Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить розірвати договір про банківське обслуговування, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» в її користь 2964,94 гривні знятих з рахунку в результаті недозволеної платіжної операції, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного кредитного договору між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDNWFС00004323136 від 28 квітня 2014 року вона отримала банківську картку [NUMBER]. Вироком Кіцманського районного суду від 08 червня 2016 року визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України. Так, в період часу з 14 квітня 2015 року по 07 червня 2015 року [PERSON], скориставшись її відсутністю, таємно, шляхом вільного доступу викрав її банківську картку та через банкомат знімав грошові кошти, які були на картці на загальну суму 4400 гривень. У зв'язку з викраденням грошових коштів з кредитної картки банком нараховано та стягнуто з неї додатково відсотки за користування грошима та пеню - 2964,94 гривні. Грошові кошти стягалися з її рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» [NUMBER], на який перераховувалася її пенсія. Таке зняття з рахунку грошових коштів відбувалося в супереч її волі, що підтверджується вироком, а банк незаконно та безпідставно нарахував на суму, яка була викрадена [PERSON] ще 5922,28 гривень відсотків за користування грошовими коштами та пені, тому просила задовольнити позовні вимоги. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позові та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заперечення, в якому вказувала на те, що при оформлені кредиту сторонами в повному обсязі дотримано форму укладення договору про надання банківських послуг. Вказувала на те, що [PERSON] діючи добровільно сама свідомо повідомила ПІН код своєї картки сторонній особі [PERSON] та просила допомогти зняти гроші з її картки та картки її чоловіка, таким чином [PERSON] знаючи код, викрадав картку та здійснював зняття коштів. У даному випадку клієнт зобов'язаний на протязі 30 днів з моменту утримання грошових коштів з рахунку, звернутися у банк і заявити про оспорювання операцій і причини оспорення та подати письмову заяву, однак вона цього не зробила. У зв'язку з неналежним виконанням позивачем умов кредитного договору, на картковому рахунку [NUMBER] утворилася заборгованість, яку ПАТ КБ «Приватбанк» списав з іншого карткового рахунку позивача. Умовами договору передбачено, що держатель картки несе повну відповідальність за всі операції,здійснювані з карткою, які супроводжувалися авторизацією та правильним введенням ПІН-коду. [PERSON] не подала цивільний позов в рамках розгляду кримінального провадження в суді, а тому має право пред'явити в порядку цивільного судочинства. Вказані позовні вимоги є необґрунтованими, в їх задоволенні слід відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що 28 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір про банківське обслуговування. Згідно з цим договором позивач отримала платіжну картку [NUMBER]. Факт отримання цієї картки сторонами не заперечується. В період часу з 14 квітня 2015 року по 07 червня 2015 року з кредитної картки, що належить [PERSON], з різних банкоматів, розташованих в м. Кіцмань Чернівецької області, [PERSON] було знято готівкою 4400 гривень. ПАТ КБ «Приватбанк» нараховано ще 5922,28 гривень відсотків за користування грошовими коштами та пені. Внаслідок зняття коштів за позивачем перед відповідачем утворилася заборгованість. Позивачем також отримано у відповідача платіжну картку для виплати пенсії. Із зазначеної картки відповідачем здійснювалося списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитною карткою. Зазначене підтверджується виписками по карткових рахунках. За заявою позивача, органом досудового слідства було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України відносно [PERSON] Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року визнанно винним [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених . 1, 2, 3 ст. 185 КК України. Так, згідно статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, ;якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не єплатником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Судом, не встановлено обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Така ж правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення в порядку Глави 3 Розділу V ;ЦПК України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015року. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зокрема, ч. 3 ст. 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладених договорів, і цим правом скористався позивач, а отже, для суду наявні підстави для ухвалення рішення про розірвання договорів, адже в позасудовому порядку сторони не дійшли згоди з означеного питання, та порушені права позивача підлягають захисту в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв'язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження, підтверджені документально, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому задовольняє їх в повному обсязі.

Outcome: approved