Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. ІІ.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.10.1999 Кременчуцькою товарною біржею було зареєстровано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] Вказаний договір 11.10.1999 був зареєстрований КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Позивач виявила бажання розпорядитись належною їй квартирою, однак нотаріусом відмовлено у посвідченні будь-яких правочинів щодо цієї квартири, оскільки договір купівлі-продажу квартири від 08.10.1999 не був нотаріально посвідчений. ІІ.КЛОПОТАННЯ В судове засідання учасники процесу не зявились, представник позивача надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позивач, [PERSON], надіслала заяву про зміну позовних вимог, яку просила прийняти до розгляду. Суд, враховуючи положення ст.49 ЦПК України, а також те, що заява [PERSON] про зміну позовних вимог не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, вважає, що вона може бути прийнята судом до розгляду. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань до суду не надав, відзив не подав. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 08.10.1999 між [PERSON], за згодою якої діяв брокер брокерської контори №1 [PERSON], та [PERSON], за згодою якого діяв брокер брокерської контори №2 [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Договір укладений на Кременчуцькій товарній біржі під № 3-82. Нотаріусом відмовлено позивачу у посвідченні правочинів з даною квартирою через те, що наданий нею правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу квартири не відповідає вимогам цивільного законодавства. IV. [PERSON] Частиною першою статті 47 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. За змістом статті 153 ЦК Української РСР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. В ст.15\~ЗУ «Про\~товарну біржу»\~визначено,\~що біржовою\~операцією визнається\~угода,\~що відповідає\~сукупності зазначених\~нижче умов: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~поставку та\~обмін товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі; б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі; в)\~якщо вона\~подана до\~реєстрації та\~зареєстрована на\~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. V.ОЦІНКА СУДУ Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Під час вирішення справи суд враховує те, що Закон України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», є спеціальним нормативним актом щодо визнання правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. Натомість норми Цивільного кодексу Української РСР(який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) і якими було передбачено нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна є спеціальними з питань укладання договорів, в т.ч. і визначення форми договору. Аналіз положень законодавства, яке було чинним на час укладення договору купівлі-продажу, свідчить про те, що [PERSON]В правомірно було набуто у власність нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу був укладений у формі, згідно ЗУ «Про товарну біржу», а його зміст не суперечив вимогам законодавства. Разом із тим, на даний час у зв'язку із зміною положень законодавства, позивач позбавлена можливості розпорядитись належним їй майном, у зв'язку із чим суд вважає, що її права підлягають судовому захисту. Відтак, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: approved