Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 14.05.2019 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 13. Неповнолітніх дітей на час звернення до суду з позовом у них немає. Позивачка зазначає, що після укладення шлюбу, через незначний проміжок часу, шлюбні відносини з відповідачем у них стали погіршуватися, що призвело до припинення сімейного життя. Понад один рік вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 14.05.2019 року між нею та [PERSON] , розірвати. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак її представник, адвокат Ковач І.В. подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов просить задовільнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, однак до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що проти позову не заперечує. Дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з виданого свідоцтва серії [NUMBER] від 14.05.2019 про шлюб, 14.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 13. Судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на життя, спільного господарства не ведуть та протягом останнього року подружнім життям не проживають. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і відповідача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Неповнолітніх дітей на час звернення до суду з позовом, сторони не мають. Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved