Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису від 28.09.2019 року вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 10076, про стягнення заборгованості у розмірі 668576,78грн. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що позивачу у травні 2020 року стало відомо про відкрите приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським О.В. виконавче провадження №60921078, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс». Вказане виконавче провадження відкрите 20 грудня 2019 року на підставі виконавчого напису, вчиненого під реєстраційним номером 10076 28 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. На даний час Остапенко Є.М. є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу згідно даних Єдиного реєстру нотаріусів. Згідно вказаного виконавчого напису нотаріуса, запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» невиплачені в строк грошові кошти на загальну суму 668 426,78 гривень заборгованості за період з 27.11.2015 по 24.09.2019 за Кредитним договором від 22.04.2008 № 18.46-08-СК, право вимоги за яким від ступлено ТОВ «ФК «Поліс» Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк». Згідно свідоцтва про шлюб , серія [NUMBER] від 15.11.2008 року позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як зазначено у Виконавчому написі нотаріуса, відступлення права вимоги вчинене на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015, додаткової угоди № 1 від 27.11.2015 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015, додаткової угоди № 2 від 24.12.2015 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015, додаткової угоди № 4 від 26.02.2016 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015. До складу заборгованості, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Поліс», включено: -320 713,06 гривень - сума простроченого основного боргу за кредитом; -6 147,10 гривень - сума прострочених процентів; -321 753,46 гривень - сума прострочених процентів; -19 813,16 гривень - сума комісій та крім того, 150,00 гривень плати за вчинення виконавчого напису. Зазначений виконавчий напис нотаріуса позивач вважає таким, що не підлягає виконанню через порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Сам розмір заборгованості за кредитним договором, пред`явлений відповідачем для вчинення виконавчого напису, являється оспорюваним, не може вважатися безспірною заборгованістю, що у своїй сукупності, є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 02.11.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк від відповідача ТОВ «ФК «Поліс» відзив на позовну заяву до суду не надано, будь які клопотання від сторін у справі відсутні. Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно кредитного договору №18.46-08-СК від 22.04.2008 року [PERSON] отримала від ВАТ «ВТБ» кредит у сумі 29000 доларів, зі строком користування кредитом по 19.04.2013 року зі сплатою за користування кредитом 16% річних. Відповідно до додаткової угоди №1 від 10.11.2008 року до кредитного договору №18.46-08-СК від 22.04.2008 року сторони погодили, що сума кредиту становить 29000доларів зі строком користування кредитом по 19.04.2013 року та плата за користування кредитом складає 18% річних. Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 28.09.2019 року реєстровий номер 10076 з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» запропоновано стягнути за період з 27.11.2015 року по 24.09.2019 року включно: 320 713,06 гривень - сума простроченого основного боргу за кредитом; 6 147,10 гривень - сума прострочених процентів; 321 753,46 гривень - сума прострочених процентів; 19 813,16 гривень - сума комісій та крім того, 150,00 гривень плати за вчинення виконавчого напису та всього на загальну суму 668576,78грн. У виконавчому написі нотаріуса, відступлення права вимоги вчинене на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, додаткової угоди № 1 від 27.11.2015 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, додаткової угоди № 2 від 24.12.2015 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 року, додаткової угоди № 4 від 26.02.2016 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015року. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів відведена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За наслідками аналізу вищенаведених норм права можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. За таких обставин, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійсно не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, як на тому наполягав представник відповідача у відзиві. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц із подібних правовідносин. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Встановлення вказаного трьохрічного обмеження на вчинення виконавчого напису не є формальністю, позаяк узгоджується з приписами Глави 19 ЦК України, якою визначено загальну трирічну позовну давність. У своїй постанові від 02.07.2019 Велика Палата Верховного Суду у справі №916/3006/17 зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як видно зі змісту оспорюваного Виконавчого напису, запропоновано стягнути заборгованість за період з 27.11.2015 року по 24.09.2019 року. Ні законом, ні сторонами Кредитного договору не встановлювався інший строк позовної давності для такого роду вимог. А відтак, включення у загальний розмір заборгованості частини платежів, які нараховані поза межами трирічного строку, в будь-якому разі свідчать про спірність такої суми. Таким чином, оспорюваний Виконавчий напис вчинено щодо вимог понад трирічний строк, установлений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій. Про спірність суми заборгованості, про стягнення якої вчинено оскаржуваний Виконавчий напис нотаріуса, свідчить також наступне. Строк кредитування, згідно з положеннями Кредитного договору, встановлений до 19.04.2013 року, якщо кредитором не буде змінено строк виконання кредитних зобов`язань з підстав, встановлених Кредитним договором. Відповідно до п. 5.4 Кредитного договору, позичальник повинен повністю повернути кредит та сплатити нараховану плату за користування кредитом, незалежно від настання строку виконання зобов`язання у випадках, зокрема, невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, несплати процентів за користування кредитом та кредиту згідно Графіку, якщо прострочення цих зобов`язань більше 3 (трьох) банківських днів. Додатковою угодою № 3 від 01.09.2010 року до Кредитного договору сторони погодили викласти у новій редакції п.п. 7.6, 7.7 договору, якими врегульовано порядок дострокового повернення позичальником кредиту та сплати нарахованих процентів у випадку порушення позичальником зобов`язань щодо своєчасного внесення платежів за кредитним договором. Відповідно до даних положень договору, Банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих неустойки, комісій тощо протягом 30 календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення Банку з вимогою дострокового повернення кредиту. У разі невиконання позичальником вказаної вимоги у зазначений у ній строк, наступного дня вся сума кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом визнається простроченою та Банк має право здійснити заходи по примусовому стягненню цієї суми. Така Вимога була направлена мені ПАТ «ВТБ Банк» 30.12.2011 року на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п. 5.4 Кредитного договору. Згідно з вказаною Вимогою, Банк повідомив про наявність порушення Кредитного договору та вимагав дострокового повернення суми кредиту, нарахованих процентів та комісій, сплати штрафних санкцій. Таким чином, Банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за Кредитним договором шляхом направлення позичальнику в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦКУ, п. 5.4 Кредитного договору досудової вимоги від 30 грудня 2011 року про дострокове виконання зобов`язань за Кредитним договором, а тому, кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, а також пунктами 5.4 Кредитного договору, п.п. 7.6, 7.7 Додаткової угоди № 3 від 01.09.2010 року до Кредитного договору право дострокового стягнення усієї суми заборгованості, включаючи кредит, проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц навела правовий висновок, що аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). У постановах від 23.06.2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи наведені правові висновки, Банк направленням Вимоги 30.12.2011року на свій розсуд змінив строк кредитування за Кредитним договором від 22.04.2008 № 18.46-08-СК. Таким чином, з 30 січня 2012 року, 31-го дня з дати пред`явлення Банком Вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, строк кредитування за Кредитним договором є таким, що закінчився, виник обов`язок повернути всю заборгованість за Кредитним договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. З вказаної дати починає відлік 3-річний строк звернення за вчиненням виконавчого напису по вимозі про стягнення основної суми заборгованості за кредитом та нарахованих на цю дату процентів, комісії (і позовна давність про стягнення вказаної суми), а також припинилось право як Банка, так і Стягувана нараховувати передбачені Кредитним договором проценти та комісію. Крім того, відповідно дост. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Виходячи з правової природи договору уступки права вимоги, такий договір є реальним, тобто укладеним з моменту його повного і фактичного виконання. Отже, момент переходу права вимоги настає у момент фактичної передачі оригіналів документів про право вимоги до боржника та проведення оплати (а не у момент укладення договору). Тобто, право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент «передачі» суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі Кредитного договору, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги. Отже, правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги як матеріальні докази цього права. Без наявності у кредитора документів, які підтверджують право вимоги, таке право вимоги відсутнє. Саме за матеріальними доказами оцінюється і розмір переданого права. Без доказів розміру права вимоги таке право відсутнє і не може бути передане. Зі змісту Виконавчого напису нотаріуса неможливо встановити, чи надав Стягувач при зверненні до приватного нотаріуса за вчиненням Виконавчого напису докази переходу до нього права вимоги за Кредитним договором - у Виконавчому написі відсутня вказівка на акт приймання-передачі документів до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015 та акт приймання-передачі права вимоги за Кредитним договором щодо [PERSON] . Будь які дані, які б підтверджували правомірність звернення ТОВ «ФК «Поліс» до нотаріуса про видачу оскаржуваного виконавчого напису, відповідачем до суду не надано. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та доведеними, а тому виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 28.09.2019 року, зареєстрований в реєстрі за номером 10076 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Поліс» грошових коштів в розмірі 668576,78грн., за період з 27.11.2015 року по 24.09.2019 року слід визнати таким, що не підлягає виконанню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судового збору у розмірі 840,80грн.

Outcome: approved