Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 24.01.1014 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між сторонами розірвано. Вони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідно до рішення Луцького міськраионного суду від 30.04.2015 року вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 18.02.2015 року до досягнення старшою дитиною повноліття. З того часу відповідач сплачував аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, крім останніх двох місяців. Додаткових витрат на утримання дітей не надавав. Вона вдруге одружилась і здійснює догляд за дитиною [PERSON], [INFO] який народився в шлюбі з [PERSON]. З червня по вересень 2016 року [PERSON] здійснювалось лікування зубів у лікаря стоматолога. Курс лікування був повністю оплачений нею в розмірі 4580 грн. Крім того, [PERSON] відвідує секцію басейну при ДЮСШ вартість абонементу складає 220 грн. на місяць. Нею було сплачено 880 грн. за відвідування сином даної секції. Крім того, за відвідування синами дошкільного навчального закладу нею було сплачено 3021 грн. З врахуванням тієї обставини, що вона не працює, оскільки здійснює догляд за найменшою дитиною, аліменти відповідач платить нерегулярно, і розміру аліментів вистачає лише на забезпечення найнеобхіднішого для дітей. Добровільно відшкодовувати додаткові витрати або оплачувати їх наперед відповідач не погоджується. Враховуючи принцип рівності між батьками та необхідність всебічного розвитку дітей, відповідач повинен сплатити половину понесених нею додаткових витрат на утримання дітей, що складає 4240,50 грн. = ((4580+880+3021)/2). В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених вище та просила їх задовольнити. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що не має можливості сплатити зазначену в позові суму коштів, оскільки на даний час не працює, має іншу сімю та малолітню дитину від іншого шлюбу, яка перебуває на його утриманні, винаймає квартиру, в якій проживає з сімєю. Ствердив, що відвідує своїх малолітніх дітей від першого шлюбу періодично та витрачає на них відповідні кошти, крім сплати аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов частково підставний, обґрунтований і підлягає до часткового задоволення. З свідоцтв про народження серії 1-ЕГ № 120337, серії 1-ЕГ № 158099 вбачається, що [PERSON] дійсно є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], які на даний час проживають разом з матірю. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.07.2014 року. Відповідно до Рішення Луцького міськрайонного суду від 30.04.2015 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 18.02.2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до частини 1\~статті 185 Сімейного кодексу України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18\~Постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~слід звернути увагу судів на те, що до передбаченої\~ст. 185 СК\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При ухваленні рішення про задоволення позову, суд зобовязаний навести особливі обставини, які б свідчили б про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом. З історії стоматологічного хворого від 23.06.2016 року [PERSON], [INFO] вбачається, що останній за період з 23.06.2016 року по 19.09.2016 року девять разів відвідував лікаря стоматолога та проводилось відповідне лікування. Згідно квитанцій про оплату лікування в лікаря стоматолога позивачкою сплачено курс лікування на загальну суму 4580 грн. У свою чергу, відвідування плавання дитиною не\~\~свідчить про його подальше відвідування по досягненню дитиною повноліття, а в переважній більшості відноситься до загального розвитку дитини, це є не обов'язковим, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, а тому не може бути віднесено до додаткових витрат, які підлягають обов'язковому стягненню із відповідача. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] наділений особливими здібностями в заняттях плаванням і це потребує подальшого розвитку. В той же час, відвідування дошкільного навчального закладу є не обов'язковим, а тому витрати на навчання не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, а є основними витратами по утриманню дитини, в тому числі за рахунок аліментів. Відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4\~статті 60 ЦПК\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина вартості витрат, повязаних з лікуванням зубів у лікаря стоматолога, що становить 2290 грн. Задовольняючи вимоги представника позивачки про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано ст. 8, ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року № 13-рп2000, Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009, Рішення від 11.07.2013 року № 6-рп 2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яку таку допомогу надає, має бути адвокатом. При цьому, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка її надає. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4991-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначений вказаним Законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій, копіювання документів, витребування документів і т.п.). При цьому зазначені витрати мають бути документально підтверджені з поданням відповідного розрахунку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачкою витрати на правову допомогу документально підтверджені і зокрема: договором про представництво та надання правової допомоги від 14.11.2016 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 16.02.2017 року про сплату позивачкою 1000 грн. та розрахунком витрат на правову допомогу. Зазначена сума є співмірною з наданням такої допомоги. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial