Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним первісним позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1167 гривень щомісячно, а також стягнути з відповідача на її користь кошти на її утримання у розмірі 1378 гривень щомісячно і до досягнення трьох років названою дитиною. Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, за яким просить суд розірвати шлюб сторін. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свій позов за вищевказаними підставами, не заперечуючи проти зустрічного, а [PERSON] та його представник наполягли на зустрічній позовній заяві, визнавши первісний позов частково, бо просили суд стягнути на утримання дитини сторін аліменти у розмірі 350 гривень щомісяця, як і на утримання позивача теж 350 гривень щомісяця. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений зустрічний позов підлягає повному задоволенню, а первісний частковому. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2011 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб сторін. Сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження названої дитини. Як вбачається із пояснень [PERSON], відносини між подружжям за останні кілька років переросли у ворожі, а збереження сімї та подальше спільне проживання сторін не є можливим. При цьому [PERSON] проти заявлених до неї позовних вимог і не заперечувала, не оспорюючи їх обґрунтованість. Отже, зясувавши фактичні взаємовідносини сторін, перераховані обставини їх життя, дійсні причини заявленого зустрічного позову, враховуючи наявність у сторін малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, які мають непорозуміння між собою, що має суттєве значення для вирішення спору, зважаючи на те, що на відновлення подружнього життя ніхто бажання не виявив, через що зустрічний позов підлягає повному задоволенню. Крім того, за вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За поясненнями позивача [PERSON], дитина сторін проживає з нею, позивач не працює, бо доглядає за сином. Вказане узгоджується із довідкою про склад сімї позивача та не оспорювалося стороною відповідача під час судового розгляду. При цьому сам відповідач визнавав право [PERSON] на отримання від нього і аліментів, і коштів на її утримання, оспорюючи лише розмір стягнення. Отже, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину та коштів на утримання позивача є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача, який не є інвалідом, є працездатним, немає змоги надавати допомогу матері своєї дитини, яка доглядає за останньою. Задовольняючи позов та стягуючи аліменти в твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що відповідач не має регулярного прибутку, а тому аліменти слід стягнути відповідно до положень статті 184 СК України. При визначені розміру стягнення суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін (обидва не інваліди, працездатні), та їх дитини, яка за поясненнями батьків не є інвалідом, не страждає на хронічні захворювання, через що вважає за необхідне позов задовольнити частково, зважаючи на відсутність [PERSON] постійного доходу, на рівний обовязок батьків щодо їх участі в утриманні дитини та на встановлені Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розміри прожиткових мінімумів на дітей віком до 6 років та для працездатних осіб, через що первісний позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial