Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила встановити факт родинних відносин та визнати право на земельні частки (паї) в порядку спадкування. В обґрунтування позову вона вказує,що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) в КПСП «Бурімка» с. Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, площею 4,39 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0100480, виданого 20 вересня 1996 року на підставі рішення Ічнянської районної державної адміністрації від 31 липня 1996 року № 177, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 вересня 1996 року за № 480 на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , а також на земельну частку (пай) в КПСП «Бурімка» с. Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, площею 4,39 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0100481, виданого 20 вересня 1996 року на підставі рішення Ічнянської районної державної адміністрації від 31 липня 1996 року № 177, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 вересня 1996 року за № 481 на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] . Як спадкоємиця за законом після смерті [PERSON] вона має право на спадщину, але не має можливості оформити своїх спадкових прав на вищевказане спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, які б підтверджували право померлої на дані земельні частки (паї). Крім того, вона не може належним чином юридично оформити свої спадкові права у зв`язку з відсутністю родинних зв`язків між нею та померлою троюрідною сестрою [PERSON] . За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин між нею та померлою [INFO] [PERSON] , що остання являється її троюрідною сестрою, та визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В судовому засіданні [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити, встановивши факт родинних відносин між нею та померлою [INFO] [PERSON] , а також визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті останньої з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Ічнянської міської ради Чернігівської області Гармаш Г.Г. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що до позовної заяви [PERSON] не надала достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували родинні відносини між нею та померлою [PERSON] , а також відсутні будь-які докази, які вказують на неможливість в позасудовому порядку отримати всі необхідні документи для встановлення факту родинних відносин між позивачкою та [PERSON] , а також не додані докази про одруження [PERSON] із [PERSON] . Щодо вимоги позивачки про визнання права на земельні частки (паї) в порядку спадкування вказав наступне. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Тобто, до правовідносин щодо спадкування після смерті спадкодавців, а саме: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), застосовуються норми ЦК УРСР, зокрема щодо кола спадкоємців за законом, а такої черги спадкоємців за законом, до якої відносить себе [PERSON] , ЦК УРСР не передбачав, окрім зазначених у статтях 529 та 530 даного Кодексу. Крім того, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видача свідоцтва про право на спадщину за законом, що є порушенням п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». В зв`язку з цим в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає по одній вулиці, на якій жив [PERSON] . Разом з останнім вони пасли корів, працювали. Йому також відомо, що позивачка та [PERSON] були родичами, допомагали один одному, відсутні будь-які претензії. Першим помер [PERSON] , пізніше померла [PERSON] . Похованням останньої займалась [PERSON] , яка доводиться троюрідною сестрою померлої. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Норми ст. 13 ЦПК України вказують, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За нормами п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає, у тому числі, справи про встановлення фактів, а саме: родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачкою документів не вбачається за можливе встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в будинку - інтернаті для дорослих в с. Берлози Козелецького району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про смерть (а.с.28). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в КПСП «Бурімка» с. Бурімка Ічнянського району Чернігівської області, площею 4,39 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0100480, виданого 20 вересня 1996 року на підставі рішення Ічнянської районної державної адміністрації від 31 липня 1996 року № 177, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 вересня 1996 року за № 480 (а.с.9,11). В позовній заяві [PERSON] вказала, що померла [PERSON] доводиться їй троюрідною сестрою по батьківській лінії. Згідно копії свідоцтва про народження позивачки батьками останньої вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] помер (а.с.8). Із довідки Бурімського старостинського округу Ічнянської міської ради від 02 вересня 2020 року № 301/03-27 вбачається, що згідно записів в погосподарській книзі № 4 за 1996-2000 роки в [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , яка у вересні 2020 року вибула в м. Козелець Чернігівської області (а.с.35). Крім того, згідно довідки Бурімського старостинського округу Ічнянської міської ради від 02 вересня 2020 року № 302/03-27 за вищевказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , який [INFO] помер (а.с.36). В матеріалах справи наявна копія актового запису про одруження від 23 лютого 1967 року [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що дошлюбним прізвищем [PERSON] вказано « [PERSON] », хоча остання одружується вперше (а.с.23). Доказів, підтверджуючих дошлюбне прізвище [PERSON] , у позивачки не має. Також документів, які беззаперечно вказують на родинні відносини між [PERSON] та позивачкою, як троюрідних сестер, абоналежних доказів, які підтверджують неможливість їх отримання в позасудовому порядку, суду не надано. Ті ж, які були надані суду, у своїй сукупності не підтверджують, зокрема, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, показання свідка [PERSON] у даній справі не є беззаперечним доказом кровної спорідненості позивачки з померлою [PERSON] та не свідчать про наявність родинних відносин між ними, так як із показів останнього не можливо чітко встановити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Для встановлення факту родинних відносин у цій справі показання свідка, які були дані суду, не можуть слугувати єдиним і беззаперечним доказом на підтвердження родинних відносин за повної відсутності документів чи інших доказів, що містять в собі відомості про родинні відносини позивачки з померлою [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази вказують на відсутність підстав для встановлення факту родинних відносин. Що стосується вимоги позивачки про визнання за нею права на земельні частки (паї) в порядку спадкування, суд прийшов до такого. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Визнання права власності (права) на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й родинні відносини, склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. Але позивачкою не надано підтвердження звернення останньої до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину чи відмови нотаріуса в оформленні права на спадщинупісля смерті [PERSON] . Крім того, статтями 529 та 530 ЦК Української РСР визначені перша та друга черги спадкоємців за законом, відповідно до змісту яких при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Із матеріалів справи відсутня інформація про коло спадкоємців після смерті [PERSON] , які відносяться до першої або другої черги відповідно до ЦК УРСР, а такої черги спадкоємців за законом, до якої відносить себе позивачка, ЦК УРСР не передбачав. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що [PERSON] не має права на спадкування після померлої [PERSON] , так як вона не входить до кола спадкоємців, її законні права та інтереси не порушені, а тому позовні вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом є необґрунтованими та передчасними, а відтак не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed