Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», [PERSON], [PERSON] про скасування розпоряджень, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просила суд скасувати розпорядження [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради № 942 «Про передачу квартир у власність громадян» від 26 липня 2001 року; скасувати розпорядження [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради № 1921 від 24 жовтня 2006 року «Про внесення змін до розпорядження [PERSON] районної адміністрації № 942 від 26.07.2001 року», визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 218978 з від 24 жовтня 2006 року та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 18, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого,35 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є співвласницею квартири № 18, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 35. Іншими співвласниками нерухомого майна є [PERSON], [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON]. 26 липня 2001 року [PERSON] районна адміністрація прийняла розпорядження № 942 «Про передачу квартир у власність громадянам», яким вирішено передати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 35/18, а згідно розпорядження [PERSON] районної адміністрації № 1921 від 24.10.2006 року «Про внесення змін до розпорядження [PERSON] районної адміністрації № 942 від 26 липня 2001 року» внесено зміни в додаток до розпорядження [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради від 26.07.2001 року №942 «Про передачу квартир у власність громадянам», а саме в пункті 14 графи 2 замість слів «Гаврилюк Любов Іллівна» читати «Гаврилюх Любов Іллівна». На виконання вказаного розпорядження, 24 жовтня 2006 року відділом приватизації [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради посвідчено належність квартири, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 35 на праві спільної сумісної власності гр.: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та відповідно видано свідоцтво про право власності на квартиру № 218978 з. Після чого проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 12916231 від 15.12.2006 року. 20 березня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 061633. Оскільки на момент винесення спірних розпоряджень та видачі свідоцтва про право власності один із співвласників нерухомого майна помер, а тому вважає, що розпорядження [PERSON] районної адміністрації, свідоцтво про право власності на квартиру № 218978 з були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України та підлягають скасуванню, в тому числі і державна ресторація права власності на дану квартиру. А тому для захисту свого права та інтересу змушена звернутись до суду. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дала пояснення аналогічні викладеним у уточненій позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради та ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засіданні не зявилися, однак подали заяви, що містяться у матеріалах справи, з яких видно, що вони просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги визнають, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20 березня 2002 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 061633. 26 липня 2001 року [PERSON] районна адміністрація прийняла розпорядження № 942 «Про передачу квартир у власність громадянам», яким вирішено передати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 35/18, та згідно розпорядження [PERSON] районної адміністрації № 1921 від 24.10.2006 року «Про внесення змін до розпорядження [PERSON] районної адміністрації № 942 від 26 липня 2001 року» внесено зміни в додаток до розпорядження [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради від 26.07.2001 року №942 «Про передачу квартир у власність громадянам», а саме в пункті 14 графи 2 замість слів «Гаврилюк Любов Іллівна» читати «Гаврилюх Любов Іллівна». 24 жовтня 2006 року відділом приватизації [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради посвідчено належність квартири, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 35 на праві спільної сумісної власності гр.: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та відповідно видано свідоцтво про право власності на квартиру № 218978 з. Факт проведення державної реєстрації права власності на квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 12916231 від 15.12.2006 року. Після смерті [PERSON], спірними розпорядженнями [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради № 942 та № 1921, свідоцтвом про право власності на квартиру № 218978 з [PERSON] разом зі іншими співвласниками було передано у власність нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 35/18. Крім цього, після смерті [PERSON] по справі було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 12916231 від 15.12.2006 року. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Відповідно до п.5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству України від 15 вересня 1992 р. №56, чинного на час приватизації спірної квартири, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сімї з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ст.5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду та Положення про порядок передачі квартир у власність громадянам, затвердженого\~наказом Держжитлокомунгосп № 56 від 15 вересня 1992 року, житло шляхом приватизації передається у власність громадян України, які постійно проживають у квартирі або за якими зберігається право на житло. Згідно ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду відповідний орган приватизації на підставі свого рішення передає займані квартири в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири. Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім»ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення (п.20 Положення). У довідці вказуються члени сімї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло (п.21 Положення). Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сімї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються (п.23 Положення). Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів; орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки та видає розпорядження (п.24 Положення). Зважаючи, що на момент проведення приватизації займаної квартири [PERSON] помер, в органу приватизації були відсутні правові підстави для внесення її в акти по приватизації такої квартири згідно вимог ст.ст. 5,\~8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Враховуючи вказану норму закону померлий на час винесення спірних розпоряджень та видачі спірного свідоцтва про право власності на квартиру, проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно не міг набути право власності на спірне майно. А тому [PERSON] районна адміністрація Львівської міської ради не вправі була виносити рішення про оформлення права власності на квартиру за померлою особою, видавати спірне свідоцтво про право власності на майно померлій особі, а ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» реєструвати право власності на нерухоме майно за померлою особою. Відповідно д ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ч.1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Стаття 346 ЦК України передбачає, що право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Тому вказані розпорядження, свідоцтво та реєстрація винесені, видані та здійснені в порушення вимог закону та підлягають скасуванню та визнанню недійсними. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved