Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Зазначала, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . На даний час, разом з нею в будинку зареєстровані: її донька [PERSON] , її брат [PERSON] та її брат [PERSON] . Вказала, що [PERSON] не проживає за цією адресою, особистих речей в квартирі не має, витрати на утримання квартири не несе. Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з тим, що повістка, адресована [PERSON] була повернута поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, в силу норм ст. 128 ЦПК України [PERSON] є таким, який належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до договору дарування квартири № 2745 від 22.11.2005 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є вищевказана квартира (а.с. 13). Обгрунтовуючи позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , позивач посилалася на те, що [PERSON] не проживає за цією адресою та особистих речей в квартирі не має, витрати на утримання квартири не несе. На підтвердження даної обставини [PERSON] додані до позовної заяви акти про непроживання від 05.06.2019, 26.09.2016, відповідно до яких [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ураховуючи те, що відповідач у будинку зареєстрований, однак не проживає понад один рік, суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Так як позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 741 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved