Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на 61/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 103, 6 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - 61/100 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , яка належала йому після перерозподілу ідеальних часток в домоволодінні, на підставі рішення Виконкому Московської районної ради депутатів трудящих м.Харкова № 114 від 22.08.1967р. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були: його дружина [PERSON] та його син, чоловік позивача, [PERSON] . Спадщину після свого чоловіка та батька спадкоємці прийняли, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією будинкової книги. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися. [INFO] [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - 61/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був її син, чоловік позивача, [PERSON] . Спадщину після смерті своєї матері він прийняв, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією будинкової книги. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався. [INFO] [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - 61/100 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були: позивач - його дружина, відповідач [PERSON] - його син та відповідач [PERSON] -його син. Спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] позивач прийняла, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією будинкової книги. Відповідачі спадщину після смерті батька не прийняли та на неї не претендують. 08 листопада 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лантьєвої В.В. із заявою про прийняття спадщини. Під час збирання документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] була отримана довідка з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.12.2019р. № 1073874, з якої вбачається, що 61/100 частка житлового будинку з надвірними будинками по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року не зареєстрована за [PERSON] після перерозподілу ідеальних часток, на підставі рішення № 114 від 22.08.1967 року, виданого Виконкомом Московської районної Ради депутатів трудящих. З якої причини [PERSON] не зареєстрував належну йому частку домоволодіння, позивачу не відомо. Обов`язкової реєстрації права власності після перерозподілу ідеальних часток в житловому будинку у 1967 році законодавством передбачено не було. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лантьєвої В.В. № 02-/31 від 14.01.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що право власності спадкодавця на 61/100 частку житлового будинку з надвірними будинками по [ADDRESS] не зареєстровано. Через відсутність реєстрації 61/100 частки спадкового домоволодіння по [ADDRESS] , яке належало свекру позивача, а потім її чоловікову, позивач не має можливості оформити свої спадкові права через нотаріальну контору. Це і стало приводом для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.03.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08 травня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Соловей Л.М. задоволено. Витребувано у Приватного нотаріуса ХМНО Лантьєвої Віри Валентинівни копію спадкової справи за відкритої за заявою [PERSON] , на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . 05 травня 2020 року на виконання ухвали суду про витребування доказів на адресу суду надійшла копія спадкової справи №41/2019 після [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Встановлено порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів. Представник позивача [PERSON] - адвокат Соловей Л.М., яка діє на підставі ордеру про надання правової допомоги, в судове засідання не з`явилася, 12.08.2020 року подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. 30 березня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити (Вх№7533 від 30.03.2020 року). У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного висновку. Враховуючи те, що спадщина відкрилася у період чинності ЦК (1963р.), застосуванню підлягають норми вказаного закону. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 524 ЦК (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК (1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно положень ст. 549 ЦК (1963 р.) спадкоємець визнається таким, що прийняв спадок у наступних випадках: 1) коли він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) коли він подав нотаріальному органу по місцю відкриття спадку заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що Октярбським Відділом запису актів громадянського стану м.Харкова 31 травня 1972 року зроблено актовий запис № 2720 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву від 26.12.2019 року, яка міститься у спадковій справі № 41/2019 до мана померлого [INFO] [PERSON] , за наявними в архіві даними, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори за 1972-2000 роки, за даними Третьої Харківської державної нотаріальної контори за 1972-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальних контор не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 158). З інформації Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, яка є правонаступником Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, від 03 грудня 2019 року вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ за 1993-2019 роки спадкова справа щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилася, заяви про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 146). Дружина [PERSON] - [PERSON] , 1900 року народження (а.с. 24) після смерті чоловіка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрвоана зі спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується відомостями Домової книги (а.с. 30-35). Позивач стверджує, що її чоловік - [PERSON] , [INFO] , прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] оскільки був сином вказаних осіб та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проте, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був сином [PERSON] та [PERSON] , зокрема свідоцтва про народження, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження тощо. [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом запису актів громадянського стану м.Харкова 26 квітня 1993 року зроблено актовий запис № 6506 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка, як стверджує позивач, складається з 61/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 103, 6 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м. На думку суду позивачем не доведено, що нерухоме майно, про яке йдеться у позові входить до складу спадщини після смерті [PERSON] . Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, з Типового договору про право забудови від 15 вересня 1949 року вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] ) був збудований у 1939 році, площа будинку не вказана (а.с. 26-27). З постанови Виконкому Сталінської райради депутатів трудящих від 16.ІІІ-1948 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] запропоновано в РЖУ оформити домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (нині - 137) відповідним договором (а.с. 28). Згідно рішення № б/н, датованого 1967 роком, виконкомом Московської райради депутатів трудящих, за заявами співвласників домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] вирішено перерозподілити ідеальні долі по фактичному користуванню співвласників таким чином: [PERSON] - 39/100 частини домоволодіння замість 1/2 частини; [PERSON] - 61/100 частини домоволодіння замість 1/2 частини. Зобов`язано райжилуправління Московського району м.Харкова видати вказаним особам свідоцтва про право власності згідно перерозподілених часток (а.с. 7). З вказаного рішення також вбачається, що при його прийняті було досліджено висновок Харківського міського бюро технічної інвентаризації про перерозподіл ідеальних долей співвласників в зв`язку із здійсненими прибудовами до житлового будинку літери «А-1», узаконених Рішенням виконкому Московського району м.Харкова № 35 від 21/П-1967 рік. Суду не надано ні вказаного висновку БТІ, ні зазначеного рішення виконкому. Згідно довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів № 1073874 від 06.12.2019 року, виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, право власності на 39/100 будинку [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] 61/100 частка вказаного будинку станом на 31.12.2012 року не зареєстрована за [PERSON] після перерозподілу ідеальних часток на підставі рішення № 114 від 22.08.1967 року, виданого Виконкомом Московської районної Ради депутатів трудящих (а.с. 11). Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Такої ж позиції притримується і Верховний Суд України у Постанові судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 13 червня 2012 року (справа № 6-54цс-12). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року (була чинна до 13.12.1995 року) реєстрації підлягають усі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать зокрема громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої ради депутатів трудящих. Пунктом 7 даної Інструкції зазначено, що реєстрація здійснюється на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів). Проте, з матеріалів справи неможливо встановити якою була площа спірного майна на момент смерті [PERSON] у 1972 році, [PERSON] та [PERSON] у 1993 році. Матеріали спадкової справи, витребуваної судом, містять копію Експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку літера А-1 по [ADDRESS] , виготовлену 11.04.1984 року, з якої вбачається, що загальна площа домоволодіння складає 102,2 кв.м. (а.с. 101). До позову долучено також копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 05 грудня 2019 року, з якого вбачається, що загальна площа будинку складає 103,6 кв.м. Окрім того, у 1995 році до частини вказаного житлового будинку під літерою «А-1» було здійснено реконструкцію тамбура (а5) та ганку (а6) (а.с. 16). Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що 61/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 103, 6 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м., про визнання права власності на які просить позивач, були успадковані [PERSON] та відповідно до положень ст. 1218 ЦК України в ходять до складу спадщини після смерті останнього.

Outcome: dismissed