Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №78 про стягнення вкладу в розмірі 100 000 грн. та нараховані відсотки одноразовою операцією через касу банку. Позивач свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, подавши клопотання про розгляд справи без її участі, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, отримавши належним чином повістку (а.с.34,35,43,44), заперечення відповідач не подав до суду, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін а тому суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 26.11.2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір-заява №300131/137953/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців в національній валюті (а.с.12, 6-11), згідно якого позивач внесла вклад в сумі 100 000 грн. на строк до 26.04.2015р. під 22.0 % річних. Після закінчення строку, вклад відповідачем не був повернутий, а тому для захисту своїх законних прав та інтересів та не допущення порушень з боку банку позивач 16.04.2015р. звернулася до відділення №76 АТ «Банк «Фінанси та кредит» в м.Івано-Франківську про повернення банківського вкладу (а.с.14), представник відповідача отримав дане звернення, розписавшись на заяві, однак свої зобовязання не виконав, не повернув вкладнику кошти, що не спростовано матеріалами справи. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Враховуючи, що позивач звернулася до банку з заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчила свій намір виплати по закінченню строку вкладу, який обумовлювався в умовах договору, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, проте, банк кошти всі не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання. Однак станом на 30.04.2015р. кошти позивачу не повернуто (а.с.15). Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути суму неповернутого банківського вкладу 100 000 грн.. У ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Виходячи з положень зазначеної норми наслідки прострочення, боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування на суму боргу й встановлені договором проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються по день виконання боржником рішення суду та сплати коштів на примусове виконання такого рішення. Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за користування вкладом, з врахуванням умов договору (22,0 % річних) за фактичну кількість днів користування вкладом по день виплати, є правомірною. При цьому визначений позивачем спосіб виплати коштів з строкового вкладного рахунку вкладникові готівкою одноразовою операцією через касу банку, відповідає вимогам п.6 договору-заяви від 26.11.2014р., п.5.1, 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», який є додатком №1 (а.с.6-11). За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі ч.2, 3 ст..88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На час подання позову ціна позову становить 100 000 грн., а тому слід стягнути з відповідача в державний бюджет і 1000 грн. судового збору. Відповідно до ст.11, 15, 509, 631, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: approved