Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та редакції Кам`янської районної газети «Трудова слава» в особі [PERSON] в якому просить: - визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь та гідність її покійного чоловіка, [PERSON] , інформацію, розміщену в підготовленій членом Національної спілки краєзнавців України, Почесним краєзнавцем України, членом Національної спілки журналістів України, лауреатом обласної краєзнавчої премії ім. М. Максимовича , лауреатом обласної премії «7 чудес Черкащини» - [PERSON] в «Експертній оцінці-аналізі трудового і життєвого шляху [PERSON] », а саме: - твердження [PERSON] : «Так що нічого героїчного, більшість часу у запасних частинах та завскладом у тилу. Подвигів не звершував», - твердження [PERSON] : «Тож, якихось визначних досягнень за[PERSON]. неводилося і підстави для його виділення і возвеличення над іншими кам`янчанами відсутні, а клопотання про присвоєння йому звання «Почесного громадянинаміста» чи називати його іменем вулицю - не що інше як блюзнірство над пам`яттю дійсно заслужених наших земляків та історичною справедливістю і нічого спільного з декомунізацією не мають». - Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, викладену у «Експертній оцінці-аналізу «Трудового і життєвого шляху [PERSON] », адресованій міському голові м. Кам`янка В.Тірону у той же спосіб, у який вона була поширена. - Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності порушує права та свободи, ганьбить честь та гідність [PERSON] інформацію, опубліковану у статті «[INFO]», надруковану у [NUMBER] газети «Трудова слава» від [INFO], а саме: - в абзаці 6 названої статті цитата [PERSON] : « ...[PERSON] немає жодної бойової нагороди на відміну від інших жителів цієї вулиці, учасників Другої світової війни…» - в абзаці 7 цієї ж статті твердження [PERSON] : « ...[PERSON] був комуністом...А вулицю перейменовують за законом про декомунізацію. Тож з цієї причини також вулиця не може носити його ім`я». - Зобов`язати редакцію Кам`янської районної газети «Трудова слава» та автора статті «[INFO]» - [PERSON] , спростувати недостовірну інформацію, викладену у вказаній статті шляхом публікації відповідного спростування у найближчому номері газети «Трудова слава». - Стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 22000 гривень та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує, що 29 травня 2016 року відбулись збори жителів 1-го пров. Ватутіна в м. Кам`янка Черкаської області (нині пров . Василя Мушти) з приводу перейменування вказаного провулку. Під час проведення зборів озвучувались висловлювання, котрі, на думку позивача, принижують честь і гідність її покійного чоловіка - [PERSON] . На зборах був присутній відповідач [PERSON] , який в присутності інших учасників зборів висловив заперечення щодо перейменування даного провулку на честь покійного [PERSON] , сказавши, що «..згідно фактів дійсної біографії [PERSON] по жодному критерію не підходить…». Дане висловлювання позивач вважає наклепом над пам`яттю покійного чоловіка, оскільки згідно листа Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА 1-й пров. Ватутіна у м . Кам`янка був перейменований на честь Василя Мушти у зв`язку з його заслугами перед державою та містом. В подальшому, в зв`язку з численними зверненнями громадян щодо порушень законності в частині непоінформованості переважної частини громади міста про відповідність нових назв вулиць і провулків міста Кам`янка історичним реаліям,вагомості і заслуг людей, іменами яких названі вулиці, міським головою Тіроном В.І . 02 червня 2016 року, з метою проведення експертно-наукової оцінки нових назв вулиць, надіслано лист до члена Національної спілки краєзнавців України, Почесного краєзнавцяУкраїни, члена Національної спілки журналістів України, лауреата обласної краєзнавчої премії ім М. Максимовича, лауреата обласної премії «7 чудес Черкащини» - [PERSON] «Експертна оцінка-аналіз трудового і життєвого шляху [PERSON] » була підготовлена [PERSON] та представлена на розгляд постійної комісії Кам`янської міської ради Черкаської області 05 липня 2016 року. На засіданні комісії [PERSON] ., виступив з ініціативою перейменування провулку Василя Муштина 3-й провулок Шевченка, в зв`язку з таким волевиявленням мешканців вказаного провулку та суперечливими відомостями біографії Василя Мушти, котрі ставлять під сумнів заслуги останнього перед м. Кам`янка та Україною. Позивач стверджує, що ряд біографічних фактів, вказаних [PERSON] , у його «експертній оцінці-аналізі» ганьблять та принижують честь [PERSON] , є недостовірними та не відповідають дійсності. Крім того, на думку позивача, приниження честі та гідності [PERSON] викладено на сторінках місцевої преси, а саме у [NUMBER] газети «Трудова слава» від [INFO] в статті під назвою: «[INFO]», автором якої є [PERSON] , в даній публікації цитуються висловлювання [PERSON] , які є недостовірними, перекрученими та ганьблять честь і гідність [PERSON] . Зокрема, в абзаці 6 названої статті цитуються наступні слова [PERSON] : « ...[PERSON] не має жодної бойової нагороди на відміну від інших жителів цієї вулиці, учасників Другої світової війни...». У абзаці 7 статті «[INFO]» подано ще одне твердження [PERSON] : « ...[PERSON] був комуністом... А вулицю перейменовують за законом про декомунізацію. Тож з цієї причини також вулиця не може носити його ім`я». У зв`язку із наведеним та на підставі розповсюдженої відповідачами інформації щодо життєвого шляху [PERSON] , рішенням Кам`янської міської ради від 03 листопада 2016 року здійснено перейменування провулку Василя Мушти у м. Кам`янка Черкаської області на 3-й провулок Шевченка . Вказане рішення Кам`янської міської ради визнано протиправним та скасовано постановою Кам`янського районного суду від 11 квітня 2017 року. На виконання рішення суду 27 квітня 2017 Кам`янською міською радою одному із провулків м. Кам`янки повернута попередня назва, а саме Василя Мушти . Позивач звертається для поновлення порушеного права в судовому прядку, оскільки вважає дії відповідачів, в частині поширення документально недоведеної, недостовірної інформації, що нанесло особисту образу, порушує її права на захист честі, гідності та ділової репутації її сім`ї та перешкоджає їй повно і своєчасно реалізовувати свої особисті немайнові права, гарантовані громадянам її Основним Законом та міжнародним Правом, що спричинило збитки немайнового характеру, які вона оцінює у 22000 гривень, оскільки відповідачі своїми неправомірними діями завдали останній моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги та навіть по даний час, остання змушена виправдовуватись перед одномістянами. Покійного чоловіка [PERSON] - [PERSON] , було ображено та принижено публікацією з неправдивою інформацією в газеті «Трудова слава» м. Кам`янки, що змусило значну кількість осіб, які ознайомились із змістом відповідної публікації, змінити свою думку щодо постаті останнього. Тираж газети у липні 2016 року склав 2 200 примірників. Таким чином, розрахунок завданої моральної шкоди зроблений позивачем на базі вартості одного номера газети «Трудова слава» помноженного на тираж (10 гривень 00 копійок х 2 200 примірників). Відповідач [PERSON] та представник відповідача - [PERSON] у поданих до суду запереченнях від 03 жовтня 2017 року позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, оскільки жодна із цитат, наведених позивачем у позовній заяві не принижує честі і гідності її чоловіка. В позовній заяві не розтлумачено, у чому полягає порушення права позивача на недоторканість честі і гідності її покійного чоловіка, а також не доведено причинний зв`язок між спростовуваною інформацією, публікацією і заподіяними позивачеві збитками. Відповідачі, в поданих запереченнях відмічають, що коли прізвищем людини називають вулицю, згідно закону повинно проходити публічне громадське обговорення, тобто така людина набуває статусу публічної. Позивач подаючи заяву до суду, перераховуючи заслуги [PERSON] та інше, не взяла до уваги, того, що за її ж висновками її покійний чоловік [PERSON] був публічною особою. А межа допустимої критики щодо публічних осіб є ширшою, ніж щодо приватної особи (рішення у справі «Газета Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року). На відміну від приватної особи публічна особа неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова і вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії, від 8 липня 1986 року). У виступі журналіста відповідача [PERSON] та у репортажі журналістки відповідача [PERSON] викладена інформація носить узагальнюючий характер обговорення, критики, та оцінки дій публічної особи (чоловіка позивача), і, оскільки використані певні стилістичні звороти, є оціночними судженнями, або відредагованими і скороченими фразами, тому й не можуть бути предметом судового захисту, зважаючи на Закон України «Про інформацію». Крім того позивач не надала суду беззаперечних доказів зворотнього, в протоколі зборів - таке висловлювання відповідача [PERSON] відсутнє, свідки такого підтвердити не можуть, лінгвістича експертиза не призначалась. Таким чином, відповідачі вважають репортаж відповідача [PERSON] «[INFO]» в газеті «Трудова слава» [NUMBER] від [INFO] об`єктивним, неупередженим, достовірним, узагальненим оціночним судженням, заснованим на відтворенні відредагованих висловлювань інших осіб та таким, що жодним чином не принижує честь і гідність чоловіка позивача, а тому будь-які підстави для спростування викладеного у ньому відсутні. Аналогічну позицію відповідачі виклали у поданому 21 листопада 2018 року відзиві, в якому в задоволенні позову просили відмовити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені доказами та підлягають до задоволення. Відтак просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь та гідність покійного чоловіка позивача, [PERSON] , інформацію, розміщену в підготовленій [PERSON] «Експертній оцінці-аналізі трудового і життєвого шляху [PERSON] » та інформацію, опубліковану у статті «[INFO]», надруковану у [NUMBER] газети «Трудова слава» від [INFO] та зобов`язати відповідачів спростувати вказану недостовірну інформацію у той же спосіб, у який вона була поширена. Відповідач, у судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки жодна із цитат, наведених позивачем у позовній заяві не принижує честі і гідності її чоловіка. В позовній заяві не розтлумачено, у чому полягає порушення права позивача на недоторканість честі і гідності її покійного чоловіка, а також не доведено причинний зв`язок між спростовуваною інформацією, публікацією і заподіяними позивачеві збитками, крім того вказана інформація носить узагальнюючий характер обговорення, критики, та оцінки дій публічної особи та являється оціночним судженням. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що інформація викладена у виступі відповідача [PERSON] , його «Експертній оцінці-аналізі» та репортажі відповідача [PERSON] носить узагальнюючий характер обговорення, критики, та оцінки дій публічної особи та являється оціночним судженням, тому й не може бути предметом судового захисту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] , як спеціаліст краєзнавець був запрошений до тимчасово створеної комісії з питань перейменування вулиць м. Кам`янка . Після перейменування провулку Ватутіна на провулок Василя Мушти, мешканці вказаного провулку ініціювали звернення до міської ради з питання перейменування цього провулку на 3-й провулок Шевченка, про що є протокол зборів. Відповідач не ініціював перейменування провулку, це було виключно бажанням його мешканців. Відповідач викладав факти, що стосуються покійного [PERSON] але не в образливій формі, а в історичному контексті. Заслухавши доводи представників сторін, покази відповідача та свідка, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова)позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно дост. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року під інформацією цей Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Інформація, викладена в спірній статті та аналізі відповідача не містить тверджень авторів на порушення покійним чоловіком позивача [PERSON] норм чинного законодавства, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетичну поведінку в особистому, суспільному чи політичному житті. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст. 16,277 Цивільного кодексу України. За положеннями статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. За змістом частин 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У п. 19 постанови, вказано, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин ( п. 4 Постанови). Пунктом 15 постанови роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, - тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Позивач повинен довести факт поширення недостовірної та такої, що не відповідає дійсності інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено її особисті немайнові права. Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачами інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. Згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Фрази, зазначені у позові, є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора, його характеристики та оцінки можливим діям, що відбувалися на зборах громадян і не носять характеру однозначного твердження. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також судом враховується, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] спростовуються доводи позивача з приводу того, що саме відповідачем [PERSON] ініціювалось перейменування провулку, суд, аналізуючи текст підготовленої [PERSON] «Експертної оцінки-аналізу трудового та життєвого шляху [PERSON] » вважає, що в ньому використано оціночні судження, а саме критична оцінка ряду певних подій, які на думку заявника мали місце і в той же час фактично є його, [PERSON] оціночними судженнями, є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані, оскільки є припущенням особи, тобто є оціночним судженням з приводу життєвого шляху покійного чоловіка позивача, при цьому не є конкретним та таким, що висловлене у брутальній, принизливій чи непристойній формі саме до особи покійного чоловіка позивача. Таким чином, оцінка приведених позивачем у позовній заяві фрагментів з протоколу зборів вулиці, з експертної оцінки-аналізу [PERSON] та з репортажу в районній газеті, як недостовірної інформації, не відповідає визначеному Законом поняттю «інформації про особу», оскільки ці фрагменти не стосуються персональних даних чоловіка позивача. При цьому фактичні твердження стосовно покійного чоловіка позивача не є такими, що порушують його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки у них відсутня неправдива інформація. Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed