Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно та скасування постанови про арешт майна, в якій зазначила, що 21.04.2007 року із спільного бюджету разом зі своїм сином та невісткою придбали житловий будинок [ADDRESS], 27.06.2013 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції виніс постанову про накладення арешту на зазначений будинок. Посилаючись на те, що державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на житловий будинок, який є спільною сумісною власністю, просила визнати за нею, її сином [PERSON], її невісткою [PERSON] право власності за кожним по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS], вартістю по 6446 грн. та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.06.2013 року. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2013 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції, про визнання права власності на майно за [PERSON] та [PERSON], повернуто заявнику. Відмовлено [PERSON] у відкритті провадження в частині позовних вимог до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.06.2013 року. Позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на 1/3 частину майна, залишено без руху. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2013 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на 1/3 частину майна, повернуто позивачці. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 04 березня 2014 року, ухвалу Казанківського районного суду від 09 вересня 2013 року щодо повернення позову [PERSON] в частині вимог до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок за [PERSON] та [PERSON] та відмови у відкритті провадження в частині вимог [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції про скасування постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження - скасовано, а позовну заяву в цій частині повернуто в той же суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалу Казанківського районного суду від 09 вересня 2013 року в частині залишення позову без руху та ухвалу від 25 вересня 2013 року про повернення позову, як неподаного, - залишено без змін. Ухвалою Казанківського районного суду від 28.03.2014 року відмовлено [PERSON] у відкритті провадження в частині позовних вимог до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON], про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.06.2013 року. Відкрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на майно за [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити, від збільшення позовних вимог (про визнання права власності за позивачем) відмовився. Відповідач відділ державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився без поважних причин і не забезпечив явку свого представника. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та матеріали цивільної справи №478/1432/13-ц, суд приходе такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстровано 14 січня 1970 року. Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку, укладеного 21.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON], власником житлового будинку [ADDRESS] являється [PERSON]. З акту депутата Казанківської селищної ради від 13.09.2013 року вбачається, що з 21.04.2007 року у житловому будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] проживає мати останньої [PERSON]. Відповідно до постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Бєшльова А.С. від 27.06.2013 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON], [INFO], проживаючого по [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 27.06.2013 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження встановлено обтяження на все нерухоме майно належне [PERSON]. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно з ст. ст.60, 63, 70, 73 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. В силу ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Звільнення майна з-під арешту є встановленим законом способом захисту права особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, на майно якого державним виконавцем був накладений арешт. Така позиція суду відповідає роз'ясненням, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» - вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є визнання права. Звернення особи до суду про визнання права слід розуміти, як прагнення до відновлення та захисту свого права, внаслідок його порушення або невизнання з боку відповідача. З викладеного випливає, що спори щодо визначення частки у спільному майні можуть виникнути лише між співвласниками. Позови осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, та зняття арешту з майна пред'являються ними до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт. Казанківський ВДВС не є співвласником спірного житлового будинку та особою, в інтересах якої накладено арешт. А тому, він є неналежним відповідачем по зазначеній справі. При розгляді справи по суті, представником позивача [PERSON] не було заявлено клопотання щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача. Крім цього, [PERSON] у своєму позові до відділу ДВС Казанківського РУЮ фактично заявлено вимоги в інтересах співвласників спірного будинку [PERSON] та [PERSON], так як саме за останніми просить визнати право власності на спірний будинок, тоді як [PERSON] та [PERSON] не уповноважували [PERSON] звертатися до суду від їх імені з даним позовом. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно за [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed