Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй на підставі державного акта серії ІV-ЧН № 005406 земельні ділянки площами 2,6261 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2080, та 1,1176 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2072, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області. Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняла, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки у порядку спадкування після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площами 2,6261 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2080, та 1,1176 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2072, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, на її ім`я 16 грудня 2004 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 005406, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9-21). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, спадщину після її смерті прийняла дочка [PERSON] , що підтверджується копією рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року в справі № 741/198/18 (провадження № 2-о/741/13/18), яке набрало законної сили 15 травня 2018 року (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] земельні ділянки, які належали їй на підставі державного акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 005406. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначені спадкові земельні ділянки у зв`язку із тим, що державний акт серії ІV-ЧН № 005213 виготовлений у порушення вимог чинного на той час законодавства, а саме: державний акт був виданий 16 грудня 2004 року, а розпорядження № 29 райдержадміністрації, на підставі якого [PERSON] було передано у власність земельні ділянки, видане 3 березня 2005 року, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1008/02-31 від 2 липня 2018 року (а.с. 22) та копією відповідного державного акта (а.с. 9). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved