Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про тлумачення змісту заповіту та про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 21 грудня 2015 року помер [PERSON] в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з різного спадкового майна, в тому числі до складу спадщини входить: земельна ділянка площею 3,3724 гектари у межах згідно з планом, місце розташування: Вінницька область, Вінницький район, Вороновицька селищна рада; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; кадастровий номер: 0520655300:03:003:0091, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 272837, виданий 18 листопада 2010 року, виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 354070; прив. нотаріус [PERSON], Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011003400137, виданий на імя [PERSON]. 29 жовтня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті залишив наступне заповітне розпорядження: належну мені земельну частку (пай), розміром 3,3724 га, яка розташована за межами населеного пункту в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області Державний акт серія ЯГ № 272837 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 854070 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], заповідав [PERSON], [INFO]. Даний заповіт був посвідчений 29 жовтня 2010 року [PERSON], секретарем Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 609. Так, 30 січня 2009 року позивачем було укладено шлюб з [PERSON] і відповідно змінено дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON]. Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року по справі № 128/3841/14-ц наш шлюб з [PERSON] було розірвано і позивачці після розірвання шлюбу було відновлено її дошлюбне прізвище «Стецька». Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті 21 грудня 2015 року [PERSON]. Спадщину після його смерті вона прийняла, так як у встановлений законом строк звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом до [PERSON], приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу. Особою, яка має право на обовязкову частку у спадщині після смерті 21 грудня 2015 року [PERSON] є дружина спадкодавця - [PERSON]. [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву про відмову від прийняття права на обовязкову частку у спадщині після смерті 21 грудня 2015 року [PERSON]. В даний час позивачка не має можливості оформити свої спадкові права у [PERSON], приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу, оскільки в заповіті від 29 жовтня 2010 року та в оригіналі державного акту на право власності на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] серія ЯЛ № 272837, наявні розбіжності, а саме: в заповіті зазначено, що заповідається земельна частка (пай), розміром 3,3724 га, яка розташована за межами населеного пункту в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області Державний акт серія ЯГ № 272837, а також не вірно зазначено: на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 854070, тоді як в самому державному акті: серія ЯЛ та записано: на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 354070. Тому для оформлення своїх спадкових прав позивачка звертаюся до суду з даним позовом. Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], позовні вимоги свого довірителя підтримує повністю, змін та доповнень немає, просить вимоги позову задоволити. Відповідач по справі, представник Вороновицької селищної ради, в особі голови [PERSON]. - при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 21 грудня 2015 року помер спадкодавець [PERSON] в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 350868 від 18.05.2016 року (а.с.5). 29 жовтня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті залишив наступне заповітне розпорядження: належну мені земельну частку (пай), розміром 3,3724 га, яка розташована за межами населеного пункту в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області Державний акт серія ЯГ № 272837 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 854070 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], заповідав [PERSON], [INFO]. Даний заповіт був посвідчений 29 жовтня 2010 року [PERSON], секретарем Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 609(а.с.6). 30 січня 2009 року позивачем [PERSON] було укладено шлюб з [PERSON] і відповідно змінено дошлюбне прізвище «Стецька» на прізвище «Шевчук», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 064662 від 30.01.2009 року (а.с.20). Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року по справі № 128/3841/14-ц наш шлюб з [PERSON] було розірвано і позивачці після розірвання шлюбу було відновлено її дошлюбне прізвище «Стецька». Рішення набуло законної сили 12.09.2014 року (а.с.19). Дружина померлого [PERSON] у встановлений законом строк подала заяву про відмову від прийняття права на обовязкову частку у спадщині після смерті 21 грудня 2015 року [PERSON] (а.с.23). В даний час позивачка [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права у [PERSON], приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу, оскільки в заповіті від 29 жовтня 2010 року та в оригіналі державного акту на право власності на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] серія ЯЛ № 272837, наявні розбіжності, а саме: в заповіті зазначено, що заповідається земельна частка (пай), розміром 3,3724 га, яка розташована за межами населеного пункту в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області Державний акт серія ЯГ № 272837, а також не вірно зазначено: на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 854070, тоді як в самому державному акті: серія ЯЛ та записано: на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 354070 (а.с.22). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 272837 померлому [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 3,3724 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується і відповідними витягами (а.с.9,10-13). Як вбачається з довідки № 416 від 12.09.2016 року виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, земельна ділянка площею 3,3724 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, налкжить померлому [PERSON], згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки реєстр № 7382 від 27.09.2001 року АЕЕ № 354070, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 272837 (а.с.16). Відповідно до довідки № 417 від 12.09.2016 року виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] (а.с.17). Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути\~\~визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. Відповідно до ч. 4\~ст. 1236 ЦК України\~чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, а відповідно до ч. 2\~ст. 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи. На час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] 21 грудня 2015 року заповіт не був змінений і не відмінений, про що мається відповідна відмітка на ньому. Склад спадщини спадкодавця [PERSON] за вищевказаним заповітом на момент відкриття спадщини теж не був змінений, а змінилася тільки форма правовстановлюючого документа, яким посвідчувалося право спадкодавця [PERSON] на спадкове майно. Відповідно до\~ст. 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~ст. 213 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст. 213 ЦК України\~при тлумаченні змісту правочину, яким є заповіт, беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч. 4\~ст. 213 ЦК України\~якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, установлена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт, для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені\~ст. 213 ЦК України. Вищевказаний правочин, заповіт заповідача [PERSON] від 29 жовтня 2010 року, відповідає вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, які встановлені\~ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи зі змісту правочину, заповіту заповідача [PERSON] від 29 жовтня 2010 року, та на підставі частин 3 і 4\~ст. 213 ЦК України\~і п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд приходить до висновку, що наміром вчинення даного правочину заповідачем [PERSON] було те, щоб після його смерті [PERSON] отримала у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, право на яку вона матиме за життя на підставі чинного законодавства, яке регулює земельні відносини в Україні, це також була його справжня воля і мета вчинення даного правочину. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved