Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 14 липня 2001р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 25 жовтня 2006 року шлюб було розірвано. Позивач вважає, що її колишній чоловік ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, що також підтверджується й висновком органу опіки та піклування. Відповідач не сплачує аліменти, стягнуті рішенням суду, не спілкується з дітьми. Тому позивач просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Управлінням-службою у справах дітей надані відповідні пояснення по справі, не заперечували проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та просили слухати справу за відсутності представника. Вислухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони з 14 липня 2001 року по 25 жовтня 2006 рік перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] /а.с 20-21/. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та [NUMBER] відповідно /а.с.10, 11/. Після розірвання шлюбу діти стали проживати разом з матір*ю, що вбачається з довідки КП «Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради від 08 листопада 2013 року № 3256 /а.с. 9/. На підставі виконавчого листа Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2005 року, виданого на виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частини доходів /а.с. 22/, постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 30 жовтня 2007 року відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів /а.с.25/. Згідно відомостей Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ станом на 14 травня 2013 року заборгованість по сплаті аліментних платежів [PERSON] становить 48 070,91 грн. /а.с. 35, 36/. На адресу відповідача в червні та серпні 2008 року надсилалися органом виконавчої служби попередження про необхідність сплатити аліменти /а.с.29, 30/. Позивач неодноразово отримувала від Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ довідки про те, що вона не отримує аліменти /а.с. 28, 34/. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Безспірних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, позивачем не подано. Як вказано у висновку органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 27 червня 2013 року № 2-17/1208 /а.с. 38, 39/ батько [PERSON] не утримує дітей, не допомагає матеріально та не сплачує аліменти, злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків. Станом на 14 травня 2013 року заборгованість по аліментам становить 48 070,91 грн. Згідно характеристики на сім'ю з КЗО «Навчальний виховний комплекс № 70» Дніпропетровської міської ради від 20 травня 2013 року № 191, вихованням дітей займається мати. Вона відвідує шкоду, матеріально забезпечує дітей. Тому органом опіки та піклування 04 червня 2013 року прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, згідно ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні органи; адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість та члена суспільства, який був би не в змозі забезпечити належного виховання дитини або міг би негативно впливати на неї. Тому суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради є передчасним. В судовому засіданні не було встановлено обставин, які свідчили б про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, що відсутнє в діях відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши думку позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed