Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 23.08.2014 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . В заяві посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрату почуття любові та поваги один до одного. З кінця березня 2020 року між ними припинені шлюбні стосунки. З того часу вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Дитина залишилася проживати з нею. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Просить шлюб розірвати. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Суду додатково пояснила, що сімейне життя з відповідачем не склалося, між ними часто виникали сварки через те, що чоловік грав в ігрових автоматах, через що виникали борги. Свідком сварок часто була їхня дитина, що негативно позначалося на її психічному стані. Вважає подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить їх інтересам. Просить позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що він втратив довіру до дружини, дійсно між ними часто виникали сварки з різних причин. Проти розірвання шлюбу він не заперечує. Дитина залишилася проживати з дружиною, на утримання дитини з нього стягнуто аліменти. Вислухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23.08.2014 відділом ДРАЦС по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №527 (а.с.5). У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка на цей час проживає спільно з матір`ю. Причиною розірвання шлюбу є втрата взаєморозуміння, довіри та кохання один до одного, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин з кінця березня 2020 року. З того часу вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Обоє прийшли до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливими. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу, згідно із ч.1 ст. 110 СК України, може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із квитанцією №82947 від 21.04.2020р. позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено 840,80 гривень судового збору. Отже з державного бюджету позивачу має бути повернуто 50% судового збору у розмірі 420,40 грн. Інші 50% судового збору у розмірі 420,40 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідач на користь позивача.

Outcome: approved