Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] сільської\~ради Кегичівського\~району Харківської\~області [PERSON]\~сільської ради\~Кегичівського району\~Харківської області\~про визнання\~права власності\~на житловий\~будинок,\~в якому\~просить визнати за нею право власності частини житлового будинку № 2 (тепер будинку № 7), а саме: квартири № 3, у звязку з поважністю не використання свого права на приватизацію кв. №3, визначеного протоколом №3 від 04.09.2001 року установчих зборів учасників СТОВ «Власівське», а також, визнати \~ \~ \~ \~ за нею право власності на частину житлового будинку № 2 (тепер будинку № 7), а саме: квартир № 1 та № 2, розташованого за адресою: с. Власівка, вул. Молодіжна, буд.7, Кегичівський район, Харківська область, у порядку набувальної давності, відповідно до положень статті 344 ЦК України. В обгрунтування\~свого позову\~зазначила,\~що вона\~проживає у\~[INFO]\~з 2001\~року.\~Зазначений будинок\~ є\~не приватизованим,\~хоча згідно\~довідки №74/02-29\~від 26.02.2018\~року,\~ виданої\~[PERSON] сільською\~радою Кегичівського\~району Харківської\~області в\~цьому домогосподарстві\~ зареєстровані\~та проживають\~4\~особи:\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]. Згідно з протоколом №3 від 04.09.2001 року установчих зборів учасників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Власівське» видано дозвіл на приватизацію житла, а саме: «будинок №2: кв. 1 - [PERSON]; кв.2 -[PERSON] ; кв.3 -[PERSON]Г». Однак, впродовж всього часу, починаючи з 2001 року, а ні вона, [PERSON], а ні [PERSON], а ні [PERSON], не приватизували свої квартири - частини будинку № 7 ( будинок № 2 до 05.04.2016 року). Відповідно до інформації будинок №7 (будинок № 2 до 05.04.2016 року), що складається з квартири №1, №2, №3 станом на сьогоднішній день досі не приватизований та на балансі [PERSON] сільської ради не перебуває; [PERSON], [INFO], якому згідно з протоколом №3 від 04.09.2001 року установчих зборів учасників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Власівське» видано дозвіл на приватизацію житла, а саме: кв.2 будинку №2, у вказаній квартирі не проживав і не був зареєстрований, а проживав за іншою адресою, в іншому будинку, в якому : помер 11 травня 2008 року. [PERSON], [INFO], якій згідно з протоколом №3 від 04.09.2001 року установчих зборів учасників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Власівське» видано дозвіл на приватизацію житла, а саме: кв.1 будинку №2, у вказаній квартирі не проживає і знята з реєстрації місця проживання 27 січня 2005 року, крім цього, останні роки свого життя провела у будинку пристарілих, де і померла. Впродовж останніх 17 років, позивачка фактично проживає у спірному будинку за адресою: село Власівка, вул. Молодіжна будинок 7, Кегичівского району, Харківської області згідно запису погосподарської книги № 2 особовий рахунок 01-0174-1 ( будинок № 2, який складався з кв. 1, кв. 2, кв. 3 до 05.04.2016 року); лише вона доглядає за домогосподарством будинку №7, та вкладає кошти, здійснює ремонт і покращення всього домоволодіння з 2001 року. Разом з нею зареєстровані та проживають її рідні: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які своєю працею та коштами також підтримували будинок. Тому, просить позовні вимоги задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання позивачка, не з»явилася надала до суду письмову заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. \~\~\~\~\~Представник відповідача [PERSON] сільської ради Кегичівського району Харківської області, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, \~не заперечує проти позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії Витягу з протоколу №3 від 04.09.2001 року установчих зборів учасників СТОВ «Власівське», дійсно було надано дозвіл на приватизацію житла, а саме [ADDRESS] гр.[PERSON], кв.№2 [PERSON], кв.№3 [PERSON] \~ \~ \~ \~[PERSON], [INFO], дійсно знята з реєстрації місця проживання по [PERSON] сільській раді 27.01.2005 року, що підтверджується довідкою виданою [PERSON] сільською радою Кегичівського району Харківської області 27.02.2017 року, №114/02-29. Відповідно до довідки виданої [PERSON] сільською радою Кегичівського району Харківської області 27.03.2017 року №115/02-29, житлова кімната в буд.№7 по вул.Молодіжна в с.Власівка в якій проживала та померла гр.[PERSON] дійсно не приватизована. Житлова кімната в буд.№7 по вул.Молодіжна с.Власівка в якій тимчасово проживав, але не був зареєстрований, померлий [PERSON] також не приватизована. Згідно копії довідки виданої [PERSON] сільською радою Кегичівського району Харківської області, [PERSON], [INFO], дійсно помер 11 травня 2008 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть [PERSON] сільської ради за 2008 рік зроблений відповідний запис 12.05.2008 року за №04. Місце смерті: Україна, Харківська область, Кегичівський район, с.Власівка. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно копії довідки виданої [PERSON] сільською радою Кегичівського району, вбачається, що будинок за адресою: с.Власівка вул.Молодіжна, №7 дійсно не приватизований та на балансі [PERSON] сільської ради Кегичівського району Харківської області не перебуває. Відповідно до копії довідки №74/02-29 від 26.02.2018 виданої [PERSON] сільською радою Кегичівського району Харківської області, в домогосподарстві за адресою с.Власівка вул.Молодіжна, 7, зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Отже, всі обов»язки по утриманню будинку \~покладені тільки на позивача. Виникнення у особи права власності можливе у разі наявності певного юридичного факту, який відповідно слугує юридичною підставою визнання такої особи власником. Як зазначено у ст.328 ЦК України, право власності набувається за підставами, не забороненими законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Іншими словами, у наведеній статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності Згідно з п. 9 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 «Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди враховують, зокрема: чи володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, Вжиття звичайних заходів щодо забазпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності у разі втрати не з своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається, що відповідно до ч.3 ст.344 ЦК. Не переривається набувальна давність якщо особа, яка заявляє про давність володіння є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, їм спадкоємцем (правонаступником) вона є , що відповідає ч.2 ст.344 ЦК України. Отже, гр.[PERSON] та [PERSON], яким відповідно до протоколу №3 від 04.09.2001 року установчих зборів учасників Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Власівське», було надано право на приватизацію квартир спірного будинку, не реалізували його і крім цього, не мали такого наміру реалізовувати його, так як за своє життя не проживали у цьому будинку і навіть не намагалися приватизувати відповідні квартири, тому позивачка добросовісно використовувала відповідно до їх цільового призначення, здійснювала їх ремонт, покращення та всі роки оплачувала платежі за ці квартири. [PERSON], безперервно, починаючи з вересня 2001 року володіє спірним будинком разом з членами своєї родини. Крім цього, відповідно до абз.абз.З, 4 п.11 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5: «Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про надувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за надувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за надувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку надувальної давності цей період зараховується повністю». Отже, оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже, у даному випадку суд може визнати право власності за набувальною давністю, починаючи з 4 вересня 2011 року, а саме: з часу фактичного початку добросовісного відкритого володіння спірним будинком. Згідно з п. 11 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду , згідно статті 214 ЦПК. Згідно ст.ст. 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Згідно з довідкою № 75/02-29 від 26.02.2018 року, виданою [PERSON] сільською радою Кегичівського району Харківської області, повідомляється: «що будинок за адресою с. Власівка, вул. Молодіжна №7 дійсно не приватизований та на балансі [PERSON] сільської ради не перебуває. Відповідно до ст. 335ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за' заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Отже, спірний будинок не перебуває ані у власності [PERSON] сільської ради, ані у власності будь-яких осіб, тому відповідно до положень ст. 335 ЦК України є безхазяйною річчю. Згідно з п. 13 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.337 ЦК України зазначено що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсягах та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Сукупність викладених обставин дають підстави для визнання права власності за позивачем, на частину житлового будинку №2 (тепер буд.№7), а саме кв.№3 за адресою: с.Власівка вул.Молодіжна, Кегичівського району Харківської області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved