Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила визнати недійсним договір оренди землі укладений 30.03.2017 року між нею та ФГ Ковалевського [PERSON] стосовно оренди земельної ділянки загальною площею 3,5624 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:2158, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.03.2017 за №19738958, а також зобовязати відповідача повернути позивачу вказану земельну ділянку, шляхом підписання акту прийому-передачі, та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 3,5624 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:2158, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07.12.2009 року між [PERSON] та ФГ Ковалевського [PERSON] було укладено договір оренди землі терміном на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації, який 30.03.2012 року зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Кіровоградському районі Кіровоградської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за №352250004002982, тобто вказаний договір оренди був чинний до 30.03.2017 року. 14.02.2017 року [PERSON] направила на адресу ФГ Ковалевського [PERSON] лист, яким повідомила про небажання поновлювати договір оренди землі та з проханням припинити використання належної їй земельної ділянки у звязку із закінченням строку договору оренди землі від 07.12.2009 року, проте відповіді на вказаний лист позивач не отримувала. 11.04.2017 року [PERSON] стало відомо, що 30.03.2017 року між сторонами укладено новий договір оренди щодо зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстровано того ж дня за №19738952, однак вказаного договору позивач не підписувала. Позивач вважає, що договір оренди землі від 30.03.2017 року укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому звернулася з вказаним позовом до суду для захисту своїх прав. Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення по обставинам справи, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечила проти задоволення позову та зазначила, що спірний договір укладений згідно вимог чинного законодавства та за згодою сторін, підстави визнання його недійсним відсутні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 3,5600 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:2158, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №049793, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3504132942017 від 29.03.2017 року. 07.12.2009 року між [PERSON] та ФГ [PERSON] було укладено договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передала ФГ [PERSON] в орендну земельну ділянку, загальною площею 3,56 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 5 років, договір зареєстрований 30.03.2012 року в Управлінні Держкомзему у Кіровоградському районі Кіровоградської області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за №352250004002982. Договір містить додаток у вигляді акту прийому-передачі обєкта оренди. 14.02.2017 року на адресу голови ФГ [PERSON], позивачем направлявся лист, яким повідомлено про небажання поновлювати договір оренди землі та з проханням припинити використання належної [PERSON] земельної ділянки у звязку із закінченням строку договору оренди землі від 07.12.2009 року, проте лист залишений без відповіді та задоволення. 30.03.2017 року між [PERSON] та ФГ [PERSON] було укладено договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передала ФГ [PERSON] в оренду земельну ділянку, загальною площею 3,56 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 10 років. Договір містить додаток у вигляді акту прийому-передачі обєкта оренди. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №84761561 від 11.04.2017 року свідчить, що 30.03.2017 року за №19738952 проведено державну реєстрацію договору оренди землі від 30.03.2017 року стосовно земельної ділянки загальною площею 3,5624 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:2158, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до уточненого розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,5624 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:2158, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 133957,22 грн. Згідно клопотання сторони позивача судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку експерта №538/539/17-27 від 21.11.2017 року підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 30.03.2017 року укладеного між [PERSON] та ФГ Ковалевського [PERSON], підшитому у справі №1212165735225 на земельну ділянку кадастровий номер 3522585000:02:000:2158 (а.с.5, 6), який міститься зі зворотної сторони 2-го аркушу в графі «Орендодавець [PERSON] (____)», виконаний рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів самою [PERSON]. Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. В якості підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 30.03.2017 року сторона позивача в судовому засіданні посилається на той факт, що позивач не підписувала вказаного договору, отже договір суперечить волі власника та підлягає визнанню недійсним, оскільки відсутнє волевиявлення однієї сторони договору. Проте, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки договір оренди землі укладений 30.03.2017 року між [PERSON] та ФГ [PERSON], підписаний позивачем про, що свідчить висновок експерта №538/539/17-27 від 21.11.2017 року. За таких обставин, позовна вимога про визнання недійсним договору оренди землі є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, як і решта позовних вимог, які є похідними. Таким чином, зваживши у сукупності надані сторонами докази, суд вважає, що стороною позивача не надано суду належних і достатніх доказів, які підтверджують, що позивач не підписувала оскаржуваний договір оренди землі, а тому позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат із відповідача, а також вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи у сумі 2971,20 грн.

Outcome: approved