Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що 19 серпня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції у Вінницькій області зареєстрований шлюб між нею [PERSON] і відповідачем в даній справі [PERSON]. Актовий запис № 30. В даному шлюбі у них [INFO] року народилася дочка - [PERSON]. Дочка проживає зі мною і проживатиме з нею після розірвання шлюбу. Спільне майно відсутнє. Фактично їх шлюб розпався. Вони з відповідачем проживають окремо на протязі останніх півроку. Причиною припинення шлюбних відносин та спільного проживання стало те, що у них різні характери, погляди на життя, на взаємні права та обовязки. Між ними часто виникали конфлікти і вони втратили взаємні почуття. За таких обставин подальше збереження даного шлюбу суперечить її інтересам. Примирення між ними неможливе. Позову до того самого відповідача з тим самим предметом позову з тих самих підстав вона не подавала. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Стягнути з відповідача на її користь судові витрати : судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу згідно квитанції про сплату. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 19 серпня 2014 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Мають дочку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження. Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 704,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 400 грн., що стверджується квитанціями (а.с. 1, 7).

Outcome: approved