Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказувала, що 26.03.2014 року в денний час на вул. Я. Мудрого, біля перехрестя з вул. Соборності в м. Славута відповідач [PERSON] протиправно, без її дозволу та відома сфотографував її. Після цього відповідач роздрукував та виготовив листівки на листках паперу формату А4, на яких розмістив її фотографію з текстом «[INFO]». Листівки відповідач 27.03.2013 року розклеїв в поліклініці Славутської ЦРЛ, де позивач працює головною медичною сестрою КЗ Славутський центр ПМСД, тобто поширив про неї недостовірну, негативну інформацію, що порушує її особисті немайнові права про її приватне життя, порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Позивачка вважає, що навмисними неправомірними діями відповідача [PERSON], а саме фотографуванням її без її на те згоди, поширенням її фотографії, а також недостовірної, негативної інформації про її приватне життя, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 60 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з поширенням негативної інформації про її приватне життя, приниження її гідності та честі. Крім того, вона перенесла психологічний стрес, через що лікувалася у період з 31.03. по 11.04.2014 року в Славутській ЦРЛ. Позивач просила задовільнити позов та стягнути з [PERSON] на її користь 60 000 грн. моральної шкоди, судові витрати. В судове засідання позивачка не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідач в судовому засіданні просив у позові відмовити, через його безпідставність та необґрунтованість. Суду надав письмові пояснення, а також усно пояснив, що жодних протиправних дій щодо позивача не вживав. Позивачем не надано жодного доказу поширення інформації серед невизначеного кола осіб, оскільки додана до позовної заяви листівка не дає можливості дослідити де, коли, яким чином така листівка була поширена, тобто факту виготовлення та поширення листівки відповідачем позивачем не доведено. Крім того, вказав, що розцінює заявлений позов як засіб тиску на нього та його матір [PERSON], оскільки у провадженні Славутського міськрайонного суду перебуває справа по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі, тотожному до ціни позову в даному провадженні. До того ж, 26.03.2014 року з ранкової пори ( близько 8 ранку) до обідньої пори знаходився у оточенні сторонніх людей, які є свідками по справі за позовом його матері [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Цих свідків він автомобілем доправив до приміщення суду на вул. Я. Мудрого, перебував із ними, а біля обідньої пори розвіз їх за робочими місцями. Після чого відправився додому. [PERSON] того дня до суду не з'явилася, зі слів її адвоката вона була важкохворою. 27.03.2014 року він був зайнятий практично увесь день - того дня відбувалися традиційні обряди по його тестю ( 40 днів), він автомобілем їздив із ріднею у церкву, на кладовище, на обід, а після цього - завозив харчі додому тещі, та із дружиною поїхали додому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона надала гроші для [PERSON] в позику, однак остання відмовилася їй повертати, тому вона звернулася із відповідним позовом до суду. Вважає, що позов заявлений [PERSON] до її сина, де моральна шкода позивачем оцінена у приблизно таку ж суму, як і її позов про стягнення заборгованих грошей до [PERSON], є способом тиску на неї та сина. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що 26.03.2014 року вони були викликані в якості свідків у судове засідання по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] на вул. Я. Мудрого, 48 а, на 09 год., де перебували до близько 12 год., [PERSON] знаходився із ними, оскільки привозив та відвозив їх. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що 27.03.2014 року з 09 год. до близько 19-20 год. [PERSON], який є чоловіком їх сестри, знаходився разом із ними, оскільки того дня відбувався традиційний поминальний обід за їх батьком ( 40 днів), а також інші обряди, як то відвідування церкви, місця захоронення покійного. [PERSON] власним автомобілем відвіз родичів в церкву, на базар по квіти, на кладовище, на обід, був присутній на обіді, а по його завершенню перевіз продукти, які залишилися до дому тещі. Свідок [PERSON], дружина відповідача, в судовому засіданні показала, що 26.03.2014 року чоловік приїхав після судового засідання додому по обіді, де й знаходився надалі. А 27.03.2014 року він був зайнятий увесь день - того дня відбувалися традиційні обряди ( 40 днів) по смерті її батька. [PERSON] їздив автомобілем в церкву, на кладовище, на обід, по обіді - відвозив харчі додому. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що до задоволення не підлягає. Відповідно до змісту ст.ст.3, 10,11, 59, 60, 61 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах та на підставах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами належних і допустимих доказів. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Кожна сторона доказами зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов'язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом ( ст.. 307 ЦК України). Фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених ч. 4 ст. 303 ЦК України. Згода, яку дала фізична особа, зображена на фотографії, іншому художньому творі, може бути після її смерті відкликана особами, визначеними частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Витрати особи, яка здійснювала публічний показ, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору, відшкодовуються цими особами. Якщо фізична особа позувала авторові за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди. Фізична особа, яка позувала авторові фотографії, іншого художнього твору за плату, а після її смерті - її діти та вдова (вдівець), батьки, брати та сестри можуть вимагати припинення публічного показу, відтворення чи розповсюдження фотографії, іншого художнього твору за умови відшкодування автору або іншій особі пов'язаних із цим збитків. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб ( ст.. 308 ЦК України). Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом критично оцінюються твердження позивачки у позові про протиправність дій відповідача, які полягали на її думку у її фотографуванні 26.03.2014 року, оскільки вона вказує на взаємовиключні факти: « 26.03.2014 року в денний час, на вул. Я. Мудрого, біля перехрестя з вулицею Соборності, в м. Славута, відповідач [PERSON] …сфотографував мене» при цьому вказує, що це він вчинив « без мого відома». Більш того, позивачка особисто на виклики суду не з'являлася, зловживаючи своїми процесуальними правами, зважаючи на що, суд був позбавлений можливості ідентифікувати її особу та особу, фото якої було приєднано до позовної заяви. Суд приходить до висновку, що заявлений позов є безпідставним, оскільки позивачем жодних належних та допустимих доказів для підтвердження фактів того, що її права порушено та порушено саме відповідачем, суду не надано, не здобуто таких і під час судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed