Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 01 квітня 2015 року помер її батько [PERSON] в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: будинку з господарськими будівлями та спорудами № 11 по вул. Колгоспна в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, що належав померлому згідно даних Вороновицької селищної ради. Однак, свідоцтво про право власності на даний житловий будинок батько за життя не отримав. В звязку з цим позивачка не має можливості оформити свої спадкові права після смерті батька в нотаріальній конторі. 29 січня 2007 року батько [PERSON] склав заповіт, яким заповідав [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він буде мати право. Даний заповіт посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 41. Осіб, що мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті 01 квітня 2015 року [PERSON] немає. Позивачка спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла, так як у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори, на частину спадкового майна 27 грудня 2016 року [PERSON], державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № 163 площею 2,2848 гектари, зареєстроване в реєстрі за № 2-5049 на земельну ділянку 2, 2848 гектарів. Таким чином, спадкодавець [PERSON] за життя мав законне право зареєструвати своє право власності на дане нерухоме майно, але в звязку зі смертю його правоздатність припинилася, а тому позивачка змушена звернутися до суду для реалізації свого права в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з прибудовами, з господарськими будівлями та спорудами № 11 по вул. Колгоспна в смт. Вороновиця Вінницького району. Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримує повністю, змін та доповнень немає, просить вимоги позову задоволити. Відповідач по справі, представник Вороновицької селищної ради, в особі голови - при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 01 квітня 2015 року помер спадкодавець [PERSON] в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 318372 від 02.04.2015 року (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: будинку з господарськими будівлями та спорудами № 11 по вул. Колгоспна в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, що належав померлому згідно даних Вороновицької селищної ради (а.с.9-11), однак, свідоцтво про право власності на даний житловий будинок батько за життя не отримав. За життя 29 січня 2007 року батько [PERSON] склав заповіт, яким заповідав [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він буде мати право. Даний заповіт посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 41 (а.с.5). 14 березня 1989 року померлий [PERSON] розірвав шлюб з дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 392086 від 14.03.1989 року (а.с.6). Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та позивачкою [PERSON] як між батьком та дочкою підтверджується копією свідоцтва про народження останньої, де в графі «батько» вказано «Князюк Віктор Савович» (а.с.7). 27 квітня 1985 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Творун» (а.с.7). На частину спадкового майна 27 грудня 2016 року [PERSON], державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № 163 площею 2,2848 гектари, зареєстроване в реєстрі за № 2-5049 на земельну ділянку 2, 2848 гектарів (а.с.8). Відповідно до довідки № 02-29/46 від 19.01.2017 року виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, що [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] по день смерті 01.04.2015 року (а.с.16). З довідки № 02-29/48 від 19.01.2017 року виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, вбачається, що згідно земельно-облікової документації за будинком № 11 по вул. Колгоспна рахується земельна ділянка загальною площею 0,49 га в т.ч.: 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,34 га для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка знаходилася в користуванні [PERSON] не приватизована (а.с.18). Однак оформити свої спадкові права по заповіту позивачка не має можливості оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок померлий [PERSON] не отримав, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії Вінницької районної державної нотаріальної контори від 31.01.2017 року за вих. № 195/02-31 (а.с.19). Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути\~\~визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved