Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми в розмірі 6236,46 грн. Позов обґрунтовує тим, що з 01.09.200 року по 20.03.2013 року перебувала в шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу, на підставі рішення Свалявського районного суду від 01.10.2013 року між позивачем та [PERSON] був розподілений кредитний залишок по кредитному договорі в рівних частках. При цьому квартира, яка була передана в іпотеку банку, і надалі перебуває в заставі. З метою недопущення звернення стягнення на квартиру, позивач продовжує погашати кредит відповідно до графіку, а відповідач в свою чергу жодних коштів на погашення заборгованості за кредитом не сплачує. Так, протягом 2015 року позивачем було оплачено 12472,91 грн. заборгованості за кредитом, половину суми з яких відповідно до рішення суду має сплачувати відповідач. У зв'язку з цим просить стягнути з [PERSON] на її користь 6236,46 грн. сплачених на погашення кредиту. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що представлені позивачем квитанції не підтверджують того факту, що частина коштів була спрямована саме на погашення заборгованості [PERSON] Представник третьої особи в судовому засідання позовні вимоги залишив на розсуд суду. При цьому пояснив, що кредит позивачем сплачується вчасно, відповідно до графіку, встановленого кредитним договором у зв'язку з чим, прострочена заборгованість за кредитом не цей час відсутня. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, 05.06.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», був укладений договір кредиту № KF017606 на суму 80000 грн., який має погашатися щомісячно рівними частинами, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03.06.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, в іпотеку банку була передана квартира в [ADDRESS]. Також встановлено, що після розірвання шлюбу в березні 2013 року, рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.10.2013 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Вказаним рішенням суду визнано залишок в розмірі 71966,38 грн. по кредитному договору № KF017606 від 05.06.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Фольксбанк», спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] Також розподілено кредитний залишок по кредитному договору № KF017606 від 05.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 35983,19 грн. із погашенням своєї частки кредиту зі сплатою відсотків кожним в рівних частинах відповідно до умов договору. Крім того стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5683,67 грн., сплачених останньою на погашення заборгованості за кредитом за період з 15.03.2013 року по 30.09.2013 року. До того ж, відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.05.2013 року, яке набрало законної сили, квартиру в [ADDRESS], яка передана в іпотеку банку, поділено порівну між [PERSON] та [PERSON] Як стверджував в судовому засіданні представник позивача, що [PERSON] після розірвання шлюбу продовжує разом з малолітньою дитиною проживати в квартиру в [ADDRESS], яка передана в іпотеку банку. Крім цього також справно, відповідно до встановленого кредитними договором графіку, сплачує заборгованість за кредитом. В той же час, враховуючи рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.10.2013 року, відповідно до якого кредит був розподілений між сторонами в рівних частинах з обов'язком погашення своєї частки кредиту зі сплатою відсотків відповідно до умов договору, [PERSON] жодних дій для погашення кредиту не вчиняв, у зв'язку чим [PERSON] змушена була самостійно сплачувати заборгованість за кредитом відповідно до визначеного графіку для уникнення нарахування штрафних санкцій та можливої реалізації квартири, як предмету іпотеки. Враховуючи зазначене, [PERSON] змушена була звернутися до суду і рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 23.12.2014 року її позов було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 25404,53 грн., сплачених останньою на погашення заборгованості за кредитним договором № KF017606 від 05.06.2012 року за період з квітня по грудень 2014 року включно. Зазначене рішення суду нарбало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином судом встановлено, що на підставі рішення суду залишок заборгованості за кредитним договором № KF017606 від 05.06.2012 року визнаний спільним майном подружжя та в подальшому розподілений між сторонами в рівних частинах з обов'язком погашення своєї частки кредиту зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. З наведеного слідує, що обов'язок повернути кредит виник на підставі рішень судів в обох сторін по цій справі. В той же час відповідач жодних коштів на погашення заборгованості по кредиту не вносив про, що також визнала в судовому засіданні представник відповідача. В свою чергу [PERSON] протягом 2015 року для погашення заборгованості за кредитним договором № KF017606 від 05.06.2012 року внесла на рахунок банку 12472,91 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому у ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Частиною 3 ст. 528 ЦК України передбачено, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Пунктом 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою. Із змісту зазначених норм слідує, що третій особі надається право виконати зобов'язання замість боржника без його згоди. Умовою такого виконання є небезпека втрати права на майно. Тобто якщо третя особа розуміє, що невиконання боржником зобов'язання може потягнути за собою втрату його прав на майно, яке знаходиться у володінні (користуванні) такої третьої особи, остання без отримання згоди боржника вправі виконати його зобов'язання перед кредитором. Як пояснив в судовому засіданні представник ПАТ «ВіЕс Банк», який є стороною кредитного договору, що у випадку несплати заборгованості по кредиту відповідно до графіку, встановленого кредитним договором, банком будуть нараховуватися штрафні санкції. Крім того у банку виникне право на звернення стягнення на предмет іпотеки в цілому, а саме на квартиру в [ADDRESS] в якій проживає позивач разом з малолітньою дитиною. Таким чином встановлено, що [PERSON] достовірно знаючи про те, що порушення графіку повернення кредиту призведе до небезпеки втрати права на майно, зокрема про збільшення розміру заборгованості у зв'язку із застосуванням штрафних санкцій та ініціювання банком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, вчасно погашала кредит як за себе, так і за відповідача [PERSON] Додатково представник ПАТ «ВіЕс Банк» пояснив, що до кредитного договору № KF017606 від 05.06.2012 року жодних змін не вносилося, графік погашення заборгованості не розподілявся між сторонами і цій справі, а заборгованість нараховується одною сумою. В той же час, рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.10.2013 року кредит був розподілений між сторонами в рівних частинах з обов'язком погашення своєї частки кредиту зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Зазначене вище беззаперечно спростовує твердження представника відповідача приводу того, що частина коштів, сплачених [PERSON], не була спрямована саме на погашення заборгованості [PERSON] З урахуванням наведеного оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що до [PERSON], яка виконала зобов'язання боржника [PERSON] у зв'язку з небезпекою втратити право на майно, перейшли усі права кредитора у зобов'язанні, а тому виходячи з обов'язку погашення кредиту в рівних частках, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6236,46 грн., сплачених на погашення заборгованості за кредитним договором № KF017606 від 05.06.2012 року за період 2015 року. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved