Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу позики. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 16 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] Факт отримання грошей стверджується письмовою розпискою, написаною відповідачем в момент передачі грошей. Позикодавець надав позичальнику строкову позику в розмірі 28\~000,00 гривень. Згідно умов договору позики, термін повернення позики - 16 квітня 2014 року. Зважаючи на дату повернення відповідач порушила взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення отриманих в позику коштів. На момент подання даної позовної заяви відповідач не повернула позичених коштів в сумі 28\~000,00 гривень. Враховуючи факт порушення відповідачем її зобовязання в частині повернення позики, [PERSON] було нараховано індекс інфляції в розмірі 35\~616,00 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 773,26 гривень. Слід зазначити, що незаконними діями [PERSON] позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її законних майнових прав та звичного способу життя, оскільки вона позичила майже всі свої кошти у неї не було засобів для існування та вимушена позичати гроші у своїх близьких та рідних. Оцінює завдану моральну шкоду розміром 2 000 грн. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача суму отриманої та неповернутої позики в розмірі 28\~000,00 грн., 3% річних в сумі 773,26 грн., інфляційні втрати в розмірі 35\~616,00 грн., а всього на загальну суму 64\~389,26 грн., 2\~000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, жодних заперечень, доказів, суду не подала, хоча належним чином була повідомлена про день і час розгляду справи, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, по наявних доказах, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: 1)\~договори та інші правочини; 2)\~створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3)\~завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4)\~інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом при розгляді справи встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 7). Факт отримання грошей стверджується письмовою розпискою, написаною відповідачем в момент передачі грошей (а.с. 8). Позикодавець надав позичальнику строкову позику в розмірі 28\~000,00 гривень. Згідно умов договору позики, термін повернення позики - 16 квітня 2014 року. Зважаючи на дату повернення відповідач порушила взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення отриманих в позику коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між позивачем та відповідачем 16 жовтня 2013 року укладений договір позики. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у договорі безпроцентної позики визначений 16 квітня 2014року. Ні 16.04.2014 року, як це було передбачено договором позики, ні на час звернення до суду, відповідач свого зобовязання не виконала, позичених грошей не повернула. Станом на час розгляду справи судом позика не повернута. Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за субєктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем. Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобовязання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до договору та ст. 1049 ЦК України відповідач взяв на себе зобовязання повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем. Крім того в силу ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] належним чином взяті на себе зобовязання з повернення грошових коштів [PERSON] не виконала. В результаті чого в неї станом на 17.03.2015 року виникла заборгованість перед [PERSON] в розмірі 28\~000,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 773,26 грн., інфляційні втрати в розмірі 35\~616,00 грн. Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 64\~389,26 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації ,ступеня вини особи,яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин,які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні цивільно-правового спору в основу свого рішення суд покладає лише норми права і не вправі покликатися на інші соціальні норми, зокрема норми моралі. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не представлено достатніх доказів її заподіяння. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 644,00 гривні.

Outcome: approved