Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України у Дніпропетровській області про визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що на підставі правовстановлюючих документів, їй належить квартира [ADDRESS]. [PERSON], не проживає без поважних причин, за адресою: [ADDRESS], більше 6 років та не сплачує і не відшкодовує витрати на сплату комунальних послуг . На підставі вищевикладеного, згідно останніх уточнень, позивачка просить суд визнати [PERSON] таким,що втратив право користування житловим приміщенням , а саме квартирою, що розташована за адресою:[ADDRESS] та зобов'язати Головне управління Державної Міграційної Служби У Дніпропетровській області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я» . В судове засідання представник третьої особи Ленінського районного відділу у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №9529 /а.с.7-8/ Станом на день розгляду справи, за вказаною адресою є зареєстрованими: [PERSON], син - [PERSON], та чоловік - [PERSON], що підтверджується довідкою ЖКО КПП «ДКЗ» м. Дніпропетровська від 21 травня 2014. (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 12 жовтня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції /а.с.6 на звороті/ В судовому засіданні встановлено, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає понад 6 років, в квартирі відсутні його особисті речі, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків [PERSON], [PERSON], також даний факт підтверджується актом обстеження квартири за підписом голови ЖКО КВП ДКЗ від 15.05.2014 року (а.с.11). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття його з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS], ту обставину, що відповідач не проживає в ній понад 6 років, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та про відмову в задоволенні решти вимог. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, тому з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем, а саме судовий збір у сумі 243,60 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial