Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, уточнивши позовні вимоги просить суд: визнати незаконними дії Затоківської селищної ради щодо не розгляду своєчасно по суті трьох заяв [PERSON] про виділення їй земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва від 05.04.2013р., 25.06.2013р. та 02.10.2013р.; визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 30.10.2013р. про відмову у виділенні [PERSON] земельної ділянки для індивідуального будівництва на підставі ч.3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - у разі відсутності плану зонування або детального плану території; зобов`язати Затоківську селищну раду винести на найближчій сесії рішення про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,05 га, розташованої в Лиманському курортному районі смт. Затока, в смузі відчуження Одеської залізниці у серпні 2002 року від 54км + 700м до 54 км + 800м, біля садових ділянок [NUMBER] - [NUMBER] СК «Буревестник». Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона тричі - 05.04.2013, 25.06.2013 та 02.10.2013 року подавала заяви до Затоківської селищної ради про виділення їй земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,05 га, розташованої в Лиманському курортному районі смт. Затока, вздовж смуги відчуження Одеської залізниці від 54км + 700м до 54 км + 800м, біля садових ділянок [NUMBER] - [NUMBER] СК «Буревестник» - як інваліду Великої Вітчизняної війни першої групи згідно з п. 2 розділу а) ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно листа-відповіді Затоківської селищної ради від 30.10.2013р. за № 1375/01-29/5, позивачці було відмовлено в розгляді її заяв про виділення їй земельної ділянки з тих підстав, що до наступного часу на території смт. Затока відсутній план зонування або детальний план території, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.11р. за № 3038-VI, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Так, Затоківською селищною радою були порушені строки надання відповіді, та безпідставно, на думку позивачки, відмовлено у розгляді заяв про надання їй земельної ділянки у позачерговому порядку. Вказані обставини й змусили [PERSON] звернутися до суду із вищевказаним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, надавши письмову заяву, згідно якої позивачка підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші). В розділі V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.11р. за № 3038-VI було встановлено, що дія частин третьої та четвертої статті 24 цього Закону до 1 січня 2015 року не поширюється на території, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій. За таких обставин, посилання Затоківської селищної ради на ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» як на підставу для відмови в розгляді заяв позивачки - є неправомірним. Відповідно до ст. 40 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані розглядати звернення громадян і надавати обґрунтовану відповідь у встановлений Законом строк. Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Таким чином, при розгляді звернень позивачки, відповідачем були порушені встановлені законом строки розгляду заяв. У серпні 2002 р. Одеська залізниця своїм листом № НЗП - 32/1749 від 22.08.02р. провела відчуження земельної ділянки площею 0,44 га на користь Затоківської селищної ради. У свою чергу Затоківська селищна рада своїм рішенням №248 від 04.10.2002р. припинила право постійного користування Одеською залізницею вищеназваної земельної ділянки площею 0,44 га в смузі відчуження Одеської залізниці на 55 км, 60-62 км та перевела її до земель запасу Затоківської селищної ради відповідно до листа Одеської залізниці №НЗП - 32/1749 від 22.08.02р. Таким чином вищевказані дії суперечать листу-відповіді Затоківської селищної ради від 18.01.2011р. за № 57/01- 295, у якому сказано, що на території смт. Затока відсутні вільні земельні ділянки та листу від 30.10.2013р. за № 1375/01-29/5, в якому позивачці було відмовлено в наданні у власність земельної ділянки посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. ст. 12, 116 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності та права користування земельною ділянкою по рішенню органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення садівництва та індивідуального дачного будівництва із земель державної та комунальної власності. Відповідно до ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення садівництва із земель державної або комунальної власності не більше 0,12 га, для ведення індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 га. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у придбанні безоплатно земельної ділянки, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Також у заяві вказується розмір земельної ділянки та її цільове призначення в межах норм безоплатної приватизації. Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 7 «Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства» Закону України «Про фермерське господарство», у разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Рішення суду про задоволення позову є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі документа, що посвідчує право власності або укладання договору оренди. Відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться після збирання врожаю на цій ділянці попереднім землекористувачем. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. № 7, встановлена можливість суду прийняти рішення про передачу земельної ділянки заявникові, але лише у випадку надання ділянки для ведення фермерського господарства. Таким чином спеціальна норма закону прямо вказує, що рішення суду є підставою для відведення земельної ділянки в натурі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved