Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою №8 у будинку №16 по вул. Льва Толстого у м. Житомирі. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована у зазначеній квартирі з 1983 року, однак, фактично з 1996 року по даний час у вказаній квартирі не проживає та місце її проживання невідоме. Перешкод відповідачеві в користуванні житлом позивач не чинила, відповідач добровільно визначила собі інше місце проживання. У судове засідання представник позивача не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.33). Відповідач у судове засідання не з'явилася, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також згідно ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.35-36). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 01.08.2012 року (а.с.5) та витягом про державну реєстрацію прав (а.с.6). Як вбачається з акту ЖБК-1 №67 від 20.08.2016 року (а.с.9) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 1996 року. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Власник майна відповідно до положень ст.ст.319, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у [INFO] понад один рік, житлово-комунальні послуги не оплачує, наявність реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатись власністю та зобовязує власника сплачувати зайві кошти за комунальні послуги і нести інші витрати по утриманню нерухомого майна, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому документально підтверджені судові витрати у сумі 551,20 грн. по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved