Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати її дядька [PERSON], [INFO] недієздатним та встановити над ним опіку. В обґрунтування заяви послалася на те, що її дядько проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS]. З 24 січня 1969 року [PERSON] визнано інвалідом 1 групи в зв`язку з захворюванням дитинства безстроково. Дядько хворіє на розумову відсталість, знаходиться на обліку лікаря психіатра з 1981 року, не усвідомлює наслідків своїх дій та не може ними керувати. З 19 січня 1990 року піклувальником дядька була сестра дядька та її мати [PERSON]. Водночас, оскільки мати не може через вік та стан здоров`я представляти інтереси дядька та доглядати за ним заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить призначити себе опікуном. До судового засідання від заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, згідно якої підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно з якою не заперечив проти задоволення заяви та просив розглянути справу за його відсутності, надавши відповідне подання. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], [INFO] є дядьком [PERSON], інвалідом І групи, знаходиться на обліку лікаря психіатра КЗ «НЦМЛ» ДОР з діагнозом: помірна розумова відсталість, за психічним станом потребує постійного стороннього догляду. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 92 від 20 червня 2017 року амбулаторної первинної комісійної судово-психіатричної експертизи [PERSON]І, останній страждає хронічним стійким психічним розладом у формі помірної розумової відсталості. За своїм психічним станом в даний час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу піки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Зазначені вимоги містить і ч. 1 ст. 60 ЦК України визначаючи, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом і за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, то суд вважає можливим задовольнити заяву заявника та визнати [PERSON] недієздатним. Згідно подання Ради опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 305 від 21 червня 2017 року вбачається можливим призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] Заявник являється повнолітньою, дієздатною особою, подала заяву про призначення його опікуном, перебуває у родинних відносинах з [PERSON], перешкод для призначення її опікуном, встановлених ст. 64 ЦК України в судовому засіданні не встановлено, а отже суд вважає за можливе задовольнити подану заяву та призначити заявника опікуном над [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved