Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивує тим, що 08.05.2020 [PERSON] дала в борг [PERSON] 1900 доларів США із оформленням договору шляхом підписання розписки із строком погашення до 01.07.2020. Станом на момент позики 08.05.2020, еквівалентом 1900 доларів США було 50958 грн. Однак [PERSON] борг не віддав, при цьому на письмову претензію щодо повернення позики відповідач не реагував, а за усною домовленістю запевнив, що віддасть борг із процентами за його користування. Враховуючи наявну заборгованість, усну домовленість щодо оплати вартості користування коштами та строку, на який було надано у борг кошти, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу, що становить 1900 доларів США та еквівалентно 50958 грн, проценти за користування позикою у розмірі 399 доларів США, що еквівалентно 11223,87 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу передано на розгляд за підсудністю до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10.03.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу залишено без руху, а ухвалою суду від 14.04.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Інших процесуальних рішень не приймалося. У судовому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі та вказала, що під час спілкування з відповідачем, останній завірив її, що поверне борг з процентами, тому вона і ставить вимогу про стягнення як основного боргу, так і процентів за його користування. Просила позов задовольнити та не заперечувала щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до долученої до позовної заяви копії розписки від 08 травня 2020 року (а.с. 38), завіреної позивачкою згідно з оригіналом 24.03.2021, написаної відповідачем [PERSON] власноручно, останній одержав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 1900 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк до 01.08.2020. Із вказаної боргової розписки вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики, за змістом якого відбулась передача відповідної суми коштів від позивача до позичальника. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд повністю погоджується з вимогами позивачки щодо стягнення суми позики в розмірі 1900 доларів США, що еквівалентно 50958 грн згідно курсу 1 долара США до 26,82 грн станом на 08.05.2020 - день укладення договору позики (а.с. 9), а відтак в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення процентів за користування позикою, суд зазначає. Статтею 1048 ЦК України стверджується, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Однак, зі змісту розписки не встановлено наявність узгодженої позиції щодо оплати за користування коштами у виді сплати процентів. Суд не бере до уваги пояснення позивача щодо досягнення з відповідачем в усному порядку сплати відсотків за користування позикою з огляду на вимоги ст. 1048 ЦК України, за якою розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, при цьому відсутність у матеріалах справи та не надання суду при розгляді справи будь-яких належних та допустимих доказів досягнення із боржником згоди на одержання таких відсотків, зокрема укладення додаткових договорів із таким предметом. З огляду на що, у даній вимозі щодо стягнення процентів за користування позикою необхідно відмовити. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка від 08.05.2020 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який він не виконав, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, а саме суми основного боргу у розмірі 1900 доларів США, що еквівалентно на дату позики 50958 грн, однак у стягненні відсотків за користування позикою у розмірі 399 доларів США, що еквівалентно станом на 01.02.2021 - 11223,87 грн - відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 50958/62181,87*908=744,11 грн.

Outcome: partial