Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 21 серпня 2006 року між нею та її сином [PERSON] укладений договір дарування житлового будинку [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 1500 кв. м., яка передана [PERSON] Укладання даного договору обумовлено тим, що вона є непрацездатною людиною похилого віку за станом здоров'я хвора, пенсіонер, яка потребує постійного нагляду та матеріальної допомоги. Обдарований є її сином і він укладаючи даний договір дарування пообіцяв її довічно утримувати, при чому, підписуючи його не читаючи, вона вважала, що в ньому права і обов'язки сторін обговорені. Протягом декількох років її син [PERSON] виконував свої обов'язки по догляду за нею, але останній рік він перестав виконувати свої обов'язки по її утриманню з невідомих причин і 07 квітня 2014 року вона змушена була переїхати до будинку в с. Комісарівка, оскільки даний договір дарування має інший зміст і не передбачає ніяких зобов'язань утримувати її, позбавляє її права власності на житловий будинок. В зв'язку з чим просить визнати недійсним даний договір дарування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягає на задоволені позовних вимог на підставі обґрунтувань зазначених в позові. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі, не заперечують проти його задоволення, відповідач пояснив, що має намір виїхати на постійне місце проживання в м. Київ, доглядати матір не зможе, тому вважає що буде справедливим повернути їй житловий будинок, заяву про застосування строків давності до даних правовідносин подавати не бажають. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] на момент укладення угоди виповнилося 70 років, за станом здоров'я мала низку захворювань та в повній мірі доглядати за собою не могла, у зв'язку з чим з метою забезпечення належних умов для подальшого проживання та отримання належної допомоги, в серпні 2006 року домовилась з її сином [PERSON], що останній буде доглядати за нею, а вона укладе з ним договір дарування, який передбачатиме обов'язки по догляду за нею та перехід права власності до відповідача на спірний житловий будинок. 21 серпня 2006 року прибувши до нотаріуса та за умови довічного утримання її зі сторони сина [PERSON] позивачка погодилася підписати договір, текст якого не читала, вважаючи, що у договорі передбачено права і обов'язки, про які вони домовилися. Надалі протягом декількох років, відповідач постійно наглядав за позивачкою, піклувався нею та утримував її, купував продукти харчування, ліки, сплачував комунальні послуги. Але останнім роком він перестав виконувати свої обов'язки по її утриманню з невідомих причин. Потім виявилося, що договір має інший зміст і не передбачає ніяких зобов'язань утримувати її, позбавляє її права власності на житловий будинок, фактично вони повинні були укласти договір довічного утримання, але вона вважала, що договором дарування все це передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка в силу свого похилого віку, стану здоров'я укладаючи договір помилилася щодо обставин даного правочину, які мають істотне значення. Вона помилилася щодо природи договору дарування, прав та обов'язків сторін. Тому такий правочин, укладений внаслідок помилки повинен бути визнаний недійсним згідно вимог ст. 229 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved