Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 20 січня 2010 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними будовами та спорудами № 234 в с. Ворочево Перечинського району Закарпатської області. Так, вона та їх син [PERSON] фактом спільного проживання на момент смерті чоловіка та батька відповідно прийняли спадщину. Однак, 02 вересня 2011 року [PERSON] також помер і вона залишилася єдиним спадкоємцем. Оскільки нотаріусом в оформленні спадщини їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому просить визнати за нею право власності на вказаний будинок у порядку спадкування за законом за чоловіком та сином. У підготовче судове засідання [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 20 січня 2010 року помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №097045, виданим виконкомом Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 21 січня 2010 року (а. с. 8, 14). Також встановлено, що згідно довідок виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області [PERSON], який помер 20 січня 2010 року, був головою домогосподарства № 234 в с. Ворочево Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останнього були зареєстровані, зокрема, його дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а. с. 10, 11). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51233740 від 15 березня 2018 року та повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області № 326/01-13 від 28 лютого 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 20 січня 2010 року, відсутня (а. с. 30, 31-32). Отже, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилися від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 10, 30, 31-32), відтак вони вважаються такими, що її прийняли у рівних частинах (по 1/2 кожен). Однак, 02 вересня 2011 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 120688, виданим виконкомом Зарічівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 02 вересня 2011 року (а. с. 13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області № 103 від 05 квітня 2018 року, виданої відповідно до даних погосподарської книги № 7, особовий рахунок № 239, на момент смерті [PERSON] разом з ним в будинку № 234 в с.Ворочево Перечинського району була зареєстрована та постійно проживала його матір [PERSON] (а. с. 35). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51233791 від 15 березня 2018 року та повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області № 326/01-13 від 28 лютого 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 02 вересня 2011 року, відсутня (а. с. 30, 31, 33). За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] постійно проживала разом із сином на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 30, 31, 33, 35), тому вона прийняла таку одноосібно та успадкувала належну останньому іншу 1/2 частину житлового будинку № 234 в с. Ворочево Перечинського району. Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 11/01-16 від 05 лютого 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 20 січня 2010 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 234 в с. Ворочево Перечинського району, відсутній (а. с. 9). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи вищенаведене та те, що позивач фактом спільного проживання із спадкодавцями прийняла спадщину, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилися від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON], не встановлено (а. с. 10, 29, 31-33, 35), відтак вона належить [PERSON] у повному обсязі. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 2 від 27 лютого 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 705 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 705 грн. стягненню з Перечинської міської ради Закарпатської області не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved