Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Тростянецький спиртовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу ДП «Тростянецький спиртовий завод» від 29.01.2016 року № 2016-01-29-1-к, [PERSON], начальника зміни, було звільнено з 29.01.2016 року за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерію заводу було зобовязано виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку в кількості 05 календарних днів. Згідно до довідки про доходи за період з листопада 2015 року по січень 2016 року [PERSON] було нараховано 10\~472,36 грн. заробітної плати, в тому числі 2047,17 грн. податків . Просила стягнути з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на її користь 8425, 19 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, допустити рішення в цій частині до негайного виконання Крім того, просила суд стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку розрахунку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник зменшили позовні вимоги, просили стягнути з відповідача лише нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 8425, 19 грн. Представник відповідача ДП «Тростянецький спиртовий завод» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, судовою повіткою. Причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано. В попередньому судовому засіданні, представник відповідача позов в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати визнала. Дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ДП «Тростянецький спиртовий завод» на посаді начальника зміни. Звільнена 29.01.2016 року за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП на підставі наказу №2016-01-29-1-к від 29.01.2016 року , шо підтверджується наказом про звільнення (а.с.5). За період роботи [PERSON] з листопада 2015 року по січень 2016 року останній не виплачувалась заробітна плата, яка згідно довідки про доходи, виданої ДП «Тростянецький спиртовий завод» складає 10472,36 грн., утримано, але неперечислено податків із заробітної плати 2047,17 грн. До видачі 8425,19 гривень (а.с.6, 8). Таким чином, як встановлено підприємство заборгувало позивачу 8425,19 грн. Станом на день ухвалення судом даного рішення відповідачем заборгованість не погашена. Відомості про припинення діяльності ДП «Тростянецький спиртовий завод» станом на день розгляду справи немає. Суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими, тому регулюються КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.\~\~\~\~ Трудовий договір може бути припинений за угодою сторін (п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України). Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. В порушення зазначених норм відповідачем при звільненні позивача 29.01.2016 року не було проведено розрахунок за період його роботи з листопада 2015 року по січень 2016 року. Згідно роз'яснень, які містяться в п.25 вказаної\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідачем не заявлено та не доведено суду відсутність вини у невиплаті звільненому працівникові сум у строки, що встановлені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Позивачем надано розрахунок, згідно якого він просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 3425,76 грн. При визначенні розміру заборгованості позивач виходив із того, що:\~ загальна сума заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2015 року по січень 2016 року становить 10472,36 грн., а саме за листопад 2015 року 3504,00 грн., за грудень 2015 року 4929,00 грн., січень 2016 року 2039,36 грн. Сума податків становить 2047,17 гривень. Тобто, 10472,36 грн. (загальна сума заборгованості) 2047,17 грн. (сума податків) = 8425,19 грн. (сума до виплати). Суд погоджується із вказаним розрахунком, дана сума відповідачем неоспорена, а тому дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом встановлено порушення прав позивача, що підлягають захисту. Згідно\~ ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тягар доказування відсутності вини у непроведенні розрахунку з працівником у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган. Представник відповідача не надав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що права позивача порушені та підлягають судовому захисту, а тому вказана позивачем сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на його користь, оскільки дані обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 551,20 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає\~ негайному виконанню. \~Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті.

Outcome: approved