Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та Кутської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Із позовних вимог видно, що 03 липня 2016 року померла сестра позивачки [PERSON], яка проживала та була зареєстрована на день смерті за адресою: смт. Кути, вул. Снятинська, 126 Косівського району Івано-Франківської області. Після її смерті залишилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок, і належними до нього будівлями та спорудами в смт. Кути, вул. Снятинська, 126 Косівського району Івано-Франківської області. [PERSON] спадкоємець за законом другої черги, прийняла спадщину своєчасно подавши заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Косівського зайонного нотаріального округу [PERSON]. Ксерокопію заяви про прийняття спадщини та лист приватного нотаріуса [PERSON] № 441/01-16 від 03 листопада 2016 року про отримання такої заяви додаю до даної позовної заяви. В даний час вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно по тій причині, що відповідачка [PERSON] після поховання моєї сестри [PERSON] закрила будинок на ключ та забрала особисті документи покійної сестри, так вважає себе єдиним спадкоємцем на спадкове майно. По причині відсутності в позивачки правовстановлюючих документів на нерухоме спадкове майно вона не може отримати в порядку спадкування за законом свідоцтво про право власності в нотаріальній конторі. 18 січня 2017 року приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, по причині відсутності у мене оригінала Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 14 червня 2005 року [PERSON] Йосипівні- приватним. нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 913. [PERSON] є спадкоємецем другої черги по закону, так як із спадкодавцем [PERSON] мали спільних батька та матір, тобто перебували у другому ступені споріднення. Спадкоємці першої черги відсутні, так як у [PERSON] не було дітей, в шлюбі не була, батьки померли, інших спадкоємців другої черги немає. В судовому засіданні представник позивачки Микитюк [PERSON] В.В. первинний позов підтримав, а зустрічний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні, як безпідставному, оскільки позивачка [PERSON] не довела свої родинні відносини з померлою [PERSON] Відповідачка по первинному позові та позивачка по зустрічному позові [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первинний позов визнали частково, а свій позов просять задовольнити повністю і визнати за ними по ? частині права власності на дане майно. Із зустрічних позовних вимог видно, що 03 липня 2016 року у селищі Кути Косівського району Івано-Франківської області померла [PERSON]. До дня смерті [PERSON] проживала у належному їй на праві власності житловому будинку № 126 по вул. Снятинська у селищі Кути Косівського району. За життя [PERSON] заповітного розпорядження щодо належного їй майна не залишила. Спадкоємців за законом першої черги на її майно немає. Спадкоємцем за законом другої черги є її рідна сестра [PERSON], позивачка по первинному позову. [PERSON], є спадкоємцем за законом п'ятої черги, оскільки померла є її троюрідною тіткою, а вона її троюрідною племінницею так її мати та померла спадкодавиця [PERSON], так само і відповідачка [PERSON] були двоюрідними сестрами. Будинок у якому проживала [PERSON] був родинним будинком, у якому народилися троє дітей - троє дочок. Після досягнення повноліття двом дочкам [PERSON] та [PERSON], батьки надали компенсацію їх часток у майні, а [PERSON] залишилася проживати з батьками [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] проживала постійно з батьками, здійснювала самостійно догляд за ними до дня їх смерті і здійснила їх поховання за власні кошти та власними силами. Жодної допомоги з боку двох своїх сестер по догляду за батьками [PERSON] не отримувала. Навпаки, [PERSON] ще й надавала допомогу своїм сестрам. А [PERSON] та її сестра Іванна приїжджали до неї раз на рік на відпочинок. [PERSON] тривалий час, останні біля 25 років життя, хворіла на хронічне захворювання судин - варикозне розширення вен з виразками. Ця хвороба не давала їй можливості рухатися і обслуговувати себе. У 1995 році [PERSON] звернулася до неї особисто, як до родички що проживає по сусідству, і розповіла про свої життєві проблеми, поскаржилась що не може себе доглядати, а сестри не хочуть допомагати. [PERSON] попросила її доглянути за нею та за її господарством і в свою чергу пообіцяла, що майно яке їй належить передасть їй. Вона довго думала над цією пропозицією, оскільки враховуючи безпорадний стан [PERSON] треба було переходити жити до неї, а їй ще треба доглядати за своїм господарством. [PERSON] пропонувала їй прописатися у її господарстві, але [PERSON] не погодилась, і сказала, що зареєстрована у сусідньому будинку та це може вплинути на отримання [PERSON] належних їй державних допомог та пільг. Але вирішила погодитись фактично жити.в її будинку та доглядати за нею, оскільки є її родичкою. На протязі двадцяти років вона проживала разом з [PERSON] у налажному їй будинку однією сім'єю, здійснювала догляд за нею, купувала їй продукти харчування, одяг, лікувала, оплачувала за світло та дрова для опалення, оформляля від її імені документи при потребі та відвідувала установи для вирішення її питань. За цей час [PERSON] жодної допомоги ні [PERSON] ні їй у догляді за сестрою чи її господарством не надавала. В останній рік свого життя [PERSON] висловлювала бажання і обіцяла [PERSON]В, що складе заповіт на неї. Про це вона повідомила і [PERSON] - свою сестру, заперечень з боку останньої не було. Однак [PERSON] не встигла виконати свою обіцянку, оскільки померла раптом від серцевого нападу. Представник Старокутської сільської ради в судовому засіданні не заперечив, щодо задоволення первинного позову, а також подав до суду заяву, в якій просить суд вирішити дану справу на власний розсуд. (а.с. 85). Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи прийшов до наступного висновку: В судовому засіданні встановлено, що позивачка по первинному позові [PERSON] правомірно є спадкоємцем належного померлій, 03.11.2016 р. [PERSON] майна, так як вона є спадкоємцем другої черги, оскільки є сестрою померлої, а спадкоємців першої черги не має. З копії свідоцтва про смерть видно, що [PERSON] померла 03 липня 2016 року (а.с. 6); З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2017 року видно, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в смт. Кути вул. Снятинська, 126, Косівського району, Івано-Франківської області, оскільки нею не надано документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с. 11). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже позов [PERSON] слід завдовольнити. Стосовно позовних вимог [PERSON] суд прийшов до наступного. У ЦК України встановлено чіткий порядок спадкування за законом, в основу якого покладено таке. По-преше, закликання до спадкування в пронумерованому порядку (перша, друга і т.д. черги). По-друге, спадкують лише ті спадкоємці, які належать до черги, що закликається до спадкування, і навпаки, спадкоємці нижчої (наступної) черги не закликаються до спадкування в разі наявності хоча б одного спадкоємця попередньої черги, який не відмовився від прийняття спадщини або не був усунений від права на спадкування. По- третє, уся спадщина спадкується спадкоємцями відповідної черги порівну, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Правило черговості може бути змінено на підставі ст. 1259 ЦК України. Зміна черговості одержання права на спадкування це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Предявити позов про зміну черговості одержання права на спадкування мають право лише спадкоємці за законом. Відповідачами у такому спорі виступають спадкоємці за законом, які за загальним правилом черговості мають право на спадкування і не бажають добровільно допустити до спадкування спадкоємців подальших черг. Як зазначено в п. 5.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ «про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р., підставами для задоволення позову про зміну черговості одержання права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, установлених у судовому порядку: -здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); -матеріальне забезпечення спадкодавця; -надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання, приготування їжі, ремонт квартири; -тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; -безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх вищенаведених обставин. Як зазначається в п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 7, під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Законодавець виходить з того, що перебування спадкодавця у безпорадному стані робить неможливим зробити особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті або іншим чином розпорядитись майном на користь фактичного піклувальника, доглядача. Причому перебування спадкодавця у безпорадному стані протягом нетривалого часу безпосередньо перед смертю не породжує зміну черговості одержання права на спадкування, навіть за наявності інших обставин, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Отже позивачкою по зустрічному позову [PERSON] не доведено, що спадкодавець [PERSON] перебувала у безпорадному стані і не могла за життя виразити свою волю. Виходячи з вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому підстав для задоволення зустрічного позову не має. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 242, 331, 386, 392, 1216, 1220, 1224, 1233, 1234, 1241, 1247, 1251, 1259, 1262, 1264, 1265, 1268 ЦК України, та

Outcome: approved