Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] її батьком та зобов'язання Відділ реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції внести зміни до актового запису про її народження, виключивши відомості про [PERSON], вказавши батьком [PERSON] Вимоги мотивує тим, що вона є біологічною донькою [PERSON], проте за документами записана донькою [PERSON], який на час її народження був чоловіком її матері [PERSON]. Вона народилася [INFO] внаслідок великого взаємного кохання її біологічних батьків [PERSON] та [PERSON]. Через деякий час після її народження її мати припинила зустрічатися з [PERSON] та продовжила жити у шлюбів з [PERSON] аж до його смерті у 1984 році. Залишившись вдовою її мати у 1986 році знову почала зустрічатися з [PERSON] та одружилася з ним у 1988 році. Її батьки прожили у злагоді та любові більше 23 років до [INFO] коли її мати пішла з життя через відмову серця. З часу їхнього спільного мешкання однією сім'єю [PERSON] взяв на себе всю відповідальність за неї, брав участь у її вихованні, допомагав у навчанні, забезпечував фінансово протягом навчання та роботи. У подальшому вона матеріально підтримувала батьків. На даний час її батькові 89 років, вона намагається надавати батькові доньківську увагу, моральну підтримку, грошову допомогу. За життя її батьків питання про батьківство у їхній родині не піднімалося. Проте на сьогодні визнання батьківства [PERSON] щодо неї є важливою, цінною та невід'ємною складовою її подальшого життя, тому що це є відновлення справедливості та установлення істини її народження, а також необхідно для отримання права на спадщину. Факт біологічного батьківства [PERSON] відносно неї з достовірністю 99,9 % підтверджений молекулярно-генетичним дослідженням, згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 07.06.2016 року. В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснила, що за життя її батьки не повідомляли про те, що відповідач є її біологічний батько, про це вона дізналася вже після смерті батька та матері від [PERSON] Відповідач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити позов, пояснив, що своє батьківство по відношенню до [PERSON] він не оспорював, так як потреби у цьому не було, сім'я [PERSON] жили всі разом, на даний час він хоче передати спадщину доньці. Суд вислухавши пояснення позивача, відповідача, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження, позивач [PERSON] народилася [INFO], її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). З пояснень позивача, вона народилася під час перебування у зареєстрованому шлюбі її матері [PERSON] з [PERSON], її батьки за життя не повідомляли її про фактичне батьківство стосовно неї [PERSON] Як роз»яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з'ясування питань, пов'язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, частинами 2, 3 статті 53 якого встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно ст. 54 Кодексу про шлюб та сім'ю України, батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Підстави та порядок оспорювання батьківства (материнства) встановлено ст. 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якою визначено, що особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини. З урахуванням системного аналізу норм сімейного законодавства суд приходить до висновку, що позивач, яка народилася у період перебування її батьків у зареєстрованому шлюбі, за правовим статусом, як дитина стосовно якої проведено реєстрацію записів відомостей про її матір та батька, не є суб'єктом звернення до суду з вимогами про оспорювання її батьківства. У зв'язку з цим наданий позивачем висновок спеціаліста у галузі судово-медичної генетичної ідентифікації від 07.06.2016 року на підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] правового значення для вирішення даної справи не має. За викладених обставин позов задоволенню не підлягає, так як не ґрунтується на нормах законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed