Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, зазначивши, що відповідно до заочного рішення Тростянецького районного суду від 24.06.2016 року шлюб укладений між позивачем та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні та вихованні позивача. Відповідач після розірвання шлюбу ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, взагалі не цікавився її долею та життям. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Окрім того, [PERSON] ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати доньку. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, тому [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], 2010 року народження, та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання доньки аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечила. Представник органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації Лукянова Т.В. в судове засідання не з`явилася, однак надала на адресу суду клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Заочним рішенням Тростянецького районного суду від 24.06.2016 року шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.06.1994 року за актовим записом №31 - розірвано (а.с.12). Згідно довідки №02.17-229 від 22.05.2017 року, виданої Тростянецькою селищною радою, [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проживає разом з дочкою [PERSON], 2010 року народження (а.с.30). Відповідно довідки директора НВК «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ст. №1-гімназія» смт. Тростянець від 03.05.2017 року №130, за інформацією класного керівника, вихованням дитини, [PERSON], займається мама, яка відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу, цікавиться справами доньки. Батько дитини за час навчання не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю доньки. У школі з 01.09.2016 року до 03.05.2017 жодного разу не був (а.с.10). Згідно характеристики учня 1-А класу НВК «СЗШ І-ІІІ ст. №1 - гімназія» смт. Тростянець, [PERSON] навчається у школі з 01.09.2016 року. Дівчинка має хороший фізичний та розумовий розвиток, але у навчальній діяльності потребує постійного контролю. Дівчинка активна, емоційна, добра, товариська. [PERSON] зростає у родині, де з боку матері звертається значна увага на навчання та виховання доньки. Вона цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя. Батько в школі з 01.09.2016 року до 03.05.2017 року не був, батьківські збори не відвідував, участі в шкільному житті родини не приймав (а.с.11). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] питанням виховання та розвитку своєї доньки [PERSON], [INFO] не займається. Орган опіки і піклування Тростянецької районної державної адміністрації надав висновок від 30.10.2017 року №01-31/3043 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно матеріалів справи відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суд розцінює це як винну поведінку батька по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі доньки. При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій формі також підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. З огляду на викладене, враховуючи рівний обов'язок батьків щодо утримання дитини, а також те що дитина проживає спільно з матір'ю, яка нею опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на її утримання, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є обґрунтований. Таким чином, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи те, що [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів 02.10.2017 року, тому саме з цієї дати слід стягувати аліменти з відповідача на її користь. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.05.2017 року відстрочено сплату судового збору позивачу [PERSON] у цивільній справі за її позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч.2 п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1280, 00 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного згідно ст. ст. 19, 155, 164-166, 180, 182, 191 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved