Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 16 березня 2002 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі 03 листопада 2009 року народилася дочка [PERSON]. Після оформлення шлюбних відносин сім'я проживала у квартирі її батьків у м. Трускавець. Від самого початку сімейне життя не склалося. Відповідач був агресивним, систематично вчиняв скандали, ображаючи її, веденням домашнього господарства не займався, догляд за дочкою залишився на ній. Не зважаючи на народження дитини відношення відповідача до сімейного життя не змінилося. Поведінка відповідача негативно впливає на психіку їхньої спільної дочки: вона стала знервована, погано спить, боїться відповідача. Відповідач не цікавиться вихованням дочки ні в моральному, ні в матеріальному плані. Така поведінка вказує на неможливість подальшого спільного проживання з відповідачем. З серпня 2010 року шлюбні відносини між ними припинені, разом вони не проживають. Вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, а їхній шлюб існує тільки формально, зберегти його неможливо. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що підстав продовжувати подружнє життя немає. Вони разом не проживають з серпня 2010 року. З тих пір і по даний час відповідач проживає у м. Стебник, де придбав квартиру. [PERSON] застосував до неї як психологічне, так і фізичне насильство. Зокрема у 22 липня 2016 року вона зверталася до Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області з заявою, що відповідач вчиняв скандал. З такими зверненнями вона зверталася в міліцію, а згодом в поліцію неодноразово. Крім того, [PERSON] матеріально не дбає про сім'ю. Наприклад, за комунальні послуги за квартиру, де проживає вона та їхня спільна дитина, вона сплачує самостійно. Не зважаючи на те, що судом надавався строк для примирення, відповідач жодних заходів для збереження сім'ї не вживав. Його твердження, що він такий намір мав, обмежувалися телефонними дзвінками після звернення нею до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Просила шлюб розірвати. Відповідач проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що не має наміру розривати шлюбу. Впродовж останніх трьох місяців шлюбних відносин з дружиною вони не підтримують, проживати разом перестали кілька років тому. Бувало, що інколи між ними виникали сварки, однак твердження позивачки про застосування відносно неї психологічного чи фізичного насильства не відповідають дійсності. Інколи він помагав матері дружини на городі, хоче жити з дружиною та виховувати їхню спільну дитину. У судові засідання 07 жовтня 2016 року, 01 листопада 2016 року відповідач не зявився, причин неявки суду не повідомив, з заявами, клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався, хоча щоразу був повідомлений про час та місце судового засідання належним чином. З огляду на те, що неможливо встановити поважність неявки відповідача у судове засідання, у суду не було обґрунтованих підстав для відкладення розгляду справи. Враховуючи той факт, що судом вже було розпочато розгляд справи по суті, сторони надавали свої пояснення у судовому засіданні 05 вересня 2016 року, сторонам надавася строк для примирення, зважаючи на строки розгляду справи, суд ухвалив завершувати розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 16 березня 2002 року зареєстрували шлюб у відділ реєстрації актів громадянського стану міського управління юстиції у м. Трускавець Львівськї області, актовий запис № 40, що стверджується свідоцтвом про шлюб І-СГ № 100735 /а.с. 3/. У сторін є спільна дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження І-СГ № 219504 /а.с. 5/. Подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально. З позовної заяви та пояснень сторін встановлено, що фактично шлюбні відносини припинено з літа 2010 року. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб. Вжиті судом заходи примирення подружжя не допомогли зберегти сімю, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Ні позивачка, ні відповідач, не зважаючи на його заперечення проти розірвання шлюбу, не здійснили жодних кроків для збереження їхньої сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність, і може мати наслідки, встановлені законом, що передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить\~ інтересам позивача, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймаючи до уваги положення\~ст. 88 ЦПК України, враховує той факт, що шлюб розпався з вини обох сторін, тому вважає за необхідне покласти судові витрати по розірванню шлюбу на сторони порівну. На підставі наведеного та

Outcome: approved