Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається та додаткових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.07.1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі народилася донька - [PERSON], [INFO]. В 1998 році шлюб було розірвано. У 2013 році донька вступила до НУХТ на денну комерційну форму навчання, вартість навчання в якому складає 12 500 грн. 00 коп. на рік, крім цього донька проживає в гуртожитку, за який сплачується 1 450 грн. 00 коп. на рік. Строк навчання - до 30.06.2017 року. Відповідач не приймає участі в витратах на навчання та проживання в гуртожитку їхньої доньки, що змушує її відповідно до ст. 199 СК України звернутися до суду з цим позовом. Згідно позовної заяви [PERSON] прохала суд: 1. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову та до закінчення навчання останньої, чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку, - з урахуванням того, яка із зазначених обставин настане першою. 2. Стягнути з [PERSON], на її користь ? частину додаткових витрат по оплаті навчання у Національному університеті харчових технологій за період з 01.09.2013 року по 30.06.2014 року, тобто грошові кошти в сумі - 6250 грн., та ? частину додаткових витрат за проживання дитини в гуртожитку, в сумі - 725 грн. 3. Стягувати з [PERSON], на її користь ? частину додаткових витрат по оплаті за навчання їх спільної дитини [PERSON], які будуть проведені нею за навчання [PERSON] з вересня 2014 року до закінчення нею навчання чи до досягнення нею 23 річного віку, - у зв'язку із тим, яка із зазначених обставин настане першою. (а.с. 1-4). 24.09.2014 року [PERSON] подала заяву про фактично збільшення позовних вимог та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини до досягнення нею 23 років у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 50 % від заробітку (доходу). (а.с. 70). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається та додаткових витрат в частині позовних вимог про «стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частини додаткових витрат по оплаті за навчання їх спільної дитини [PERSON], які будуть проведені [PERSON] за навчання [PERSON] з вересня 2014 року до закінчення нею навчання чи до досягнення нею 23 річного віку, - у зв'язку із тим, яка із зазначених обставин настане першою» - залишено без розгляду. (а.с. 54-55). В запереченнях на позов [PERSON], [PERSON] зазначив, що вимоги в частині стягнення додаткових витрат згідно ст. 185 СК України є необґрунтованими, оскільки вказана норма врегульовує питання взаємовідносин між батьками та неповнолітніми дітьми. Проте спір у справі виник щодо відносин між батьком та повнолітньою дитиною, що регулюються іншими нормами СК України, зокрема, ст. ст. 199, 200. Розповсюдження положень ст. 185 СК України на ці відносини є безпідставним. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Національного університету харчових технологій про визнання договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] навчається в НУХТ за договором від 12.08.2013 року, який укладений між [PERSON], [PERSON] та НУХТ. Вказаний договір передбачає надання університетом освітньої послуги, та оплати цієї послуги в сумі 50 000 грн. за весь час навчання. На день укладання цього договору [PERSON] була неповнолітньою, а тому відповідно до ст. 32 ЦК України для укладання цієї угоди повинна була отримати згоду обох батьків, проте, він, як батько дитини, такої згоди не надавав. Разом із тим, цей договір породжує для нього правові наслідки у формі сплати частини вартості навчання, як зазначає у власному позові [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. На підставі викладеного, [PERSON] прохав суд : визнати недійсним договір від 12.08.2013 року, укладений між [PERSON], [PERSON], Національним університетом харчових технологій на підставі ст.. 222 ЦК України. В поясненнях щодо позовної заяви [PERSON], НУХТ зазначив, що оскаржуваний договір є тристоронньою угодою, в якій обов'язки щодо оплати навчання лежать не на неповнолітній [PERSON], а на її матері [PERSON] Таким чином, особи, які вчинили правочин мають необхідний об'єм цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним, правочин укладено у формі, встановленій законодавством. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.09.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається та додаткових витрат об»єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Національного університету харчових технологій про визнання договору недійним. (а.с. 77-78). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] власний позов підтримали, проти задоволення позову [PERSON] заперечували. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], вважав , що підстав для задоволення позову [PERSON] не має, позов [PERSON] прохав задовольнити. Третя особа [PERSON] позов [PERSON] прохала задовольнити , проти задоволення позову [PERSON] заперечувала. Представник відповідача Національного університету харчових технологій за позовом [PERSON] в судове засідання не з»явився, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, від відповідача надійшло клопотання про розгляду справи за відсутності їх представника та письмові пояснення , у яких відповідач заперечував щодо задоволення позову. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається та додаткових витрат задовольнити частково, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Національного університету харчових технологій про визнання договору недійним - відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14.07.1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. 25.03.1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] працює в ПАТ «Дика орхідея, Україна», а її середня заробітна плата за 2013 рік складала 1 803 грн. 57 коп., за 2014 рік - 2 171 грн. 05 коп., що підтверджується довідками про доходи. [PERSON] працює директором ЗОШ І-ІІІ ст., його середньомісячна заробітна плата за 2013 рік складає 4 075 грн. 93 коп., а за 2014 рік - 4553 грн. 47 коп. 12.08.2013 року між [PERSON] (замовник), [PERSON] (студент) та НУХТ (виконавець) було укладено договір № Б13-ГСд020 про навчання і підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр в НАХТ. Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 4.1., 5.2. договору виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника надати освітню послугу, а саме: здійснити навчання і підготовку студента за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр на денній формі навчання за напрямом підготовки 6 140101 готельно-ресторанна справа на факультеті ІГТБ за період 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. На замовника ([PERSON]) покладено обов»язок щодо своєчасного внесення плати за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором. На студента ([PERSON]) покладено обов»язок у повному обсязі якісно засвоїти теоретичний, практичний і виробничий курс навчання, включені в навчальний план відповідної спеціальності, набути знання, вміння та навики згідно з освітньо-кваліфікаційною характеристикою спеціальності. Згідно вищезазначеного договору загальна вартість освітньої послуги становить 50 000 грн. 00 коп. [PERSON] зареєстрована та тимчасово на час навчання проживає в гуртожитку в м. Київ, за який сплачує 1 450 грн. 00 коп. на рік. [PERSON] у зв»язку із навчанням ніде не працює, ніяких доходів не має, на даний час не одружена, та перебуває на утриманні матері [PERSON] , що також підтверджується актом будинкового комітету від 23.07.2014 року (а.с. 14). Як стверджує [PERSON] та фактично не заперечується відповідачем [PERSON] участі в утриманні повнолітньої доньки, яка навчається, не бере. Відповідно до ст. ст. 198-200 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є повнолітньою особою, яка не досягла віку 23-х років, продовжує навчання, при цьому знаходиться на утриманні матері, у зв»язку з навчанням ніяких доходів не має, а отже потребує матеріальної допомоги. Її батько [PERSON] може надати таку матеріальну допомогу. Відтак, позовні вимоги про стягнення з останнього аліментів є обґрунтованими. При цьому суд вважає обґрунтованим звернення з цим позовом [PERSON] незважаючи на те, що донька є повнолітньою та проживає в гуртожитку університету. Проживання в гуртожитку є тимчасовим, на час навчання, а в інший час донька проживає з матір'ю. Крім того, судом встановлено, що матеріальне забезпечення дитини на час навчання здійснює її мати, що, зокрема, підтверджується і тим, що за наданими квитанціями оплата навчання [PERSON] проводиться її матір»ю [PERSON], також і обов'язки по оплаті за навчання згідно з договором № Б13-ГСд020 від 12.08.2013 року покладено на [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав [PERSON] на звернення до суду з цим позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з того, що норма ч. 1 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів відсилає до ст. 182 СК України. З урахуванням критеріїв, визначених ст. 182 СК України суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів в сумі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу). При цьому суд також враховує, що [PERSON] має постійне місце роботи, стабільний дохід, неповнолітніх або інших осіб, яких він згідно закону зобов»язаний утримувати, не має. При цьому суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON], на користь [PERSON] ? частини додаткових витрат по оплаті навчання у Національному університеті харчових технологій за період з 01.09.2013 року по 30.06.2014 року, тобто грошових коштів в сумі - 6250 грн., та ? частини додаткових витрат за проживання дитини в гуртожитку, в сумі - 725 грн., враховуючи наступне. Так, правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина врегульовано главою 16 Сімейного кодексу України. Дана глава не містить положень, які б встановлювали обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах повнолітніх дочки, сина. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються лише норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Стаття 185 СК України, на яку послався позивач закріплена главою 15, якою врегульовано правовідносини щодо обов'язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину. Відтак, в цій частині позов не підлягає задоволенню. Разом із тим, суд також не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Національного університету харчових технологій про визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. За ч. 1 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Судом встановлено, що за змістом оспорюваного договору від 12.08.2013 року зобов'язання по оплаті навчання покладено на матір - [PERSON], тобто за цією угодою, неповнолітня (на той час) донька не несе зобов'язання майнового характеру, а отже доводи позивача є безпідставними про те, що зобов»язання щодо оплати навчання за даним договором також поширюються і на нього. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги щодо стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial