поштове відправлення у розмірі 50,10 грн. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строку позовної давності, оскільки вперше з аналогічним позовом вона звернулась до суду 11.04.2016 року, тобто у трирічний термін передбачений законодавством, однак позовна заява була залишена без руху ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2016 року та надано строк для усунення недоліків. Ухвалу суду вона отримала 16.04.2016 року, після перебігу строку в який повинна була усунути недоліки, в зв'язку з чим не встигла виконати вимоги ухвали і ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.04.2016 року, яку отримала 25.04.2016 року, їй була повернута її заява, а 27.04.2016 року вона знову звернулася до суду з позовом. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved