Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16 лютого 2017 року вона уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі [PERSON] проживає разом зі своїми синами: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 01 березня 2017 року відповідач [PERSON] виїхала з вищевказаної квартири, забравши всі свої речі. При цьому не виконала умови п.8 договору купівлі-продажу, а саме: знятися з реєстраційного обліку до 26 лютого 2017 року. У судовому засіданні позивачка наполягаючи на своєму позові доводила суду, що відповідач з 01.03.2017 року не мешкає в квартирі [ADDRESS], особисті речі відсутні. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Адвокат [PERSON], який діє на підставі договору поруки про надання юридичних послуг від 27.11.2017 року в судовому засіданні пояснив, що відповідачка не виконала умови договору купівлі-продажу від 16.02.2017 року, щодо зняття з реєстраційного обліку, в результаті чого позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнавши [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 52 будинку № 10а по вул. Рельєфній м. Запоріжжя. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та адвоката, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно зі ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, ст. 131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 64 Житлового кодексу передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки нарівні з наймачем. До членів сім'ї наймача відносяться передусім дружина (чоловік) наймача, їхні діти й батьки. На підставі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. З положень статті 107 Житлового кодексу України вбачається, що наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. У відповідності до ч. 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням, у наслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9). В дані квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які являються синами позивачки (а.с.4). Також в даній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON], однак, з 01 березня 2017 року вона не проживає в квартирі, її особисті речі там відсутні. Таким чином, аналізуючи у сукупності докази, суд приходить до висновку, що відповідачка має бути визнана такою, що втратила право користування квартирою № 52 будинку № 10-а по вул.. Рельєфній в м. Запоріжжі, оскільки остання не мешкає за вищезазначеною адресою понад 6 місяців без поважних на то причин.

Outcome: approved