Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Управління ДМСУ в Черкаській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Черкаський район с.Сагунівка, вул. Першотравнева, 27. Вимоги мотивує тим, що відповідач є її сином, який зареєстрований у належному їй на праві власності будинку. На момент подачі позову відповідач не проживає у вказаній квартирі більше 1 року, а саме з січня 2014 року, залишив житло добровільно, будь-яких перешкод у користуванні будинком позивач відповідачу не створював. Відповідач не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного житла та не приймає участі у спільному побуті, тому він вважається таким, що втратив право користування будинком. Відповідач має інше житло де проживає, проте зніматися з реєстрації спірного будинку не бажає, хоча вона неодноразово зверталася до нього з даним проханням. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та викладені у заяві обставини. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог, пояснив, що він постійно проживав у спірному будинку. Після смерті вітчима позивач почала йому чинити перешкоди у користуванні будинком. Останній раз він проживав у спірному будинку з 9 по 15 січня 2015 року коли травмував ногу, після того, як він вилікувався мати його знову вигнала. В спірному будинку знаходяться його речі, документи, до правоохоронних органів в звязку з діями позивача він не звертався, оскільки вона його мати і він її поважає. Представники третьої особи в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення представник позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності від 24.12.2014 року житловий будинок за адресою: Черкаський район с.Сагунівка, вул. Першотравнева, 27 належить на праві власності позивачу . Відповідач є сином позивача. За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, відповідно до приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України підлягають доказуванню позивачем та дослідженню судом. Позов поданий до суду 06.03.2015 року. У звязку з цим судом досліджувалися та зясовувались обставини про не проживання відповідача у спірному будинку протягом року до подачі позову та поважність причин щодо цього. З пояснень представника позивача, відповідач у спірному будинку не проживав з січня 2014 року, до цього часу житлом не цікавився. Вказані обставини відповідачем заперечуються, [PERSON] пояснив, що постійно проживав у спірному будинку. Після смерті вітчима позивач почала йому чинити перешкоди у користуванні будинком. Останній раз він проживав у спірному будинку з 9 по 15 січня 2015 року коли травмував ногу, після того, як він вилікувався мати його знову вигнала.. Суд приймає до уваги зазначені пояснення відповідача, оскільки вони підтверджуються показами свідка. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він довгий час товаришує з відповідачем, в будинку матері відводач постійно проживав до смерті вітчима, потім мати почала його виганяти. Останній раз він був у гостях у [PERSON], коли він проживав у будинку матері в січні 2015 року, так як [PERSON] травмувався на рибалці і він його постійно там провідував. За викладених обставин суд критично відноситься до наданих позивачем письмових доказів на підтвердження не проживання відповідача, а саме акту обстеження матеріально-побутових умов проживання домоволодіння за адресою: Черкаський район с.Сагунівка, вул. Першотравнева, 27, від 15.04.2015 року в якому зазначено, що на момент проведення обстеження [PERSON] відсутній в домоволодінні. Зазначений акт, на думку суду не підтверджує факт не проживання відповідача у спірному домоволодінні без поважних причин. На підтвердження вимог позивачем також надано письмові пояснення [PERSON] та [PERSON], в якій зазначено, що [PERSON] не проживає в домоволодінні позивача понад три роки. До цих письмових пояснень суд також відноситься критично, оскільки вони суперечать позиції самого позивача, яка зазначає, що відповідач не проживає в спірному будинку лише з січня 2014 року. Крім того, [PERSON] та [PERSON] при написанні даних пояснень про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання не попереджалися та до присяги не приводилися. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що до січня 2015 року відповідач проживав у спірному будинку, в подальшому там не мешкав з поважних причин, а саме через перешкоди, які йому вчинялися позивачем. За викладених обставин позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed