Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] мотивуючи тим, що з 25.07.2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони не можуть перебувати у сімейно-шлюбних відносинах через відсутність порозуміння, постійні суперечки та сварки, які впливають на психіку дітей. Позивачка вказує, що примирення між сторонами не можливе. Також позивачка просить винести рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей у розмірі 33% з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення ними повноліття. Крім того позивачка просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву, у якій уточнила позовні вимоги, а саме просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розміні 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак у своїх запереченнях просив розглядати справу без його участі та вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу, проте не погоджується з розміром аліментів та просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2250,00 грн., так як з 03.09.2017 року проживає окремо від своєї сімї і винаймає житло на підставі договору оренди, також має непогашений кредит в «ПриватБанк», крім того зазначає, що він ніколи не відмовлявся та не відмовляється брати участь у вихованні та утриманні своїх синів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.07.2009 року, від шлюбу мають двох малолітніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], сімейно-шлюбні відносини не підтримують, не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини, мають спільне бажання розірвати шлюб, за обставин що склалися поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Судом встановлено, що добровільної угоди щодо утримання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] між сторонами не досягнуто. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору та враховує, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її повному утриманні, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності та наявність у нього інших утриманців суду не надано, тому за встановлених судом обставин є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, зобовязаний здійснювати їх утримання до досягнення ними повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Відповідач [PERSON], батько дітей, працевлаштований, отримує середньомісячну заробітну плату, що в силу положень ст. 183 СК України дає підстави для визначення розміру аліментів саме у частці від його доходів, а не в твердій грошовій сумі, як просив відповідач. При вирішенні даного спору суд враховує, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Зважаючи на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому, право застосування норми права належить виключно суду. Отже, суд дійшов висновку, що за обставин, які\~ склалися, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підлягає задоволенню. Виходячи з позовних вимог позивачки розмір аліментів визначається судом в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття\~ дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи з дня предявлення позову до суду, тобто з 30.08.2017р. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.\~ Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: approved