Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» в якому просить поновити її на посаді медичного реєстратора жіночої консультації КП «Цюрупинська центральна районна лікарня», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. Позивач у ході судового розгляду позовні вимоги доповнила вимогою про скасування наказу № 180 від 28.09.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності реєстратора медичного жіночої консультації [PERSON].» та уточнила вимоги щодо суми середнього заробітку зазначивши її в розмірі 10787,52 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, причини звільнення, зазначені у наказі наказу № 180 від 28.09.2015 року не відповідають дійсним обставинам справ оскільки невихід на роботу відбувся з поважних причин в зв'язку з хворобою. Позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що 25.08.2016 року вона була на своєму робочому місці. Наприкінці робочого дня вона вирішила звернутися до лікаря-травматолога поліклініки у зв'язку зі скаргами на біль у коліні. В той момент, коли вона підійшла до кабінету лікаря, але його та медичної сестри не виявилося на місці. Після чого вона самостійно пішла та зробила рентгенівський знімок щоб не витрачати час. Після цього вона попросила медичну сестру приймального відділення [PERSON] щоб вона забрала знімок та віднесла його лікарю, а сама повернулася на робоче місце. Близько 12.00 [PERSON] занесла знімок до кабінету лікаря, який надав рекомендації щодо лікування та пообіцяв виписати лікарняний лист з наступного дня, тобто з 26.08.2015 року. 26.08.2015 року та 27.08.2015 року вона лікувалася вдома виконуючи всі приписи лікаря. На 28.08.2015 року її запросили на засідання профспілкового комітету щодо розгляду питання про можливе скорочення. Оскільки стан її здоров'я покращився після лікування вона вирішила прийти на засідання. 28.08.2015 року від [PERSON] вона дізналася, що лікарняний не відкритий після чого пішла до лікаря на прийом. На запитання щодо лікарняного лікар взяв її медичні документи та вийшов з кабінету у невідомому напрямку. Лікар повернувся близько 13.00 та сказав, що лікарняний може бути відкритий тільки з 28.08.2015 року. Після цього вона забрала свій рентгенівський знімок та пішла на збори профкому. Після зборів ввечері вона звернулася до чергового хірурга, який надав їй необхідну медичну допомогу. 29.08.2015 року вона вийшла на роботу не одужавши. Цього ж дня вона звернулася у травмпункт у м. Херсоні де її також надали необхідну допомогу. Рекомендовано з 31.08.2015 року лікарняний, оскільки 30.08.2015 року вихідний день, та надали довідку. Лікарняний їй було відкрито з 31.08.2015 року та закрито 07.09.2015 року. 08.09.2015 року вона була на робочому місці. 09.09.2015 року їй було запропоновано надати пояснення причин відсутності, які вона надала 10.09.2015 року. Про факт її звернення за медичною допомогою з 26.08.2015 року їй не надали довідку. Представник позивача в судовому засіданні доповнив, що наказ № 180 від 28.09.2015 року не відповідає типовим формам наказів, що затверджені Мінстату, а тому є незаконним. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення на позов та пояснив, що з 26.08.2015 року по 28.09.2015 року відповідач була відсутня на робочому місці у зв'язку з чим у неї були відібрані письмові пояснення причин відсутності. Наказом від 11.09.2015 року було призначене службове розслідування за фактом відсутності працівника на робочому місці, результати якого оформлені актом від 15.09.2015 року. Службовим розслідуванням встановлено, що з 26.08.2015 року по 28.09.2015 року відповідач дійсно була відсутня на робочому місці, документів на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] не надала, за медичною допомогою не зверталася. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює лікарем-травматологом КП «Цюрупинська центральна районна лікарня». [PERSON] вперше звернулася 28.08.2015 року з приводу травми коліна. Вона просила виписати лікарняний лист заднім числом з 25.08.2015 року, а він порекомендував їй звернутись до ЛКК, яка могла надати такий дозвіл. Цього дня він тільки заслухав [PERSON], але не оглядав. Заслухавши її прохання він особисто звернувся до голови ЛКК [PERSON] з приводу питання [PERSON] [PERSON] відповіла, що рішення ЛКК може прийняти лише після особистого огляду пацієнта. До 28.08.2015 року [PERSON] до нього не зверталась. Пам'ятає, як хтось з медичних працівників показав йому у коридорі лікарні знімок [PERSON] де були ознаки остеоартрозу, та рекомендував лікування (написав на бумажці). З 25.08.2015 року по 28.08.2015 року амбулаторна картка та знімок [PERSON] лежали у нього в кабінеті на столі, але огляду пацієнта не було. Видача лікарняного пацієнту без його особистого огляду не можлива. 31.08.2015 року ним було відкрито лікарняний лист [PERSON] на підставі рекомендації з обласних спеціалістів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює начальником відділу кадрів КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» з 17.02.2015 року. По факту звільнення [PERSON] їх відомо, що її звільненню передувало службове розслідування. На той час вона входила до складу комісії зі службового розслідування. Були відібрані письмові пояснення причин відсутності, відібрані пояснення інших працівників. Встановлено відсутність документів на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] на робочому місці. Комісією було складено акт, в якому рекомендовано притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за прогули. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює реєстратором медичним КП «Цюрупинська центральна районна лікарня». З 25.08.2015 року по 31.08.2015 року викликів спеціалістів за адресою проживання [PERSON] не було. Про це було нею складено доповідну на ім'я головного лікаря. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює завідувачем жіночої консультації КП «Цюрупинська центральна районна лікарня». 25.08.2015 року [PERSON] попередила її, що з 26.08.2015 року вона на лікарняному. Була відсутня з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року після чого вийшла на роботу на один день 29.08.2015 року. З 31.08.2015 року по 07.09.2015 року була на лікарняному, вийшла на роботу 08.09.2015 року. Коли потрібно було складати табель з'ясувалося, що лікарняний лист у [PERSON] на період з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року відсутній. З цього приводу нею складено доповідну на ім'я головного лікаря. Особисто вона [PERSON] дозволу відлучитись з робочого місця вона не давала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює заступником головного лікаря КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» з питань експертизи тимчасової непрацездатності з виконанням обов'язків завідуючої поліклініки. 28.08.2015 року до неї як до голови ЛКК звернувся лікар-травматолог [PERSON] та пояснив, що [PERSON] вимагає видати їй лікарняний заднім числом. На це вона йому відповіла, що [PERSON] слід звернутися до ЛКК оскільки це компетенція комісії. За наказом головного лікаря було створено комісію за її участю щодо випадку з [PERSON] Були зібрані всі пояснення. Лікарняного листа не було. Лікар [PERSON] пояснив, що пацієнта на прийомі не було. Згідно чинних нормативно-правових актів без огляду пацієнта лікарняний лист не може бути видано. [PERSON] до ЛКК не зверталась, рішення комісією по її випадку не приймалось. Комісія вирішила, що мав місце прогул. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює у КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» медичною сестрою лікаря травматолога [PERSON]. 25.08.2015 року до кабінету лікаря зайшла санітарка, яка залишила рентгенівський знімок. Лікаря в цей момент в кабінеті не було. Через три дні [PERSON] прийшла на прийом з приводу лікарняного. Лікар їй повідомив, що лікарняний не відкрито та пішов на ВКК. Лікар повернувся з ВКК та запропонував їй пройти комісію. Пізніше, цього дня, вона зустріла [PERSON] на вулиці та їй запропонувала пройти ВКК. Чи оглядав лікар [PERSON] не пам'ятає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює у КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» завідувачем клініко-діагностичної лабораторії, голова профспілкового комітету. Нею, як головою профкому, було отримано подання адміністрації про розгляд питання про скорочення деяких категорій працівників, в т.ч. [PERSON] З цього приводу збирався профком. Засідання було призначене на 28.08.2015 року о 13.00. [PERSON] на засідання довелося викликати телефоном, оскільки у відділенні їй повідомили, що [PERSON] на лікарняному. В телефонній розмові [PERSON] погодилася прийти на засідання профкому 28.08.2015 року, оскільки в цей день збиралася на прийом до лікаря. На засідання профкому 28.08.2015 року [PERSON] була присутня та пояснила, що вона зверталася до лікаря травматолога з приводу травми, але лікарняний їй не було відкрито. На профкомі розглядалося питання про надання згоди на її звільнення. Після дослідження матеріалів службового розслідування та заслуховування пояснень було вирішено надати згоду на звільнення [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді реєстратора медичного жіночої консультації КП «Цюрупинська центральна районна лікарня». В період з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року позивач була відсутня на своєму робочому місці. 10.09.2015 року у позивача відібрані письмові пояснення причин її відсутності на роботі. Наказом головного лікаря КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» № 175 від 11.09.2015 року було ініційоване службове розслідування стосовно відсутності на робочому місці реєстратора медичного жіночої консультації [PERSON] 26-28 серпня 2015 року. Згідно акту комісії з проведення службового розслідування від 15.09.2015 року відсутність на робочому місці реєстратора медичного жіночої консультації [PERSON] 26-28 серпня 2015 року визнано прогулом та рекомендовано притягнути її до дисциплінарної відповідальності у відповідності до статті 147 КЗпП України. 25.09.2015 року профспілковим комітетом КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» було надано згоду на звільнення позивача за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Наказом головного лікаря КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» № 180 від 28.09.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності реєстратора медичного жіночої консультації [PERSON].» позивача звільнено з займаної посади з 29.09.2015 року за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України без поважних причин. Суд вважає, що факт відсутності позивача на робочому місці в період з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року не підлягає доказуванню в судовому засіданні згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України оскільки цей факт визнаний сторонами. Згідно з ч.1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Звільнення з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП визнається дисциплінарним стягненням (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Пункт 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі вiдсутностi на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Поважною причиною вiдсутностi на роботi, зокрема, визнається тимчасова непрацездатність працівника внаслідок захворювання. Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Судом встановлено, що позивачем за місцем роботи не було надано документ встановленої форми, що посвідчує її тимчасову непрацездатність з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року внаслідок хвороби. Разом з тим, згідно з п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України позивач не позбавлена можливості надати суду будь-які допустимі докази на підтвердження наявності поважних причин відсутності на робочому місці, зокрема, й за хворобою, проте, на думку суду, таких доказів позивачем не було надано. Так, довідка з травматологічного пункту Херсонської міської клінічної лікарні від 29.08.2015 року з якої вбачається, що позивач 29.08.2015 року відвідувала травмпункт вказаного медичного закладу, не може бути прийнята судом як доказ хвороби, що перешкоджала позивачу виконувати свої трудові обов'язки, оскільки зазначений документ не є тим документом, що підтверджує тимчасову непрацездатність працівника згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року, крім того, довідка лише свідчить про факт звернення [PERSON] за медичною допомогою станом на 29.08.2015 року та не виправдовує її відсутність на робочому місці протягом трьох днів перед зверненням до травмпункту. Суд також звертає увагу на те, що обставини травми зазначені в цій довідці зі слів пацієнта, а лікарняний лист у вказаній довідці рекомендовано пацієнту починаючи з 31.08.2015 року за місцем проживання. Не може бути прийнятий судом в якості доказу наявності хвороби, що перешкоджала позивачу виконувати свої трудові обов'язки також опис рентгенівського знімку [PERSON] від 25.08.2015 року оскільки зазначений документ також не є тим документом, що підтверджує тимчасову непрацездатність згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року. З опису рентгенівського знімку без діагнозу лікаря не можливо зробити висновок чи була [PERSON] непрацездатною внаслідок виявленого рентгенографією остеоартрозу правого колінного суглоба. Згідно з п. 1.7 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року, видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності. З показань допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема лікаря травматолога [PERSON], вбачається, що з 25.08.2016 року по 28.08.2016 року позивач лікарем травматологом не була оглянута, а лише передала через санітарку рентгенівський знімок суглоба, отримала рекомендації щодо лікування, а не звільнення від роботи, крім того, записи у медичній карті не проводились, оскільки пацієнт не був безпосередньо оглянутий лікарем. За таких обставин видача лікарняного позивачу з 25.08.2015 року суперечила б п. 1.7 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року, отже доводи позивача про нібито умисну невидачу їй лікарняного листка слід визнати необґрунтованими. Згідно з ч. 1 ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно положень ст. 149 КЗпП України , до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Суд приходить до висновку, що місячний строк накладення дисциплінарного стягнення відповідачем пропущений не був, порядок застосування дисциплінарного стягнення, передбачений статтею 149 КЗпП України також було дотримано. На виконання положень ч.1 ст. 43 КЗпП України, відповідачем також було отримано згоду первинної профспілкової організації на звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» №11 від 25.09.2015 року. За таких обставин, висновок відповідача про допущення [PERSON] прогулу є обґрунтованим, порушень порядку накладення дисциплінарного стягнення допущено не було, а тому підстави для скасування наказу № 180 від 28.09.2015 року, поновлення позивача на посаді, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відсутні. Судові витрати по сплаті судового збору, згідно зі ст. 88 ЦПК України, підлягають віднесенню за рахунок держави, оскільки позивача, звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed