Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Боржавської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивований наступним. 01 лютого 2004 року померла мати позивачки, [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-ФМ № 132885 від 02.02.2004 року. Факт родинних звязків між позивачкою та матірю підтверджується її свідоцтвом про народження № 553387 від 09.07.1960 року. Покійна мати позивачки проживала в одноквартирному (садибному) житловому будинку, який розташований за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Боржава, вул. Раковці, б. 30 (далі Будинок). Вищевказаний Будинок згідно запису в господарському обліку сільської ради № 0465_1 належав померлій матері позивачки. Даний факт підтверджується довідкою Виконавчого комітету Боржавської сільської ради від 16.05.2016 року № 346. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить Будинок. На випадок смерті батьки позивачки жодних розпоряджень стосовно належного їм майна не залишали. На день смерті разом зі спадкодавцем проживала позивачка та її онук, [PERSON]. Даний факт підтверджується довідкою Виконавчого комітету Боржавської сільської ради від 16.05.2016 року № 345. Таким чином, позивачка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом, згідно приписів ч. 1 ст. 1261 ЦК України, отримала позивачка. 07 червня 2016 року КП «Берегівським ББТІ БРР» на замовлення позивачки було виготовлено технічний паспорт на Будинок. Відповідно до даних, які містяться в ньому, загальна площа Будинку складає 88,8 кв.м., жила - 42,3 кв.м. Довідка КП «Берегівське ББТІ БРР» від 10.06.2016 року № 244 підтверджує, що будинок не зареєстрований. Разом з тим, приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу [PERSON] 11.07.2016 року надано позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок під № 30 по вулиці Раковці в селі Боржава Берегівського району Закарпатської області. Дана відмова мотивована тим, що при перевірці належності житлового будинку померлій встановлено, що права на житловий будинок не були зареєстровані. Отже, у позивачки, як спадкоємця, відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за матірю документи. У звязку з вище зазначеним, нотаріусом рекомендовано їй звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач представник виконкому Боржавської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов. Позовні вимоги підтверджуються також матеріалами цивільної справи.

Outcome: approved