Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про розірвання договору банківського рахунку та стягнення коштів за договором. Позовні вимоги мотивовані посиланням на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір банківського рахунку № Siopoq, згідно з яким Банк відкриває поточний рахунок у національній та іноземній валюті та здійснює його розрахункове та касове обслуговування. Залишок коштів на рахунку, які належать позивачу на праві власності відповідно до звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку [NUMBER] з 01.05.2014 по 30.06.2014 р. складає 16505,25 грн. 28.05.2014 р. відповідач без надання будь-яких доказів для обґрунтування своєї законної, правової позиції, без попередження позивача, перевів в повному обсязі всі кошти з рахунку позивача на балансовий рахунок 2903 мотивуючи свої дії тим, що Постановою НБУ № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя» від 06.05.2014 р. роботу банків у Криму було зупинено. Таким чином, відповідач не обґрунтовано, всупереч вимогам чинного законодавства, з порушенням умов договору не здійснює покладені на нього обов'язки, а саме, не надає Позивачу можливості на власний розсуд розпорядитися своїми грошовими коштами та отримати будь-яким чином свої власні грошові кошти. Представник позивача звернулася до відповідача з письмовою заявою про з подальшим закриттям рахунку та розірвання договору банківського рахунку. Однак відповідач відмовився видати кошти, мотивуючи своє рішення тим, що діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на території АР Крим і міста Севастополя припинено. ПАТ КБ «Приватбанк» в порушення умов договору свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконало, а тому позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 30516,14 грн., з яких: 16505,25 грн. - сума банківського вкладу; 6986,88 грн. - інфляційні втрати за період прострочення зобов'язання; 392,06 грн. - 3% річних від простроченої суми; 6631,95 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання. Представник позивача до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України (а.с. 109). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. 31.08.2005р. між ПАТ КБ «Приватбанк», в особі заступника директора МЯВ КРУ ПриватБанка Устинова Вадима Анатольовича, що діє на підставі Положення та Довіреності № 2347 від 04.05.2005 р., та [PERSON] був укладений договір банківського рахунку № Siopoq, згідно з яким Банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній та іноземній валюті та здійснює його розрахункове та касове обслуговування (а.с. 9-14). Згідно з п. 1.2. цього договору банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Залишок коштів на рахунку, які належать [PERSON] відповідно до звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку [NUMBER] з 01.05.2014р. по 30.06.2014р. складає 16505,25 грн. (а.с. 20). Банк, без попередження [PERSON], перевів всі кошти з рахунку позивача на балансовий рахунок 2903 мотивуючи свої дії тим, що Постановою НБУ № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя» від 06.05.2014 р. роботу банків у Криму було зупинено (а.с. 21). 19.11.2014р. представником позивача до відділу діловодства відповідача було надіслано письмову претензію, у вигляді листа-вимоги про повернення коштів за договором банківського рахунку з подальшим закриттям рахунку та розірвання договору банківського рахунку від 17.11.2014 р., яка була зареєстрована відповідачем 24.11.2014р. під № 339097 (а.с. 28). 27.11.2014р. вих. № 20.1.0.0.0/7-20141124/271 представнику позивача була надана відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» у вигляді електронного листа, якою відмовлено в задоволені вищевказаної вимоги та у наданні представнику позивача витребуваної інформації, оскільки його вимоги стосуються інтересів третьої особи (а.с. 31). 01.12.2014р. представником позивача на адресу відповідача був надісланий лист від 28.11.2014р. з повторною вимогою здійснити повернення коштів належних Позивачу, закрити рахунок та розірвати договір з доданою до нього нотаріально засвідченою копією довіреності (а.с. 32). Відповідач вказаний лист отримав 04.12.2014 р. (05.12.2014 р. за вх. № 356767) (а.с. 34, 35). Листом від 09.12.2014 р. вих. №20.1.0.0.0/7-20141205/2564 відповідач повідомив, що не має змоги виконати вимоги представника позивача, у зв'язку з тим, що на сьогоднішній день діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на території АР Крим і міста Севастополя припинено відповідно до вимог Постанови від 06.05.2014 р. № 260. Також відповідачем було запропоновано позивачу звернути увагу, що відповідальність за порушення прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації юридичним особам, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладаються на державу, що здійснює окупацію, відповідно до норм і принципів міжнародного права (а.с. 35). Причиною спору між сторонами на думку позивача, стала безпідставна відмова відповідача в добровільному порядку повернути кошти за договором банківського рахунку. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами договору банківського рахунку. П. 6.1. договору банківського рахунку передбачено, що договір укладений на невизначений строк та припиняє свою дію відповідно до умов цього договору та чинного законодавства. Згідно з п. 6.2. сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Відповідно до ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, вимога [PERSON] щодо розірвання договору № Siopoq банківського рахунку від 31.08.2005р є обґрунтованою і правомірною. Відповідно до п. 2.1.4. договору банківського рахунку № Siopoq від 31 серпня 2005р. банк бере на себе зобов'язання надавати клієнту послуги, пов'язані із переказом коштів на рахунок (з рахунку клієнта, у тому числі з урахуванням надходжень сум на його рахунок протягом операційного дня) клієнта, видачею грошей у готівковій формі, а також здійснювати інші операції протягом операційного дня банку. Судом встановлено, що зобов'язання по видачі грошових коштів виникло у відповідача з 06.12.2014 р. Згідно зі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В ст. 190 ЦК України зазначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно з усталеною практикою органів Конвенції «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (рішення ЕСПЛ у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (заява № 42527/98 п. 83). Право вимоги заборгованості являє собою «майно» за змістом положень статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (рішення ЕСПЛ у справі «Котов проти Росії» (заява № 54522/00 п. 48). Зокрема, «вимога» може розумітися як «власність» за змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції у випадку, якщо в достатній мірі встановлено, що вона може бути юридично реалізована (рішення ЕСПЛ у справі «Бурдов проти Росії» (заява № 59498/00 п. 40). Правом власності у відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст. 317 цього ж Кодексу визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, на думку суду, право власності на грошові кошти, які були розміщені на рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», та право вимоги їх повернення, належить [PERSON] Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Ч. 2 ст. 598 ЦК України передбачено, що припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу в розмірі 16505,25 грн., інфляційних втрат за період прострочення зобов'язання у розмірі 6986,88 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 392,06 грн., пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 6631,95 грн. є обґрунтованими та правомірними. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 305,16 грн. На підставі викладеного ст. ст. 525, 526, 598, 610-612, 625, 1066, 1074, 1075 ЦК України

Outcome: approved