Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача Ужгородська міська рада про усунення перешкод в користуванні орендованою землею. Зазначає, що будучи орендарем земельної ділянки площею 0,003 га у дворі будинку 11 по вул. Духновича в м. Ужгороді на підставі додаткової угоди №1 до договору оренди №1468 від 31.01.2012 року, громадянка [PERSON] унеможливлює користування наведеною земельною ділянкою, блокуючи доступ до землі. Враховуючи наведене, просить суд усунути перешкоди громадянкою [PERSON] в користуванні орендованою позивачем землею для влаштування входу у її власну квартиру та виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду по цьому питанню державними виконавчими службами шляхом зобовязання громадянки [PERSON] зняти замок на дверях входу до двору, де і знаходиться орендована земельна ділянка по вул. Духновича, 11, прибрати завали сміття під огорожею позивача, а в майбутньому не чинити перешкоди. Позивач у судовому засіданні підтримала позов. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів, які підтверджують вчинення перешкод орендарю саме громадянкою [PERSON] Крім того, зазначає, що позовні вимоги стосуються порядку примусового виконання судових рішень. Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, водночас, у клопотанні б/н, б/д, зареєстрованому канцелярією суду 08 квітня 2016 року, представник Ужгородської міської ради [PERSON] просила розглянути справу без її участі на підставі наявних матеріалів. Крім того, подала письмові пояснення, згідно з якими вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки факт наявності перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою встановлено відділом муніципальної поліції та правопорядку Ужгородської міської ради, про що складено припис в межах компетенції вказаного органу. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач орендує земельну ділянку для влаштування та обслуговування входу до власного приміщення на 2 поверсі будинку по вул. Лучкая, 14 через двір загального користування по вул. Духновича, 11, на підставі договору оренди землі №1468 від 31 січня 2012 року, а також додаткової угоди від 07.05.2015 року №1 до Договору оренди землі №1468 від 31.01.2012 року. Також з матеріалів справи, а саме, копії паспорта серії ВО 377161, встановлено, що відповідач проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 16 ЦК України регламентовано право кожної особи на звернення за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду. При цьому згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У контексті статей 317, 391 ЦК України, ст. 95, 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Разом з тим частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом не встановлено, що права позивача як орендаря земельної ділянки були порушені відповідачем, оскільки належними та допустимими доказами у справі не доведено, що саме [PERSON] як фізична особа завдає перешкоди орендарю, встановивши замок та засмітивши орендовану позивачем земельну ділянку. Щодо посилання третьої особи на наявність доказу, а саме, припису, що підтверджує позовні вимоги землекористувача, суд констатує, що припис від 06 жовтня 2015 року відділу муніципальної поліції та правопорядку виконавчого комітету Ужгородської міської ради складено на жителів будинку №11 по вул. Духновича, отже стосується невизначеного кола осіб, а не конкретно громадянки [PERSON] Крім того, вказаний припис складений 10 жовтня 2015 року, однак, посадовою особою, яка складала припис, встановлено факт, який відбувся 06 листопада 2015 року (дата, яка ще не настала) про те, що на території двору за адресою вул. Духновича, 11, виявлено факт самовільного складування будівельних матеріалів (сміття) біля паркану, а також дверей паркану, що межують з двором будинку 14 по вул. Лучкая. Жодних доказів про належність згаданих будівельних матеріалів відповідачеві матеріали справи не містять. Також позивачем не доведено про наявність обставин, що свідчать про порушення відповідачем її прав як землекористувача у майбутньому. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позовних вимог належить відмовити. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 08 червня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 13 червня 2016 року.

Outcome: dismissed