Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період з 07.04.2013 року по 31.05.2014 року та з 01.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з квітня 2011 року вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких 07 квітня 2013 року у них народився спільний син [PERSON]. Після народження дитини вони проживають окремо. Відповідач же тільки з червня 2014 року почав надавати матеріальну допомогу на утримання сина, проте у незначному розмірі та час від часу, а з листопада 2015 року взагалі припинив усіляку матеріальну підтримку їй та дитині. У звязку з вищевикладеним вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що їх спільне з відповідачем життя не склалось, тому вона разом з сином проживає окремо. Батько дитини належним чином не виконує свої обовязки щодо участі у матеріальному забезпеченні сина, що і стало причиною звернення до суду. Свої позовні вимоги щодо стягнення аліментів за період з 07.04.2013 року по червень 2014 року мотивувала тим, що у зазначений період відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Підтвердив факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачем з 2011 року та те, що він є батьком їх спільного сина [PERSON], [INFO]. Зауважив, що позивач ще з грудня 2012 року та по травень 2013 року проживала в оселі його батьків, а вже після народження дитини прийняла рішення жити окремо. Звернув увагу суду на те, що він піклується про свого сина та усіляко йому допомагає. Так, він оплачує перебування сина у дитячому садочку, купує йому одяг із дорогих інтернет-магазинів, дбає про його стан здоровя. Крім того, він має постійне місце проживання та роботи, жодним чином не ухилявся від добровільної матеріальної підтримки на утримання свого сина, а тому просив суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу)щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення сином повноліття. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час, посилаючись на те, що позивач не надала суду доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з її довірителя, але не одержувала їх у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ФП №186001 виданого 12 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом №129 (а.с.3). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. В силу ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому суд повинен брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Для задоволення такої вимоги позивачеві слід довести, що він вживав заходів щодо добровільної сплати аліментів, наприклад звертався з листами, усними заявами, але у присутності інших осіб, заявами за місцем роботи, у той час як відповідач ухилявся від їх сплати, у випадку постійної зміни місця роботи чи проживання тощо. Оскільки в судовому засіданні позивачем суду не було надано жодних доказів на підтвердження її звернень до відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання дитини саме у період з 07.04.2013 по 31.05.2014 року, та доказів того, що відповідач при цьому усіляко ухилявся від такої допомоги, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за вищезазначений період слід відмовити. Навпаки відповідачем суду було доведено факт матеріальної підтримки свого неповнолітнього сина, якого він забезпечує одягом, піклується про стан його здоровя та психічний розвиток, оскільки з дитиною постійно спілкується та має таке бажання у майбутньому. Виходячи з положень ст.183 СК України, а також з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, суд вважає за можливе стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 25.11.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Outcome: partial