Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи тим, 06.06.2015 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Холмківської сільської ради, Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №26. За час шлюбу в них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, шлюб між ними фактично припинено, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, внаслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] ухиляється від утримання доньки, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Дитина знаходиться на її утриманні, кошти які вона отримує не вистачає для забезпечення гідного життя доньки. За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 06.06.2015 року між нею та [PERSON] розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Малолітню доньку - [PERSON] залишити на вихованні та проживанні з матір'ю [PERSON]. Після розірвання шлюбу змінити прізвище «[PERSON]» на її дошлюбне «[PERSON]». В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надала суду заяву відповідно до якої вона позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, однак подав до суду заяву, згідно якої заявлені [PERSON] позовні вимоги визнає частково. Проти розірвання шлюбу не заперечує, однак при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення просить врахувати, що взмозі сплачувати біля 2000 грн. Просить розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва серії [NUMBER] від 06.06.2015 року про шлюб, 06 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Холмківської сільської ради, Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №26. За час шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя між ними не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Малолітню доньку - [PERSON], [INFO] залишити на вихованні та проживанні з матір'ю [PERSON]. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що донька [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні матері, і проживає разом з нею. Доходи, які отримує позивачка [PERSON] є недостатніми для повноцінного забезпечення матеріального становища неповнолітньої доньки, її духовного та фізичного розвитку. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обов'язок щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, а також те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього на користьпозивачки аліментів на утримання їх доньки, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволенню та слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 16.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. При розірванні шлюбу слід змінити прізвище «[PERSON]» на її дошлюбне «[PERSON]». У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 736,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved