Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання угоди недійсною та стягнення сплачених на виконання угоди грошових коштів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 28.09.2011 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено угоду №366391 з додатками №1, 2 з метою придбання легкового автомобіля «Cevrolet Lacetti», вартістю 120800грн. На виконання спірної угоди позивачкою було сплачено на користь відповідача 4348,80грн. вступного внеску та 27374,55грн. щомісячних платежів, а всього 31723,35грн. Згідно умов угоди відповідач виступає виконавцем певних послуг, а відповідно позивач є їх споживачем. Однак, із спірної угоди випливає, що відповідач у рамках створеної ним системи «Авто Так» здійснює свою діяльність за наступною схемою: шляхом укладення договорів із споживачами, залучає їх до системи «Авто Так». В подальшому, включно за рахунок щомісячних внесків учасників системи, без вкладання власних коштів, відповідач створює фонд груп, кошти у яких в процесі асигнаційних активів розподіляє між учасниками у вигляді надання прав на отримання автомобіля тим із учасників, хто сплатив або запропонував до сплати найбільше внесків до спільного фонду. Отже, [PERSON] сплачувала свої кошти на рахунок відповідача до створеного ним фонду не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання автомобіля, яке за умови угоди надається не за рахунок відповідача, а за рахунок інших учасників системи «Авто Так». Оскільки укладена між сторонами угода від 28.09.2011 року здійснена з використанням нечесної підприємницької практики та спрямована на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку пірамідальних схем, що суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів» та вводить позивача як споживача в оману, просить суд задовольнити її позовні вимоги та винести рішення, яким стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] сплачені за виконання недійсної угоди від 28.09.2011 року №366391 31723,35грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в остання судове засідання не з'явилися. Однак, в попередній судових засіданнях збільшили позовні вимоги. Пояснили, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» на день укладення угоди були відсутні повноваження на здійснення таких дій. А тому просили суд винести рішення, яким Угоду від 28.09.2011 року №366391 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до [PERSON] визнати недійсною, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] в розмірі 31723,35грн., а також сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 317,24грн. Надали суду заяву, в якій збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та, просили суд розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Нагорний А.Є. в судове засідання не з'явився. Однак, надав суду письмові заперечення, з яких вбачається, що проти позову заперечує, та, просить суд розглянути справу за його відсутності. В той же час, також представник відповідача Римар А.В. в судове засідання також не з'явилася. Однак, надала суду заяву, в якій вказує на те, що позивач пропустив трирічний строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права. А тому, просить суд відмовити в задоволені його позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що 28.09.2011 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено угоду №366391 з додатками №1, 2 з метою придбання легкового автомобіля «Cevrolet Lacetti», вартістю 120800грн. На виконання спірної угоди позивачкою було сплачено на користь відповідача 4348,80грн. вступного внеску та 27374,55грн. щомісячних платежів, а всього 31723,35грн., що підтверджується квитанціями №13 від 28.09.2011 року, №14 від 21.10.2011 року, №15 від 21.10.2011 року та №60 від 12.11.2011 року. У відповідності до п.1.ч.1 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установ - юридична особа, яка відповідно до Закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадку, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. У відповідності до п.5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року №41 та зареєстровано в МЮ України 11.09.2003 року за №797/8118 затверджено Положення про Державний реєстр фінансових установ. У відповідності до ч.ч.6, 7 Положення про Державний реєстр фінансових установ юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата схвалення Держфінпослуг як колегіальним органом рішення про внесення інформації до Реєстру. Для отримання статусу фінансової установи юридична особа зобов'язана виконати вимоги відповідних нормативно - правових актів. Документом, що посвідчує статус фінансової установи є свідоцтво. Так, судом встановлено, що угоду №366391 була укладена між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» 28.09.2011 року. Однак, з наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи вбачається, що відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» зареєстровано як фінансову установу відповідно до рішення Розпорядчої Комісії від 19.01.2012 року №40. Згідно ч.1 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності. Як вбачається із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст.ст.203 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд приходить до переконання, що до набуття юридичною особою статусу фінансової установи ТОВ «АВТО ПРОСТО» не набуло цивільної дієздатності, а відповідно не мало право та повноважень на укладення угоди з надання відповідних фінансових послуг із споживачами таких послуг. А тому вимога про визнання угоди від 28.09.2011 року №366391 недійсною є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Однак, в той же час, суд зазначає, що вимога представника відповідача про відмову [PERSON] в задоволенні даного позову у зв'язку із пропущенням нею строку позовної давності є такою, що заявлена безпідставно з огляду на те, що позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права 25.09.2014 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що укладену угоду між сторонами від 28.09.2011 року слід визнати недійсною, стягнути з відповідача сплачені на виконання такої угоди кошти та сплачений позивачкою судовий збір.

Outcome: approved