Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Підволочиської об`єднаної територіальної громади (Підволочиської селищної ради) Тернопільської області про визнання за нею права власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того просить встановити, що заповіт посвідчений 23 грудня 1996 року за № 35 на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до заповіту, посвідченого23 грудня 1996 року, є спадкоємцем щодо усього належного [PERSON] майна, проте при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, а також у зв`язку з розбіжністю у записі прізвища спадкоємця у пред`явлених нею документах. Стверджує, що запис у заповіті прізвища « [PERSON] » замість « [PERSON] » є технічною опискою, правовстановлюючий документ власником не виготовлявся оскільки згідно законодавства, чинного на час виникнення у [PERSON] права власності на нерухоме майно (до 1939 р), державна реєстрація не передбачалася. На підставі наведеного, а також з врахуванням того, що в позасудовому порядку захистити свої права позивач не має можливості,- просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Підволочиської об`єднаної територіальної громади (Підволочиської селищної ради) Підволочиського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнають, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна, виданої Підволочиським БТІ 12 листопада 2018 року № 145 та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого 12 листопада 2018 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , свідоцтво про право власності не зареєстроване, рік побудови житлового будинку - 1939. Факт належності [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] стверджується також довідкою Підволочиської селищної ради № 263 від 08 травня 2019 року. Із заповіту, посвідченого заступником голови Качанівської сільської ради Підволочиського району 23 грудня 1996 року, вбачається, що [PERSON] заповіла усе майно, де б воно не було і з чого б не складалося - [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Качанівською сільською радою Підволочиського району, актовий запис №11. Згідно постанови державного нотаріуса Підволочиської державної нотаріальної контори від 11 квітня 2019 року №138/02-31 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 64/1997. Спадкоємець, який за законом має право на обов`язкову частку у спадковому майні відповідно до ст. 1241 ЦК України була дочка спадкодавця - [PERSON] , яка відмовилась від обов`язкової частки у спадщині. 11 квітня 2019 року [PERSON] ( [PERSON] ) звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] Проте, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно та через розбіжність прізвищ особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії та особи, якій заповідано майно - [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняла, оскільки у визначений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві. Крім того судом встановлена розбіжність прізвища особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії [PERSON] ( [PERSON] ) та особи, якій заповідано майно - [PERSON] . Разом з тим, із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13 березня 2008 року убачається, що на час посвідчення заповіту 23 грудня 1996 року прізвище спадкоємця було [PERSON] , а отже запис «[PERSON]» у заповіті, посвідченому від імені спадкодавця [PERSON] суд розцінює таким, що вчинений помилково. Згідно п.6 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факти про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я і по батькові якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові і прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 13 березня 1995 року №5 із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15 на підставі п.6 ст.256 ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. За вказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт, що заповіт посвідчений 23 грудня 1996 року заступником голови Качанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області за № 35 на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1233,1234,1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на спадщину, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved