Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Веприн», яке належало бабі [PERSON] , яка померла [INFO] в порядку представництва після смерті матері позивача [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.1996 секретарем виконавчого комітету Вепринської сільської Ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № 10, згідно якого [PERSON] зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] [INFO] померла заповідач [PERSON] , а мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та отримала свідоцтва про право на спадщину. На даний час не оформлений земельний пай після смерті бабусі позивача [PERSON] , яка була включена до списку громадян-членів КСП «Веприн» с. Веприн Радомишльського району Житомирської області, проте не встигла отримати Сертифікат на право на земельну частку (пай) так як померла. [PERSON] не має можливості оформити право на спадщину у вигляді земельного паю, який належав [PERSON] в нотаріальному порядку, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що і стало підставою її звернення до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до статей 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.8,56). 05.02.1996 секретарем виконавчого комітету Вепринської сільської Ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі за № 10, згідно якого [PERSON] зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати і на що за законом матиме право заповіла матері позивача [PERSON] (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] у віці 80 років у с. Веприн Радомишльського р-ну Житомирської обл., що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 08.02.1996 серії [NUMBER] (а.с.13). З уточнених списків громадян-членів КСП «Веприн» с. Веприн затверджених загальними зборами протокол №1 від 13.03.1997 за № 500 рахується [PERSON] . З списку працівників реорганізованого КСП «Веприн» Радомишльського району Житомирської області та їх сумарного фонду станом на 25.04.2002 за № 428 рахується [PERSON] (а.с.12). Відповідно до Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Веприн» с. Веприн, що мають право на земельну частку (пай), який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ - 2104031 від 15.031995, [PERSON] включена до вказаного Списку (а.с.18-21, 22-31). 02.04.2020 до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла заява позивача [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі [PERSON] на право на земельну частку (пай) або надати постанову про відмову, з роз`ясненням про право звернення до суду за захистом своїх прав. Нотаріусом позивачу надано роз`яснення згідно якого свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством України, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Окрім того для видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю або його уповноваженому представнику необхідно особисто з`явитись до нотаріуса з відповідними документами. Після вивчення всіх документів, нотаріусом буде прийнято рішення або щодо видачі свідоцтва про право на спадщину або ж винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.34-35). На запит суду від Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла відповідь, згідно якої ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не звертався. Спадкова справа щодо майна [PERSON] не заводилась (а.с.47). Як вбачається з повідомлення Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 02.06.2020 № 19, [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована на момент смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Крім померлої ніхто більше не проживав та не був зареєстрований за даною адресою (а.с.51). [INFO] померла мати позивача [PERSON] у віці 74 років у м. Макарів-І Київської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 27.12.2003 Серії [NUMBER] (а.с.57). Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, до відносин спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно частини першої статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Частиною першою статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. З відповіді Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області за Вих. №323/02-14 від 29.05.2020 встановлено, що у провадженні останньої знаходиться спадкова справа № 323/2004 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка заведена на підставі заяви про прийняття спадщини поданої 11.06.2004 [PERSON] , інших заяв про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців [PERSON] не надходило. В спадковій справі наявний заповіт померлої [INFO] [PERSON] в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] , який посвідчений Вепринською сільською радою Радомишльського району Житомирської області 06.07.2000 та зареєстровано в реєстрі за № 40. Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області позивачу [PERSON] видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.48-49, 10-11). [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована на момент смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Крім померлої на момент її смерті за цією адресою проживав та був зареєстрований онук померлої [PERSON] , [INFO] (а.с.50). Згідно частини третьої статті 12, частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане й раніше закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через 6 місяців з дня відкриття спадщини. При цьому ЦК УРСР не обмежував строку для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності суддів та нотаріусів. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» в якому вказується, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. Таким чином, особа має право звернутися до суду тільки після отримання у нотаріуса відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Звернення до суду до цього моменту є передчасним, і в такому випадку суди підміняють органи нотаріату, що не відповідає закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»). Таким чином, нотаріат є органом, на який відповідно до норм чинного законодавства України покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину, перевіряти при цьому коло спадкоємців, закликати до спадкоємства у необхідних випадках спадкоємців, перевіряти обтяження спадкового майна, так як спадкування це не тільки перехід прав померлої особи, але й перехід до спадкоємців її обов`язків. Враховуючи зазначене, зверненню до суду з вказаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано, відповідно, матеріали справи їх не містять. Окрім того судом встановлено, що позивач [PERSON] до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] або з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994, (чинної на час відкриття спадщини), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт dступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана державній нотаріальній конторі до видачі свідоцтва про право на спадщину. Справжність підписів спадкоємців на заяві повинна бути засвідчена у відповідності з правилами, викладеними в пункті 110 цієї Інструкції. Спадкоємець, якому за рішенням суду строк на прийняття спадщини продовжений, повинен у межах строків, встановлених статтею 549 Цивільного кодексу ( 1540-06 ), одержати свідоцтво про право на спадщину чи прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. До того ж позивачем не надано суду доказів того, що мати останньої [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті останньої прийняла спадщину згідно ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР. Згідно ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того із батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Твердження позивача, що вона є спадкоємцем майна [PERSON] за правом представлення після смерті матері позивача [PERSON] не заслуговують на увагу, так як остання на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] ) була жива та померла лише [INFO]. Позивачем суду не надано доказів, які підтверджують родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладені норми права та встановлені судом обставини у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed