Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради в якому просила суд визнати за нею право власності на 3/12 частини домоволодіння розташованого в м. Харкові, по вул. Заліській № 63 , в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вказана частина домоволодіння до неї перейшла після смерті матері - [PERSON] , яка в свою чергу отримала вказане майно, у спадок, від свого чоловіка [PERSON], до якого 3/12 частини домоволодіння перейшло, як прирощена доля, в порядку ст. 554 ЦК України ( в редакції 1964 року). Оскільки вказана частина домоволодіння юридично не була закріплена, а ні за матір»ю позивачки у справі - [PERSON], а ні за батьком [PERSON], хоча фактично належала останнім, то [PERSON] вимушена в судовому порядку, визнавати право власності на вказане майно. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач - представник Харківської міської ради у судове засідання не з»явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Третя особа - представник комунального підприємство « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Суд , вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Житловий будинок № 63 по вул. Заліській в м. Харкові, належав на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 29.09.1971. Під час життя остання склала заповіт, відповідно до якого заповіла своїм дітям [PERSON], [PERSON]; [PERSON] ; та [PERSON] житловий будинок № 63 по вул. Заліській в м. Харкові. Долі в спадковому майні вона визначила наступним чином : 9/12 частини домоволодіння заповіла своєму сину [PERSON] ( батьку позивача); 1/12 частини домоволодіння заповіла своїй дочці [PERSON]; 1/12 частини домоволодіння заповіла своєї дочці [PERSON] ; 1/12 частини домоволодіння заповіла своєму сину [PERSON] Єлисейовичу. Відповідно до домової книги [PERSON], на час відкриття спадщини, постійно проживав у вказаному домоволодінні, а його мати [PERSON], до своєї смерті перебувала на його утриманні, про що свідчить запис, зроблений у зазначеній книзі. Решта спадкоємців, визначених [PERSON], як такі у заповіті, відповідно до записів, що містяться в домовій книзі, на час відкриття спадщини у вказаному будинку не проживали. Згідно даних, що містяться у заповіті, [PERSON] проживав за адресою [INFO] б. 32, а [PERSON] проживав у Москві. Відповідно до даних отриманих з нотаріального архіву, ні хто зі спадкоємців визначених у заповіті з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом не звертався. Свідоцтво про право власності, на вказане нерухоме майно, ні на кого з них не видавалось. Відповідно до ст. 548 Цивільного Кодексу України ( від [INFO], який діяв на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 549 ЦК України ( від 01.01.1964 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК України спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Єдиним з спадкоємців, який прийняв після смерті [PERSON] спадщину є [PERSON], який виконав дії, з яким закон повязує прийняття спадщину - а саме вступив в фактичне управління та володіння спадковим майном. Решта спадкоємців, а саме [PERSON]. [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; не виконали жодної дії, з яким закон повязує прийняття спадщини, будь - яких обєктивних даних які б свідчили про те, що вказані особи відмовились про прийняття спадщини на користь інших осіб, або на користь держави не має. а тому частка спадщини , що кожному з них заповідалась в розміри М2 частини домоволодіння, переходить до спадкоємця за заповітом, який прийняв спадкове майно - тобто [PERSON]. Таким чином частка спадкового майна, яке перейшло до [PERSON], після смерті матері - [PERSON], становить цілий будинок № 63 по вул. вул. Заліській в м. Харкові. [PERSON], помер 05.03.1989 року, про що свідчить свідоцтво про смерть. Майно , що залишилось після його смерті було прийнято, в порядку спадкування за законом, спадкоємцем першої черги, дружиною - померлого [PERSON]. Про прийняття спадщини [PERSON] свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом видане 24 лютого 1999 року нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори на 9/12 частини домоволодіння, які належали на праві власності її чоловіку відповідно до заповіту, а оскільки 3/12 частини домоволодіння, не були юридично закріпленні за спадкодавцем [PERSON], то і [PERSON] [PERSON] свідоцтво про право власності на вказану частину домоволодіння видано не було. Оскільки [PERSON] після смерті свого чоловіка, подала в державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, і вступила в управління та володіння всім житловим будинком № 63. по вул. вул. Заліській в м. Харкові, то суд вважає, що остання є законним власником і 3/12 частини вказаного домоволодіння, яке перейшло до неї від її чоловіка в порядку спадкування за законом. [PERSON], померла 02.11.1999 року, про що свідчить свідоцтво про смерть. Майно, що залишилось після її смерті було прийнято, в порядку спадкування за законом, її донькою [PERSON], позивачкою у справі. Свідоцтво на право власності було видане 11.05.2007 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори на 9/12 частини домоволодіння, а оскільки 3/12 частини домоволодіння, що перейшло від її матері, не були за нею юридично оформлені то свідоцтво на право власності на цю частину видане позивачу також не було. З урахуванням наведених обставин, та доказів, що їх підтверджують суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач - [PERSON] у встановлений законом термін прийняла у володіння та фактичне управління не лише 9/12 частини домоволодіння, а й решту частини домоволодіння в розмірі 3/12, що були у відповідності з ч.2 ст. 554 ЦК України, прирощені до спадкового майна її батька - [PERSON], і які в подальшому перейшли в порядку спадкування за законом до матері позивача [PERSON].

Outcome: approved