Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому на підставі державного акта [NUMBER] земельну ділянку загальною площею 2,86 (2,11 + 0,75) га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області. Вона (позивач) вважає, що є спадкоємцем [PERSON] четвертої черги за законом, оскільки починаючи з 1992 року і по день смерті [PERSON] перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, проживали та були зареєстровані разом у [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, підтримували та піклувалися один про одного. Перед смертю [PERSON] вона (позивач) здійснювала за ним догляд, а після смерті - організовувала поховання. У період спільного проживання ні вона (позивач), ні [PERSON], у зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували. Вона (позивач) вказувала, що не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на зазначену земельну ділянку у зв'язку із відсутністю документів, які б підтверджували факт її проживання однією сім'єю із [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, та втратою оригіналу правовстановлюючого документа. [PERSON] просила суд: - встановити факт її проживання однією сім'єю разом із [PERSON], який помер [INFO], починаючи з 1992 року і до часу відкриття спадщини після його смерті; - визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 2,86 га, яка належала померлому [PERSON], у порядку спадкування за законом після його смерті. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, які зазначені у позовній заяві, у зв'язку із похилим віком та поганим станом здоров'я просила розгляд справи проводити без її участі, позов задовольнити. Представник Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги [PERSON], не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що вони добре знали покійного [PERSON], який співмешкав та проживав з [PERSON] у її будинку близько 20 років. [PERSON] працював у колгоспі та отримав пай. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть (а.с. 21). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку загальною площею 2,86 га із земель колишнього КСП імені Фрунзе, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, на його ім'я було виписано та видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів за № 313 від 19 березня 2004 року, що підтверджується копією державного акта (а.с. 6) та повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21 червня 2017 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27 лютого 2018 року (а.с. 26), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. З повідомлення Носівської районної державної нотаріальної контори № 257/01-16 від 27 лютого 2018 року (а.с. 24) вбачається, що спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилася. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що починаючи з 1992 року і по [INFO] [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали та були зареєстровані у [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, підтримували та піклувалися один про одного, у період спільного проживання у зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували, що підтверджується показаннями свідків та копією домової книги (а.с. 7-10). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини необхідне позивачу для реалізації права, як спадкоємця четвертої черги за законом, на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] Законом не визначено іншого порядок встановлення зазначеного факту. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] четвертої черги за законом, а тому, з урахуванням відсутності у [PERSON] спадкоємців за законом попередніх черг, має право на спадкування після його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що позивач постійно проживала разом із [PERSON] у [ADDRESS], на час відкриття спадщини після його смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 110 від 10 січня 2018 року (а.с. 11), а тому вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті. З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка на підставі державного акта [NUMBER] належала [PERSON], у зв'язку із відсутністю документів, які б підтверджували факт її проживання однією сім'єю із [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 27). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У судовому засіданні встановлено, що оригінал державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] втрачено, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 14). Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкову земельну ділянку також підлягають задоволенню.

Outcome: approved