Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона у період з 04 червня 2015 року по 19 серпня 2019 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем. Оскільки після звільнення повний розрахунок з нею проведено не було, [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь 16631,12 грн. невиплаченої заробітної плати, 98,12 грн. компенсації втрати частини заробітку. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому повідомив, що позивачу у справі [PERSON] частково були виплачені кошти у сумі 1000 гривень, а саме 12.11.2019 року виплачено 1000 гривень. При прийнятті рішення у справі покладався на розсуд суду та просив врахувати виплачені суми грошових коштів. Дослідивши матеріали справи, врахувавши відзив представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] позивач 04.06.2015 року була прийнята до КЖРЕП-1 на посаду кур`єра. (а.с.10). 19 серпня 2019 року на підставі наказу № 376-к [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв`язку з скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 12). Згідно з довідкою директора КЖРЕП-1 Ткаченко Л.А. від 02.12.2019 року, станом на 01.12.2019 року [PERSON] не виплачено заробітну плату у розмірі 15631,12 гривень. Вказані обставини про наявність заборгованості по заробітній платі та компенсацію втрати частини заробітку відповідач визнав частково, а тому суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині задовольнити з урахуванням виплаченої суми заборгованості [PERSON] . Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. З наведеного суд робить висновок, що невиплата заробітної плати, а потім і розрахунку при звільненні, позбавила позивача можливості продовжувати звичайний спосіб життя. Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За змістом ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в сумі 15631 грн. 12 коп. заборгованості по заробітній платі та компенсацію втрати частини заробітку у сумі 98,12 гривень. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення то судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно до суми до розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, отже з відповідача на користь держави слід стягнути 768 грн. 40 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial