Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Баварія» про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначила, що в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] вона набула право власності на земельну ділянку площею 14,1200 га, кадастровий номер 2323982000:02:003:0018, розташовану на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як дізналася позивач, вказана земельна ділянка знаходиться в користуванні у Фермерського господарства «Баварія», хоча жодного договору оренди землі ні вона, ні її мати [PERSON] із відповідачем не укладали. Відповідачем було надано копію договору оренди землі від 26.03.2016 року, який був підписаний нібито [PERSON] , але позивач вважає, що підпис на вказаному договорі є підробленим. Відповідач відмовляється повертати належну позивачу земельну ділянку. Посилаючись на зазначене, позивач просила суд визнати недійсними вищевказаний договір оренди земельної ділянки від 26.03.2016 року, та зобов`язати Фермерське господарство «Баварія» повернути позивачу земельну ділянку площею 14,1200 га, кадастровий номер 2323982000:02:003:0018. Ухвалою суду від 02.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 15.01.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. У відповідності до вимог діючого законодавства України між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 26.03.2016 року, який пройшов державну реєстрацію. З часу укладення вказаного договору і по цей час жодних непорозумінь ні з боку [PERSON] , ні з боку позивачки із відповідачем не виникало. Відповідач користувався вказаною земельною ділянкою, а [PERSON] до дня своєї смерті отримувала орендну плату, після її смерті орендну плату стала отримувати позивач. За 2018 рік позивач отримала в касі господарства 20000,00 грн. в якості орендної плати. Крім цього, вказану земельну ділянку [PERSON] передала в оренду відповідачу ще з 2009 року на підставі договору від 17.12.2009 року. За час свого життя [PERSON] ніяким чином не оскаржувала наявність орендних правовідносин із відповідачем. 26.02.2020 року позивачем заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та про витребування доказів для проведення експертизи. Ухвалами суду від 04.03.2020 року та від 26.05.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Ухвалою суду від 24.07.2020 року по справі призначена судова почеркознавча експертиза, провадження у справі зупинено. 14.09.2020 року до суду надійшов висновок експерта від 07.09.2020 року та ухвалою суду від 14.09.2020 року провадження у справі поновлено. 19.10.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 30.12.2020 року було задоволено, провадження у справі зупинено. 12.02.2021 року до суду надійшов висновок експерта від 09.02.2021 року та ухвалою суду від 12.02.2021 року провадження у справі поновлено. 25.03.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення комісійної почеркознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 26.03.2021 року було задоволено, провадження у справі зупинено. 13.07.2021 року до суду надійшов висновок експертів від 02.07.2021 року та ухвалою суду від 14.07.2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 23.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 14,1200 га, кадастровий номер 2323982000:02:003:0018, розташованої на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , виданого 20.04.2019 року. Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2019 року № 164352582, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 20.04.2019 року. 26.03.2016 року від імені [PERSON] з ФГ «Баварія» укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передала в оренду ФГ «Баварія» земельну ділянку, площею 14,120 га, кадастровий номер 2323982000:02:003:0018, розташовану на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, на строк 15 років. На підставі зазначеного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. за ФГ «Баварія» зареєстровано право оренди цієї земельної ділянки (а.с.77). Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція полягає в тому, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України). Відповідно до статті 13 Закону України від 06 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (статі 14 Закону № 161-XIV). Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті 4 Закону № 161-XIV). Положеннями частини першої статті 16 Закону №161-XIV передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами 1-3 статті 77, частиною другою 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02.07.2021 року № 13959/13960/21-32, складеного за результатами комісійної судової почеркознавчої експертизи, договір оренди землі від 26.03.2016 року підписаний не [PERSON] , а іншою особою. У матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що особа, яка підписала оспорюваний правочин від імені [PERSON] , була його представником або виконала підпис з його відома. Враховуючи викладене, при укладенні договору оренди земельної ділянки від 26.03.2016 року від імені [PERSON] з ФГ «Баварія» було відсутнє волевиявлення [PERSON] , що відповідно до статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно до матеріалів справи, позивачем було сплачено при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 768,40 грн., та сплачено за проведення судових експертиз кошти в розмірі 9652,11 грн., які з урахуванням задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved