Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила: видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Уманським МВ УМВС України в Черкаській області 09.02.2002, що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Уманським МВ УМВС України у Черкаській області, 26.04.1996 року; відносно [PERSON] , [INFO] , а саме: - заборони перебувати за адресою: [ADDRESS] на строк 6 місяців; - усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, шляхом вільного користуванням газовою плитою, газовим котлом; - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] за наступними адресами: [ADDRESS] (приміщення комунального навчального закладу «Уманська загальоноосвітня школа І-Ш ступенів №14», Черкаська область, м. Умань, вул. Небесної Сотні,12 (приміщення БДЮТ) на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, [PERSON] , та їх спільну малолітню дитину, [PERSON] , якщо вона та (або) дочка за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з заявником, [PERSON] , та з їх спільною малолітньою дитиною, [PERSON] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб на строк 6 місяців. В обґрунтування заяви посилалась на те, що у період з 29.05.1995 року і по теперішній час вона та [PERSON] проживають в зареєстрованому шлюбі. На теперішній час вони знаходяться на стадії розлучення. Від шлюбних відносин мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2020 року їх життя стало нестерпним, [PERSON] почав систематично проявляти стосовно неї та їх спільної малолітньої дитини безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути; виражатися на їхню адресу нецензурною лайкою; внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно неї, так і стосовно їх спільної малолітньої дитини. Зазначене підтверджується її численними зверненнями до поліції з приводу проявів домашнього насильства з боку [PERSON] . При цьому, ані наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушень, що пов`язані з домашнім насильством, ані наявність численних протоколів про адміністративне правопорушення, передбачених як ч. 1, так і ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ані наявність рішень Уманського міськрайонного суду, постанови Черкаського апеляційного суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП, ані ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають належним чином на [PERSON] та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо неї та щодо їх спільної малолітньої дитини. Так, [PERSON] продовжує і далі систематично проявляти безпідставні прояви агресії щодо них. Це, зокрема, проявляється у наступному: [PERSON] почав виганяти її та їх дочку з фактичного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на праві співвласності та праві користування; перешкоджає користуванню не тільки житловим приміщенням, а ще й речами, як спільно нажитими, так і їх особистими, які знаходяться у цьому житловому приміщенні; не надає коштів на утримання членів своєї сім`ї: не надає коштів на харчування, одяг, лікування, забезпечення їх базових побутових потреб; ховає грошові кошти від заявниці; не дає користуватися газовою плитою для приготуванні їжі їй та їх спільній малолітній дитині; не дає користуватися газовим котлом для обігріву приміщення, в результаті чого вони потерпають від холоду в квартирі; у присутності їх спільної малолітньої доньки виражався на її адресу нецензурною лайкою; в присутності їх спільної малолітньої доньки завдавав їй фізичного болю, що, зокрема, проявлялося у ляпасах, стусанах, штовханні; наніс їй травми легкого ступеня важкості; у присутності їх спільної малолітньої доньки погрожував їй фізичною розправою та залякував; у присутності їх спільної малолітньої доньки принижував її, наголошуючи на тому, що вона нікчемна як жінка і як матір; систематично залякує їх спільну малолітню дитину; наніс їх спільній малолітній доньці травми середнього ступеня важкості. Заявниця [PERSON] окремо в заяві звернула увагу суду і на той факт, що дитиною, яка постраждала від домашнього насильства, є особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Так, їх спільна дитина неодноразово ставала як жертвою домашнього насильства, так і його очевидицею. З метою підтвердження фактів прояву домашнього насильства з боку [PERSON] до їх з ним спільної малолітньої доньки вона звернулася до КЗ «Уманська психіатрична лікарня» до лікаря-психіатра, в якого їх спільна донька пройшла обстеження та лікування. Враховуючи те, що ані наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушень, що пов`язані з домашнім насильством, ані наявність численних протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене як ч. 1, так і ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, ані наявність рішень Уманського міськрайонного суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що передбачена за порушенням положень ч. 1 та ч. 2 ст.173-2 КУпАП, ані ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають належним чином на [PERSON] та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо неї та щодо їх спільної із [PERSON] дитини, і те, що неправомірні дії з боку [PERSON] завдають їй моральних (що полягає в душевному болі, постійному переживанні за своє здоров`я та здоров`я їхньої спільної малолітньої дитини, приниженні її честі та гідності), а також фізичних страждань, викликають в неї побоювання за свою безпеку та безпеку їх спільної малолітньої дитини, від чого вона особисто не може себе захистити, разом зі своєю малолітньою дитиною вимушена переховуватись (тому що [PERSON] перешкоджає здійсненню праву користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), аби уникнути повторних випадків домашнього насильства, вважає, що до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства щодо неї та їх спільної малолітньої дитини. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні подану заяву підтримала, просила суд задовольнити її в повному обсязі. Зазначила, що з березня 2020 року [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо неї і дочки, вигонить їх з дому. [PERSON] постійно перешкоджає дитині вчити уроки, включає голосно музику. Не дає користуватися кухнею та включати опалення, постійно виражається нецензурною лайкою. Їх дитина перебуває на обліку у психіатра. Щодо звернення [PERSON] до Служби у справах дітей щодо можливості спілкуватися з дитиною, то вона не заперечує, якщо таке спілкування не буде шкодити дитині. На даний час спілкування з дитиною призводить до страждань дитини, яка постійно перебуває у стресі. Представник заявниці [PERSON] - адвокат Банар В.В. в судовому засіданні подану [PERSON] заяву про видачу обмежувального припису підтримав, просив суд її задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у заяві. Додатково зазначив, що відносно відповідача судом винесено дві постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї. Таким чином, зазначене та чисельні звернення позивача до поліції підтверджують факт того, що відповідач систематично вчиняє насильство. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засідання заяву [PERSON] не визнав, просив суд відмовити у її задоволенні. Вказав, що він не чинить заявнику жодних перешкод у користуванні квартирою. На опаленні стоїть автомат, та він його не вимикає. Це саме заявниця винесла всі речі з кухні, тому він позбавлений можливості користуватися кухонним приладдям. Він на забороняє знаходитися в квартирі заявниці та спільній дитині, забороняє лише знаходитись у своїй кімнаті. Також він потерпає від дій заявниці, однак на його звернення поліція не реагує та робить «крайнім» його. Заявниця [PERSON] провокує його, налаштовує дитину проти нього та не дає йому спілкуватися з дитиною. Представник [PERSON] - адвокат Бачук Е.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. Вказала, що заявниця [PERSON] є власницею двох житлових приміщень, де і має можливість проживати. Обмеження [PERSON] у користуванні квартирою буде втручанням у право його власності, яке є непорушним. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Уманської міської ради Хлистун О.В. в судовому засіданні поклалася на розсуд суду при розгляді справи та при винесенні рішення просила врахувати права та інтереси дитини. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Заявниця [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим (повторно) 03.09.2019 Виконавчим комітетом Сатанівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим (повторно) 15.06.2021 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 379. При зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявницею було надано: копію постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2021, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн; копію постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2021 (роздруковану з Єдиного реєстру судових рішень), якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 годин громадських робіт; копію постанови Черкаського апеляційного суду від 24.09.2021, якою постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.07.2021 залишено без змін. Крім того, заявницею було надано копії звернень до правоохоронних органів, зі змісту яких вбачається неодноразове звернення [PERSON] з приводу чинення над нею та її дочкою домашнього насильства з боку [PERSON] , в тому числі з нанесенням тілесних ушкоджень, а саме: талон-повідомлення єдиного обліку № 4570 від 15.05.2020; талон-повідомлення єдиного обліку № 5278 від 02.06.2020; талон-повідомлення єдиного обліку № 5491 від 07.06.2020; талон повідомлення єдиного обліку № 6643 від 06.07.2020; талон-повідомлення єдиного обліку № 7804 від 14.09.2021; талон повідомлення єдиного обліку № 9150 від 11.07.2021; талон-повідомлення єдиного обліку № 9701 від 13.08.2021. По зазначеним заявам [PERSON] працівниками поліції неодноразово надавались відповіді, а саме: 16.07.2020 за вих. № 8126/01/16; 07.07.2021 за вих. № 7880; 13.07.2021 за вих. № 8191; 21.07.2021 за вих. № 8491; 30.07.2021 за вих. № 8591 та 01.11.2021 за вих. № 4028/Є. Також матеріали справи містять висновки експертних обстежень, а саме: висновок № 344 від 15.05.2020, відповідно до якого у [PERSON] виявлено синці шиї, правої руки, правої ноги, що виникли від дії тупих твердих предметів, цілком можливо за час та обставин, вказаних нею, і відносяться до легких тілесних ушкоджень; висновок № 389 від 01.06.2020, відповідно до якого у [PERSON] виявлено забій м`яких тканин шиї, крововилив під слизову оболонку верхньої губи, два садна на щоці справа та в лобній ділянці дещо справа, що утворилися від дії тупих твердих предметів, цілком можливо за час та обставин, вказаних нею, і відносяться до легких тілесних ушкоджень; висновок № 390 від 01.06.2020, відповідно до якого у [PERSON] виявлено синець верхньої третини лівого плеча по бічній поверхні, що виникли від дії тупих твердих предметів, цілком можливо за час та обставин, вказаних нею, і відносяться до легких тілесних ушкоджень; висновок № 454 від 24.06.2020, відповідно до якого у [PERSON] виявлено ушкодження капсульно-зв`язкового апарату суглобів 1-го пальця лівої кисті, синець по передньо-бічній поверхні лівого стегна, синець по передньо-бічній поверхні лівого стегна, ушкодження капсульно-зв`язкового апарату суглобів 1-го пальця лівої кисті, що виникли від дії тупих твердих предметів, цілком можливо за час та обставин, вказаних нею, і відносяться до легких тілесних ушкоджень, останнє ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; висновок № 531 від 20.07.2020, відповідно до якого у [PERSON] виявлено забій 1-го пальця правої кисті, синець лівої гомілки, що виникли від дії тупих твердих предметів, цілком можливо за час та обставин, вказаних нею, і відносяться до легких тілесних ушкоджень. На даний час слідчим відділом Уманського РУП ГУНП в Черкаської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12021255360000598 від 11.07.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Зазначене підтверджується Витягом з ЄРДР від 01.11.2021. Доводи [PERSON] про те, що на момент розгляду справи про видачу обмежувального припису він не визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України не заслуговують на увагу, оскільки, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій особи та прийняття стосовно неї рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Суд не бере до уваги твердження представника [PERSON] - адвоката Бачук Е.С. про те, що [PERSON] має власне житло та може безперешкодно там проживати, оскільки суду не надано жодних належних доказів на підтвердження зазначених обставин. Копії договору дарування квартири від 27.08.2003 та договору купівлі-продажу квартири від 15.10.2007 суд не бере до уваги, оскільки оригінали вказаних документів не були надані в судовому засіданні та сторони не заявляли клопотань про їх витребування. Розглядаючи дану цивільну справу, суд керується такими нормами права. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заінтересованою особою [PERSON] та його представником у судовому засіданні не було наведено обставин, за яких його обмеження, зазначені заявницею [PERSON] у заяві про видачу обмежувального припису, призводить до порушення його прав. Посилання представника [PERSON] - адвоката Бачук Е.С. на обмеження права власника квартири розпоряджатися своїм майном не є підставою для відмови у видачі обмежувального припису, оскільки тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 522/19426/20-ц (провадження № 61-3094св21) та від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц (провадження N 61-17471св20). Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 1 - 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника: право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Таким чином, суд доходить висновку про те, що викладені заявницею обставини підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами, заінтересованою особою [PERSON] та його представником [PERSON] в судовому засіданні не спростовані. Вимоги заявника ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню частково. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про визначення тимчасового обмеження у виді такого заходу як усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом вільного користування газовою плитою та газовим котлом, оскільки це є взаємовиключною обставиною при встановленні заборони перебувати у житлі. Також, враховуючи поведінку заінтересованої особи [PERSON] в ході судового засідання, суд вважає достатнім видачу обмежувального припису не на 6 (шість) місяців, як просить заявниця, а на 3 (три). При цьому суд наголошує, що в порядку ч. 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом за заявою заявника на строк до шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. На підставі викладеного,

Outcome: partial