Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Зазначала, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . На даний час, разом з нею в будинку зареєстровані: її мама [PERSON] , її брат [PERSON] , її чоловік [PERSON] , її дочка [PERSON] та її дочка [PERSON] . Вказала, що [PERSON] більше двох років не проживає за цією адресою, особистих речей в квартирі не має, витрати на утримання квартири не несе. Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її та позивача відсутності, у якій вказала на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з тим, що повістка, адресована [PERSON] , була повернута поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, в силу норм ст. 128 ЦПК України [PERSON] є таким, який належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 22.04.2016 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування квартири (далі-договір) (а.с. 6). Відповідно до п. 1 договору Дарувальник подарував, а Обдаровувана прийняла в дар кв. [ADDRESS] . Згідно з п. 2 договору вказана квартира [ADDRESS] належить Дарувальнику на підставі Свілоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчий органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 07.05.2008, згідно із наказом № 721-С від 18.04.2008 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 699921180000, за номером запису про право власності: 10747704 від 30.06.2015. Вказана квартира складається з трьох кімнат, загальною площею - 78,2 кв.м., житловою площею - 43,6 кв.м. Зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є - квартира [ADDRESS] (а.с. 30). Обгрунтовуючи позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , позивач посилалася на те, що [PERSON] більше двох років не проживає за вищевказаною адресою, особистих речей в квартирі не має, витрати на утримання квартири не несе. На підтвердження даної обставини [PERSON] додані до позовної заяви акти про непроживання від 09.03.2020, 12.08.2020, 09.11.2020, відповідно до яких [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] більше двох років (а.с. 9-11). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ураховуючи те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак у квартирі не проживає більше двох років, вищевказана квартира належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 22.04.2016, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved