Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] майнову шкоду завдану злочином у розмірі 3631,77 грн. та 100\~000,00 грн моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.09.2014 р. відповідачем було нанесено їй тілесні ушкодження та завдано моральної шкоди. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2016 р., яку ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08.12.2017 року залишено без змін, кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] було закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності, а її цивільний позов залишено без розгляду. Зазначає, що через тілесні ушкодження нанесені відповідачем була змушена звертатися за медичною допомогою та витрачати кошти на діагностику та лікування, які проходить по даний час, загалом витратила на ліки 3631,77 грн. Крім того, їй завдано моральної шкоди, яка полягає в переживаннях, стресі, психологічному дискомфорті, приниженні честі, гідності, порушенні нормальних життєвих зв'язків і оцінює таку в розмірі 100\~000 грн. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві та доповнила, що в результаті злочинних дій відповідача вона отримала тілесні ушкодження, які потягнули за собою лікування та больові відчуття, які тривають до цього часу. Вона дотепер потерпає від сильних головних болів, розладу сну, пекучих серцевих болей, приступів задухи. Окрім того, вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема звертатися в правоохоронні органи, витрачати час та нерви на численні пояснення, відповіді на запитання слідчого, що знову спричиняли додаткові переживання та стрес. Протягом усього цього часу вона відчуває психологічний дискомфорт, який проявляється у вигляді знервованого стану, розладу сну та пригніченості внаслідок приниження, яке вона відчуває протягом усього часу до суду, під час судового розгляду і на даний час, після того як відповідача навіть не було притягнуто до кримінальної відповідальності. Крім того, вона пережила сильні страждання, оскільки їй було соромно перед численними сусідами, поруч з якими прожила понад вісім років. Завдана моральна шкода полягає також у приниженні її честі та гідності, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя з оточуючими людьми. Разом з тим, вона отримала значний стрес та переживання з приводу нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] на її очах її матері, яка працювала лікарем-психіатром, постійно підтримувала відповідача у важких життєвих ситуаціях, залучала найкращих спеціалістів з метою лікування відповідача та його рідних. Зважаючи на довготривале лікування після отриманих тілесних ушкоджень та стресу, повязаних з цим моральними стражданнями через неможливість працювати, нормально спілкуватися з людьми та необхідністю докладати значних зусиль та ресурсів для подолання цих наслідків, відновлення психологічного та фізичного здоровя, вважає, що матеріальний еквівалент моральної шкоди, який складає 49688 грн., згідно висновку судово-психологічної експертизи від 04.04.2016 р. є недостатнім, тому оцінює завдану моральну шкоду у 100000 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та доповнила, що діями відповідача позивачці спричинена значна моральна шкода. Факт нанесення тілесних ушкоджень та розмір моральної шкоди встановлені висновком судово-психіатричної експертизи та ухвалою суду. Крім того, ухвалою суду закрито кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України, тому позивач не отримала жодної сатисфакції, відповідач не поніс покарання за злочин. Відповідач наносив тілесні ушкодження матері позивачки в присутності позивачки, внаслідок чого вона зазнала душевних страждань. Крім того, відповідач ображав позивачку, принижував її, нищив речі. Значний негативний вплив і завдання моральної шкоди полягали в душевних стражданнях, оскільки сторони перебували в близьких стосунках, проживали разом однією сім'єю, позивач неодноразово надавала відповідачу допомогу. Позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 100\~000 грн., оскільки переживає і надалі, відповідача не притягнуто до кримінальної відповідальності та їй необхідні кошти для отримання психотераевтичних послуг, вартість яких зросла. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що тілесних ушкоджень не наносив ні позивачці, ні її матері. Позивач проживала у його квартирі, як квартирант, а коли він поставив вимогу про виселення, то вона тиждень зволікала з цим, ніяк не могла виселитись. Крім того, зазначив, що у нього є сім'я, дружина і дитина, якій два з половиною роки, він являється інвалідом третьої групи, а його дружина - інвалід другої групи. Він спершу дозволив позивачці проживати у квартирі, вона почала заносити свої речі, загромадила квартиру речами, зокрема одну кімнату, аж до стелі. Доповнив, що її пошкодував і вісім років вона проживала в його квартирі, проте не мав наміру одружуватися з нею. Вказує, що у них були дружні стосунки, а він хотів влаштувати особисте життя, мати сім'ю. Крім того, зазначив, що позивач має складний характер, жодного дня не працювала. Він також просив маму позивачки, щоб її дочка звільнила його квартиру, допомагав їй вивезти речі вантажним автомобілем. І навпаки, позивач нанесла йому тілесні ушкодження вазою, він мав розсічення голови і звертався за медичною допомогою, проте в правоохоронні органи не звертався. Мати позивачки впродовж життя працювала лікарем-психіатром в лікарні на вул. Кульпарківській, тому ставить висновок експерта під сумнів і проти такого заперечує. В задоволенні позову просить відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~та п. 8 і 9 ч. 2 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.09.2016р., яку ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08.12.2017 р. залишено без змін, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 п.1 ч.1 КК України, у звязку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №12014140060003233 про обвинувачення [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито. Цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Згідно вказаної ухвали від 23.09.2016 р., в провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12014140060003233, відповідно до якого [PERSON] 21.09.2014 року близько 21.00 год. знаходячись у квартирі №26 на вул. Бр. Міхновських, 5 у м. Львові, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із [PERSON], маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, наніс останній множинні удари руками по різних частинах тіла, спричинивши потерпілій у відповідності до висновку судово-медичного експерта № 1740 від 29.09.2014 року тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій медичних документів, позивач [PERSON] зверталася 26.09.2014 р. в міський травматологічний пункт №1 з приводу забою, пришкірних гематом тімяної ділянки, струс головного мозку, з приводу чого скерована на консультацію до нейрохірурга (а.с. 20). Згідно виписки 12661 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] 26.09.2014 року встановлено діагноз струс головного мозку, забій лобної ділянки зліва, 29.09.2014 р. надано рекомендацію звернутись в поліклініку до невропатолога (а.с. 21). Крім цього, з 30.09.2014 року позивач зверталася на консультації до невропатолога, терапевта, ревматолога (а.с. 22-23), їй було проведено ряд лабораторних досліджень, в тому числі МРТ головного мозку, також проходила стаціонарне лікування з 13.01.2015р. - 23.01.2015 р., з діагнозом післятравматична церебрастенія (а.с. 27-55). Відповідно до положень ч.7\~ст.128\~КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. В силу ч. 1\~ст. 1177 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст.\~1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Так, позивачем долучено до матеріалів справи ряд чеків про витрати на ліки (а.с. 56-60), при цьому, не надано та судом не здобуто жодних доказів на підтвердження того, що саме вказані ліки були призначені [PERSON], і що саме вона здійснювала витрати на їх придбання, тому такі доводи позивача суд вважає необгрунтованими і вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., суд приходить до наступного висновку. Частинами 1-3 статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Також відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Згідно роз'яснень, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. На підтвердження нанесеної моральної шкоди, позивач посилається на те, що така виразилась в переживаннях, стресі, психологічному дискомфорті, приниженні честі, гідності, порушенні нормальних життєвих зв'язків та на акт №147 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 04.04.2016 року, якою встановлено, що ситуація нанесення їй [PERSON] тілесних ушкоджень була для неї психотравмуючою. Як вбачається із матеріалів справи, при постановленні ухвали від 23.09.2016 року про закриття кримінального провадження обвинувачений [PERSON] подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та дав свою згоду на таке звільнення у звязку із закінченням строків давності. Враховуючи, що кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] закрито з нереабілітуючих підстав, його звільнено лише від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, суд на підставі ч.6 ст.82\~ЦПК України виходить з того, що мало місце заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з вчиненим відповідачем злочину. Відтак, суд приходить до переконання, що відповідач своїми діями, які мали місце 21.09.2014 р. спричинив позивачу моральну шкоду. Однак, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним позивачем та виходить з такого. Згідно п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.\~89\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. При цьому, як вбачається з акту №147 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 04.04.2016 року матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] склав 49688 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також коригуючих заходів спрямованих на нормалізацію її психічного стану (а.с. 9-19). Разом з тим, згідно вказаного експертного висновку при визначенні матеріального еквіваленту моральної шкоди експерт не розділяла причин, внаслідок яких завдана моральна шкода. При цьому слід звернути увагу, що метою психологічної експертизи моральної шкоди є визначення наявності/відсутності моральних страждань внаслідок незаконних дій або бездіяльності інших осіб; причинний звязок між ситуацією спричинення шкоди та стражданнями; встановлення, в чому саме полягають моральні страждання в юридично визначених обставинах; інтенсивність, глибина та тривалість страждань. При цьому, щодо рекомендацій встановлення розміру компенсації моральної шкоди висновки психолога носять ймовірний характер та є науковою рекомендацією по визначенню можливого розміру компенсації моральної шкоди судом. Відтак, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, наведеними вище, встановленими статтею 89 ЦПК. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є підставною, однак, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позову, тому судовий збір у розмірі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial