Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою і просила постановити рішення про відібрання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у [PERSON] та повернення їх до місця реєстрації та постійного проживання, мотивуючи тим, що в листопаді 2014 року [PERSON], самовільно, без погодження з нею, змінив місце проживання дітей, а саме: забравши їх зі школи та дитячого садка, відвіз до місця свого проживання на орендовану квартиру, обмежує її спілкування з дітьми. Все це негативно вплинуло на стан здоров'я дітей і вона змушена була звертатися за медичною допомогою. Діти приходять до дитячого садка та школи неналежно вдягнуті, не підготовлені. За місцем проживання [PERSON] відсутні належні умови для проживання, підготовки до уроків. З приводу протиправної поведінки [PERSON] вона зверталася до Овруцької міжрайонної прокуратури. За наслідками розгляду звернення їй рекомендовано звернутися до суду та органів опіки та піклування. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом і просив визначити місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з ним - їх батьком. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у лютому 2014 року [PERSON] вигнала його з дому і він змушений був винаймати житло. Діти залишилися проживати з матір'ю. Не зважаючи на те, що він проживав окремо від дітей, він продовжував надавати кошти на їх утримання, бачитися з ними, спілкуватися та брати участь у їх вихованні. Він забирав дітей зі школи та дошкільного закладу. [PERSON] неодноразово просив його забрати жити до себе. В жовтні 2014 року, коли він забрав [PERSON] зі школи, син знову попросився жити до нього і не захотів повертатися до мами. Він повідомив про це матері, але її думка [PERSON] не цікавила. Молодший син - [PERSON], якого він забирав з дошкільного закладу, також не захотів повертатися до мами. Пояснивши, що він теж хоче жити з батьком та братом. Після того, як діти не захотіли повертатися до матері, у нього з останньою почали виникати конфлікти щодо місця проживання дітей та порядку спілкування з ними. [PERSON] почала майже кожен день писати заяви до служби у справах дітей, міліції, прокуратури, що нібито він перешкоджає їй бачитися з дітьми та налаштовує їх проти неї. Хоча вона вільно приходила до житла, де він проживає, спілкувалася з дітьми, проводила з ними час. Вона ж напроти здійснює психологічний тиск на дітей, неодноразово вчиняла фізичне насильство щодо старшого сина, при зустрічах постійно принижує їх честь та гідність. Він працює, має стабільний самостійний дохід і має можливість створити дітям всі умови для їх проживання та розвитку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості, що і робить на даний час. Мати ж участі в їх утриманні не приймає. Вона емоційна, неврівноважена та схильна до нецензурних образ по відношенню до власних дітей, застосовувала фізичне насильство до старшого сина. Тому проживання з нею негативно впливає на їх виховання та шкодить їх фізичному та психічному здоров'ю. Діти бажають проживати з ним. Ухвалою Овруцького районного суду від 16.09.2015 позов [PERSON] до [PERSON] про відібрання дітей та повернення їх до місця проживання залишено без розгляду за заявою [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала. Щодо задоволення позову не заперечує. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважає, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити. В ч.11 постанови №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Однак, оскільки рішення стосується інтересів малолітніх дітей, суд вважає за доцільне навести дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та оцінку всіх доказів. Так, вислухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Під час судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Овруцького районного суду від 12.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Питання щодо визначення місця проживання дітей при розірванні шлюбу не вирішувалося. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб (а.с.6), свідоцтв про народження дітей (а.с.7-8), заочного рішення Овруцького районного суду від 12.01.2015 (а.с.54). Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом не встановлено в судовому засіданні вищевказаних обставин, які б давали підстави виключити передачу дитини комусь із батьків. З матеріалів справи вбачається, що обидві сторони мають належні умови для утримання та виховання синів, що підтверджується характеристиками, довідками з місця роботи, актами обстеження житлово-побутових умов проживання батьків, (а.с. 5,51,52,57,101-102 ), копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2015. Причому, суд вважає, що наявність у будь-кого із сторін переваг в соціально-побутових умовах, не може бути вирішальною підставою при визначенні місця проживання малолітньої дитини. В правовій нормі ст. 171 СК України знайшло законодавче закріплення врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Зокрема, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації про доцільність відібрання дітей від батька №02-25/303 від 05.02.2015 та з висновку органу опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації щодо визначення місця проживання малолітніх дітей №02-25/1012 від 23.04.2015, з врахуванням листа Овруцької райдержадміністрації №02-12/1292 від 21.05.2015 щодо описки у висновку (а.с. 60-65, 172) вбачається, що орган опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з їх батьком - [PERSON], оскільки це буде відповідати інтересам малолітніх дітей. Крім того, вирішення питання на користь матері може заподіяти шкоду психічному стану дітей та інших непередбачуваних негативних наслідків, оскільки діти категорично не хочуть проживати з мамою. У суду відсутні підстави не погодитися з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є досить обґрунтованим, узгоджується з іншими матеріалами справи, зокрема численними матеріалами перевірок Овруцького РВ УМВС в Житомирській області по заявах сторін, довідками служби у справах дітей за наслідками розгляду звернень [PERSON], офіційним попередженням [PERSON] про неприпустимість учинення насильства в сімї (а.с. 76-160), з яких вбачається, що діти дійсно відмовляються проживати з мамою та бажають проживати з татом. З сином [PERSON] у мами склалися такі відносини, при яких він не хоче взагалі з нею спілкуватися. Вказана обставина не заперечувалася в судовому засіданні і [PERSON], яка пояснювала, що її син - [PERSON] завжди був такий добрий і лагідний, а на сьогодні він їй грубить, а останнім часом взагалі не розмовляє. Вона до відмови від позову, не змінюючи позовних вимог, пояснювала, що маленький син [PERSON] має проживати з нею, а щодо [PERSON] не заперечувала, щоб він проживав з татом. В судовому засіданні безпосередньо думка дітей не вияснялася, так як [PERSON] визнала позовні вимоги, і зазначила, що не потрібно травмувати дітей допитом в суді, що було підтримано учасниками процесу. Приймаючи рішення по справі, суд враховує і положення принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Проживання дітей тривалий період (10 місяців) з батьком, напружені відносини сина [PERSON] з матір'ю та категоричне небажання проживати з нею, прив'язаність сина [PERSON] до брата та батька, на переконання суду є тими винятковими обставинами, при яких на даний час є неможливим проживання дітей з матір'ю. Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для прийняття визнання позову по справі відповідачем та відповідно про задоволення позову. Водночас, суд звертає увагу сторін, що в ст.ст. 141, 157 СК України законодавець закріпив, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З метою дотримання положень принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року щодо забезпечення дітей любов'ю і розумінням, що необхідні для повного і гармонійного розвитку особистості дитини, зростання їх під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, а також моральних принципів, сторони мають обов'язок будувати свої відносини на почуттях прощення, взаємної поваги та людської любові. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в доход держави.

Outcome: approved