Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення його від права спадкування. В обгрунтування позову зазначила, що у травні 2020 року померла її мати [PERSON] , як на день смерті була зареєстрована у с. Добрин Ізяславського району Хмельницької області. На день смерті матері належали дві земельні ділянки (паї) та житловий будинок у с. Добрин Ізяславського району. Спадкодавець 13 березня 2020 року склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла для позивачки. 17 червня 2020 року позивачка подала до Ізяславської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. До вересня 2019 року мати проживала у сина [PERSON] , який 02 вересня 2019 року зателефонував для сестри [PERSON] і сказав, що він відмовляється доглядати матір і запропонував забрати її до себе. [PERSON] прибула у м. Ізяслав і забрала матір. Відповідач відмовився передати матері паспорт, інші правовстановлюючі документи на нерухоме майно, та протиправно залишив їх у себе. Спадкодавець не могла зареєструвати місце проживання за новою адресою, не могла витребувати пенсію за новим місцем помешкання, звернутися в лікарню, до нотаріуса, щоб розпорядитися своїм майном. З вересня 2019 року мати не отримувала пенсію так як паспорт у себе тримав відповідач. В інтересах матері соціальний працівник [PERSON] написала заяву у правоохоронні органи щодо неправомірних дій відповідача. [PERSON] проживала у м. Рівне до 16 січня 2020 року, а з 16 січня стала проживати у м. Нетішин, де мешкає позивачка. Спадкодавиця потребувала медичної допомоги, однак через відсутність паспорта її не могли госпіталізувати. Пізніше після втручання працівників поліції відповідач погодився повернути документи [PERSON] . У березні 2020 року [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та її внучка [PERSON] разом із працівниками поліції прибули до місця проживання відповідача, де [PERSON] віддав для матері паспорт, при цьому був у стані сп`яніння та ображав матір нецензурною лайкою. Надалі вони поїхали до поштового відділення, де [PERSON] отримала пенсію за три місяці, а після цього у м. Нетішин, де нотаріус посвідчив заповіт на користь позивачки. Таким чином, відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, відсутність зору була у безпорадному стані. Він незаконно отримував пенсію матері, гроші від оренди землі і використовував їх в особистих інтересах. Також відповідач приховав паспорт та документи на житловий будинок, на землю, тобто перешкоджав спадкодавцеві розпоряджатися своїм майном, а також звернутися до лікаря. Не зважаючи на протиправну поведінку, [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття обов`язкової частки у спадщині матері. Заяву також подала сестра [PERSON] . Посилаючись на норми ч. 2 та ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, позивачка просить усунути відповідача [PERSON] від право на спадкування після смерті [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлений позов підтримала із наведених вище підстав. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти заявленого позову та вказав, що спадкодавиця [PERSON] проживала у с. Добрин до січня 2017 року, коли переїхала у м. Ізяслав і стала проживати у свого сина [PERSON] . У будинку сина вона була забезпечена всім необхідним - у неї була своя кімната, забезпечена харчуванням, необхідним доглядом. Оскільки вона була майже незряча, то весь час проводила у будинку або поряд із ним. На той час [PERSON] на підставі довіреності отримував пенсію за матір і забезпечував всі її потреби. На початку вересня 2019 року приїхала сестра відповідача [PERSON] і забрала матір до себе у Рівне. Відповідача на той час не було дома і він зміг передати для неї паспорт матері. В подальшому мати проживала у м. Рівне та м. Нетішин у своїх дочок. За цей період до нього особисто за паспортом ні сестра, ні інша уповноважена особа за паспортом матері не приїздили. Коли у березні 2020 року приїхала мати із племінницею, то він віддав паспорт. Із сестрами він практично не спілкувався, так же як і вони не хотіли з ним спілкуватися. Коли мати проживала у свої дочок, то для нього ніхто не звертався із пропозицією про надання будь-якої допомоги, також за допомогою до сестер не звертався і він, коли мати проживала разом із ним. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. [INFO] у віці 91 рік померла [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована в с. Добрин Ізяславського району Хмельницької області, спадщину після смерті якої прийняли троє дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать матеріали спадкової справи, наданої Ізяславською державною нотаріальною конторою. Починаючи із січня 2017 року і до 02 вересня 2019 року [PERSON] проживала із сім`єю сина - [PERSON] - у [ADDRESS] та перебувала на його утриманні. Як пояснили учасники справи за станом здоров`я [PERSON] була практично незрячою. 09 березня 2017 року [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх без винятку державних та інших органах і організаціях з численних питань, у тому числі зняття будь-яких грошових сум з її рахунків, в тому числі пенсії. Вказана довіреність була підписана [PERSON] через сліпоту [PERSON] і посвідчена державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Довбиш В.П. 23 березня 2017 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори був посвідчений заповіт [PERSON] , згідно якого все належне їй майно вона заповіла для внука [PERSON] . Даний заповіт підписаний [PERSON] за [PERSON] у присутності двох свідків через хворобу спадкодавця. 03 квітня 2018 року приватний нотаріус Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельський Ю.П. посвідчив договори купівлі-продажу житлового будинку, що в [ADDRESS] , а також земельної ділянки розміром 0,2500 га, на якій розташований зазначений житловий будинок. Вказані договори також підписувалися замість [PERSON] іншою особою у зв`язку із її сліпотою. Покупцем у вказаних договорах виступав [PERSON] 13 березня 2020 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла для своєї дочки [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Франовською Л.С. у присутності двох свідків, від імені [PERSON] підпис поставила [PERSON] 02 вересня 2019 року до житлового будинку відповідача приїхала [PERSON] , яка забрала матір до себе у м. Рівне. [PERSON] на той час не було вдома, його дружина сказала, що документи матері знаходяться у чоловіка. У січні 2020 року [PERSON] , дочка [PERSON] , звернулася до правоохоронних органів із заявою про те, що її дядько [PERSON] близько 4-х років тому забрав особисті документи і не повертає їх, у зв`язку з чим вона не може помістити бабушку на лікування до медичного закладу. 23 січня 2020 року заступник начальника ВДОП УПД ГУНП в Хмельницькій області Сівко О.В. опитав [PERSON] та записав з її слів, що у січні 2016 року її син [PERSON] приїхав у с. Добрин і фактично силою забрав до себе додому у м. Ізяслав. Також він забрав її документи: паспорт, пенсійне посвідчення, документи на господарство в с. Добрин, на земельний пай. З того часу вона не отримувала пенсії а також коштів за пай. Ніяких документів про представництво її інтересів у будь-яких інстанціях для [PERSON] вона не надавала. 02 вересня 2019 року [PERSON] зателефонував до [PERSON] і сказав, щоб вона забрала матір, оскільки також повинна її доглядати. 13 березня 2020 року [PERSON] разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приїхали автомобілем до відповідача і він віддав для матері паспорт та пенсійне посвідчення. Після цього вони поїхали у поштове відділення, там для [PERSON] виплатили пенсію за 3 місяці, а надалі вони поїхали в м. Нетішин, де нотаріус посвідчила заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Із березня і до дня смерті [INFO] [PERSON] проживала у своєї дочки [PERSON] в м. Рівне. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 206/2020р. після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 цього Кодексу визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1241 Цивільного кодексу України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець)та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова) частка. Позивачка [PERSON] зазначила, що після смерті [PERSON] право на спадкування обов`язкової частки майна має [PERSON] , як повнолітній непрацездатний спадкоємець першої черги у спадкуванні, однак просить усунути його від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України, посилаючись на те, що він ухилявся від надання спадкодавцю допомоги, враховуючи його безпорадний стан, хоча міг надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Під час розгляду справи, встановлено, що [PERSON] із січня 2017 року і дня смерті почергово проживала у свої дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування [PERSON] у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення відповідача [PERSON] від надання матері такої допомоги. Суд вважає, що сторона позивача у порушення вимог ст.81 ч.1 ЦПК України не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Свідчення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на вказують про обставини перебування [PERSON] у безпорадному стану та відмови відповідача від надання матері належної допомоги, а лише свідчать про особисті неприязні стосунки між спадкоємцями. Свідчення спадкодавиці [PERSON] , які вона надавала працівнику поліції 23 січня 2020 року про те, що на вчинення будь-яких дій вона [PERSON] не уповноважувала, спростовуються нотаріально посвідченою довіреністю та договорами купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1224, 1241, 1258, 1261 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed