Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 23 листопада 1985 року у Виконавчому комітеті Смолинської сільської ради Яворівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 19. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 листопада 1985 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Вказує, що починаючи з 1997 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Вказує, що не проживають разом та не ведуть спільного господарства та не спілкуються з 1998 року. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Вважає, що примирення між ними неможливе, оскільки їх шлюб не ґрунтується на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що суперечить її цінностям та інтересам в житті. Враховуючи наведене, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 21.09.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач у підготовче засідання не зявилась, 06.11.2018 через канцелярію суду подала заяву про слухання справи у її відсутності, в якій вказала, що вимоги позовної заяви підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не зявився, 05.11.2018 через канцелярію суду подав заяву про визнання позову. У зв'язку з неявкою учасників справи та з врахуванням поданої позивачем заяви, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, заяву відповідача про визнання позову, з'ясувавши обставини, на які покликаються сторони, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У відповідності до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23 листопада 1985 року у Виконавчому комітеті Смолинської сільської ради Яворівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 19. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позову, а також те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально, а тому вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 30 від 06 вересня 2018 року позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи викладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 352,40 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 352,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved