Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначає, що 20 грудня 2005 між фірмою «Біомед» і АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ « ОТП Банк » було укладено кредитний договір № CM-400/073/2005SI , відповідно якому був отриманий кредит у розмірі 400 000 грн., також був укладений договір іпотеки № PCL-400/l395/2005SI, за умовами якого вона, [PERSON], передала в якості забезпечення зобов'язання іпотекодержателю домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до п.3 ч.1 кредитного договору № CM-400/073/2005SI від 20.12.2005 року для розрахунку відсотків використовується Плаваюча процентна ставка з фіксованим відсотком розмірі 6,5 % річних + FIDR, який нараховується після завершення зобов'язання за договором для фізичних осіб. Зі змісту кредитного договору вбачається, що оскільки договір укладений з юридичною особою, ставка FIDR не передбачено отже фіксована процентна ставка становить 6,5 % річних. 20 грудня 2005року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і [PERSON] був укладений договір поруки №SR-400/533/??2005SI, який на думку останньої має бути припиненим, оскільки коли почалося примусове виконання рішення, їй стало відомо, що сума, яка стягується розрахована за підвищеною процентною ставкою, яку банк підвищив в односторонньому порядку і без її, позивача, повідомлення, що збільшує обсяг її відповідальності, отже суперечить вимогам чинного законодавства. У договорі доручення відсутній пункт про збільшення процентної ставки в одностороннього порядку. Таким чином, збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку договором поруки не передбачено. Додаткова угода між поручителями і кредитором про підвищення процентної ставки не укладалася, також поручитель не був повідомлений про підвищення процентної ставки. Положення зазначеного договору не містять інформацію про те, що така зміна і доповнення умов основного договору мають здійснюватися без повідомлення поручителя і не свідчить про відмову поручителя від згоди можливих змін. Тому позивач, посилаючись на положення ст. 559 ЦК України, просить договір поруки № SR-400/533/2005SI від 20 грудня 2007 року, укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ«ОТП Банк» і [PERSON] визнати припиненим. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному об'ємі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність з приводу чого надав письмові заперечення на позов, що додані до матеріалів справи. Вислухав представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами по справі є будь які фактичні данні, на підставу яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини які мають значення для вирішення справи, ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказах, речових доказах, зокрема звуко- та відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Окрім того, Пленум Верховного Суду України в пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаються одні та відхиляються інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказане положення також закріплено і ст. 60 ч. 4 ЦПК України. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що 20 грудня 2005 між фірмою «Біомед» і АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ « ОТП Банк » було укладено кредитний договір № CM-400/073/2005SI , відповідно якому був отриманий кредит у розмірі 400 000 грн. В забезпечення виконання умов кредитного договору .№CM-400/073/2005SI між банком та [PERSON] були укладені договір іпотеки № PCL-400/l395/2005SI, за умовами якого остання передала в якості забезпечення зобов'язання іпотекодержателю домоволодіння [ADDRESS] та договір поруки MSR-400/533/??2005SI. Позивач стверджує, що він не був обізнаний, що сума, що стягується розрахована з урахуванням підвищеної процентної ставки, яку банк самостійно підвищив у односторонньому порядку, без повідомлення позивача, що збільшило об'єм відповідальності, що не відповідає вимогам діючого законодавства. Між тим, суд не може погодитися з такою думкою позивача виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки зумовлюють такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. У відповідності до ч. 3 п. 1 Кредитного договору № CM-400/073/2005SI укладеним з фірмою «Біомед» 20.12.2005 року, в особі засновника [PERSON], передбачено плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 6,5% та FIDR (процент, що визначається відповідно на стандартних тарифів Банку на дату встановлення), інформація згідно якого розміщується в приміщеннях Банку (як в Головній конторі, так і філіях, відділеннях, представництвах Банку), крім того зазначена інформація розміщується на інформаційних стендах Банку на відповідну дату та є публічною інформацією. Плаваюча процентна ставка - процентна ставка за середньо- і довгостроковими кредитами, розмір якої може змінюватись банком в односторонньому порядку та в строки, передбачені умовами кредитного договору. Перегляд її здійснюється через узгоджені між банком і кредитором проміжки часу. Пунктом 2.3 договору поруки №SR-400/533/2005SI от 20 грудня 2005 року, визначено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями Кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за Борговими Зобов'язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього Договору на положення Кредитного Договору є достатнім для виявлення волі кожної Сторони щодо змісту такого посилання. Відповідно до умов Кредитного договору сторонами встановлено яким чином будуть здійснюватись повідомлення позивача про розмір FIDR, зокрема у п. 3 частини 1 Договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватися банком порядку, передбаченому договором (п.1.4. частини № 2). Інформація щодо ставки FIDR розміщується на зазначеному сайті банку, а також в приміщеннях Банку на інформаційних стендах. Крім того, сторони, укладаючи договір, висловили свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до договору кредиту (пункт 1.4.1.5 частини № 2 кредитного договору). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно- правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168). У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови виконання договору, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Отже, виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, а є зміною розміру ставки, що прямо передбачено умовами двостороннього кредитного договору, що ні є новими умовами щодо порядку зміни процентної ставки, у зв'язку із цим позовні вимоги суд вважає безпідставними, і такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного, ст.. ст.. 207,559,640,653 ЦК України,

Outcome: dismissed