Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Мирівської сільської ради про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, розташована по [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2021 року зареєстрованого в реєстрі за №1138, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №282174164 від 01.11.2021 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 2492723712080, вона є власником домоволодіння за вказаною вище адресою, яке успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] . Нотаріус надав роз`яснення, зі змісту якого слідує, що оформити спадкове право на земельну ділянку, яка знаходиться під будинком, не можливо з причини відсутності правовстановлюючого документу на землю. Однак, як з`ясувалося присадибна земельна ділянка під домоволодінням, належить на праві власності належить [PERSON] , про що свідчить відповідь відділу №2 управління у Нікопольському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №351/43-21 від 05.11.2021 року та копія державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм №003402. Зі змісту даного державного акта вбачається, що земельна ділянка призначена для присадибної ділянки площею 0,25 га. та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування. В позасудовому порядку вирішити питання щодо оформлення земельної ділянки неможливо, так як [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У своїй письмовій заяві представник позивача, що діє на підставі ордера №011121 від 01.11.2021 року, просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позов повністю. Суд вважає можливим задовольнити клопотання представника позивача та розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні на підставі наявних матеріалів, які є достатніми для ухвалення рішення по суті заявлених вимог. Представник відповідача, Виконавчого комітету Мирівської сільської ради у своїй заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, посилається на відсутність правових підстав як для визнання позову, так і надання заперечень на позов, тому просить ухвали рішення з урахуванням вимог закону. Суд вважає можливим задовольнити заяву відповідача та розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку на підставі ч. 4 ст. 120 ЦК України. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.11.2021 року, зареєстроване в реєстрі за №1138, та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №282174164 від 01.11.2021 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 2492723712080, підтверджують, що житловий будинок, господарські будівлі і споруди належать позивачу. Присадибна земельна ділянка під домоволодінням, площею 0,25 га. та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування належить на праві власності [PERSON] , про що свідчить відповідь відділу №2 управління у Нікопольському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №351/43-21 від 05.11.2021 року та копія державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм №003402. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі №6-2цс15 зазначив що, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.. Відповідний висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Тому, виходячи із вказаного правила суд не вбачає порушень прав та інтересів інших осіб, оскільки позивач фактично володіє земельною ділянкою призначеної для обслуговування житлового будинку, який належить їй на праві власності. Сплачений по справі судовий збір за клопотанням позивач залишити на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved