Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 08 грудня 2014 року в с. Ворочево Перечинського району померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з належними до нього господарськими будовами та спорудами № 212 в с. Ворочево Перечинського району. Так, ще за життя [PERSON] склала заповіт, яким своє майно, житловий будинок і все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла йому. Оскільки він фактом спільного проживання з матірю прийняв спадщину та хоче оформити таку за нею, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити та не стягувати на його користь понесені ним судові витрати з відповідача. Представник Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2014 року померла матір позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 177933, виданим виконкомом Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 08 грудня 2014 року (а. с. 4, 5-6, 36). Також встановлено, що згідно довідки Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 190 від 11 травня 2017 року, виданої відповідно до запису погосподарської книги № 7 (на 2011-2015 роки), особовий рахунок № 217, [PERSON], яка померла 08 грудня 2014 року, була головою домогосподарства № 212 в с. Ворочево Перечинського району Закарпатської області (а. с. 9). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті все своє майно, що належатиме їй на день смерті, в тому числі житловий будинок з усіма господарськими і побутовими будовами та спорудами, що знаходиться в с. Ворочево, № 212 Перечинського району, заповіла своєму сину [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 29 жовтня 2007 року, посвідчений секретарем Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 30 (а. с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно довідки Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 189 від 11 травня 2017 року на день смерті [PERSON] і в строк до 08 червня 2015 року в будинку № 212 в с. Ворочево Перечинського району Закарпатської області був зареєстрований, зокрема, її син [PERSON], [INFO] (а. с. 10). Відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 69/01-16 від 13 червня 2017 року спадкова справа на майно померлої 08 грудня 2014 року [PERSON] не заведена (а. с. 33). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 60/01-16 від 11 травня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на житловий будинок № 212 в с. Ворочево Перечинського району не зареєстроване (а. с. 8). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи вищенаведене та те, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, у тому числі й на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовився від прийняття останньої (а. с. 9, 10, 33), а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли таку після смерті [PERSON], немає, тому позивач вважається таким, що її прийняв одноосібно. Оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 11 травня 2017 року позивачем [PERSON] сплачено 640 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з поданої позивачем заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені ним судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 640 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved