Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала із [PERSON] у шлюбі в період з 10.03.2008 року до 08.09.2009 року. У шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Зазначає, що з 2009 року відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, жодного разу не відвідав садок, школу, не цікавився і не цікавиться станом здоров'я дитини, її фізичним розвитком, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина тощо. Вважає, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками. Вказує, що відповідач не надає їй жодної матеріальної допомоги на виховання сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та його лікування. Крім того, зазначає, що [PERSON] взагалі не спілкується із сином, що, на її думку, порушує нормальне самоусвідомлення дитини та наголошує, що така його поведінка може негативно відбитися на вихованні сина та його психологічному стані. Звертає увагу суду також на те, що відповідно до висновку органу опіки і піклування Козівської районної державної адміністрації від 11.06.2018 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо сина - [PERSON], [INFO]. На підставі вказаного, просить задовольнити її позов та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 14.08.2018 року вказану позовну заяву залишено без руху (а.с.23). Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 31.08.2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження за такою та призначено підготовче засідання (а.с.40). 13.02.2019 року від позивача надійшла заява про виклик свідків (а.с.48). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 13.02.2019 року постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити таку до судового розгляду по суті (а.с.52). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили задовольнити такі в повному обсязі. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечували. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - органу опіки і піклування в особі Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області Озерянська М.М. у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити їх, покликаючись, серед іншого на висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки в суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи здійснення такого від нього не надходило. Крім того, відповідачем не подано відзиву на позов та жодним чином не висловлено свого відношення до позову. На підставі вказаного, враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам, зібраним в ході розгляду справи та беручи до уваги, що додаткових клопотань про виклик свідків та витребування доказів від сторін не надходило, дійшов до наступного висновку, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого Геленківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 28.03.2008 року, вбачається, що він народився [INFO] і його батьками вказані [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) (а.с.6). Після розірвання шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.09.2009 року (а.с.9). Згідно з копією довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку №59 від 27.03.2018 року дитина [PERSON] зареєстрований та проживає із матір'ю [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії довідки Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» дитина [PERSON] знаходиться на обліку «Д» в поліклінічному відділенні вказаного закладу з 2017 року (до 2017 року проживав у [ADDRESS]) з діагнозом: вегето-судинна дистонія зі змішаним типом. Суправентикулярна екстрасистолія. Хронічний ерозивний гастродуоденіт із збереженою кислоутворюючою функцією шлунка, період неповної ремісії. Гіпертрофія мигдаликів ІІ ступеня. Дитина потребує: спостереження педіатра, кардіолога, гастроентеролога поліклініки; стаціонарного лікування - 2 рази на рік; оздоровлення в санаторіях гастроентерологічного та кардіологічного профілю в період ремісії (а.с.14). Як вбачається із листа Козівського РВ ДВС ГТУ юстиції у Тернопільській області №4297 від 07.05.2018 року та розрахунку заборгованості із сплати аліментів у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 7244,75 грн., аліменти він сплачує не стабільно із перервами у перерахунках (а.с.15-16). Згідно з копією характеристики [PERSON] із Геленківського дитячого закладу загального типу «Веселка» вбачається, що він з 2011 року до 2014 року відвідував цей заклад і зарекомендував себе з позитивної сторони. При цьому, «[PERSON] розвитком та вихованням сина не цікавився, навчальний заклад не відвідував» (а.с.11). Відповідно до характеристики [PERSON] із Геленківської ЗОШ І ст., за період навчання у цій школі він зарекомендував себе з позитивної сторони. Серед іншого, був уважний, але активний,навчався в міру своїх сил, систематично виконував домашні завдання та регулярно відвідував школу. «Навчанням та вихованням [PERSON], [PERSON] не цікавився. Протягом навчання сина в школі батько не відвідував навчальний заклад» (а.с.12). Із копії характеристики [PERSON] №63 від 13.04.2018 року з Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 вбачається, що він володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. У нього виникають труднощі під час математичних обчислень, розв'язування задач та написання диктантів, переказів. Він любить уроки природознавства, читає енциклопедії, домашні завдання виконує систематично. Серед іншого, спокійний, невпевнений в собі, вразливий і потребує тільки позитивних емоцій та похвали. «Мама [PERSON] - [PERSON], цікавиться навчанням сина, завжди допомагає йому у всіх сферах шкільної діяльності. Батько [PERSON] - [PERSON], не відвідує навчальний заклад, не бере участі у вихованні і навчанні [PERSON].» (а.с.13). Згідно з висновком органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO] щодо сина [PERSON], [INFO] «з метою захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 16.05.2018 року №19, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] щодо сина [PERSON], [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проживає за адресою: [ADDRESS]).» (а.с.17). З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані судом в судовому засіданні 27.03.2019 року, вбачається, що позивач самостійно займається вихованням сина [PERSON], а його батько - [PERSON], незважаючи на наявність потреби у підтримці як матеріальній так і моральній дитини, участі у вихованні свого сина він не приймає. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відтак, судом встановлено, що вищенаведеними доказами підтверджується байдуже ставлення батька до свого сина, його безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, навчання та її розвитку тощо. Окрім цього, судом не встановлено будь-яких об'єктивних, незалежних особисто від відповідача причин такого ставлення до свого сина, його виховання чи причин, які б виправдовували поведінку відповідача чи таке його ставлення до дитини та її виховання. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини [PERSON], [INFO] без поважних причин, не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, не займається його вихованням та не піклується про нього, не проявляє інтересу до стану його здоров'я, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно дитини [PERSON], [INFO]. При цьому, задовольняючи позов в повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачу сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved