Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником даного житлового будинку згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] є її невісткою і, хоча вона зареєстрована за вищезгаданою адресою, проте більше року там не проживає, а мешкає у с. Заріччя Самбірського району Львівської області. У зв`язку з тим, що відповідач лише формально зареєстрована у вищезгаданому будинку, а дійсно не проживає, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а також не може оформити житлової субсидії; тому просить у судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право на користування цим житловим приміщенням шляхом зняття її із реєстраційного обліку вказаного місця проживання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилався на викладені обставини у зверненні до суду, наполягав на задоволенні позову. Відповідач під час підготовчого судового засідання 07.11.2019 року позов визнавала, однак вважала за доцільне ставити питання про зняття її з реєстраційного обліку разом із дитиною, що на її переконання пов`язане із подальшим оформленням соціальної допомоги на утримання сина [PERSON] , [INFO] , котрий в дійсності проживає із нею у [ADDRESS] , а в останнє судове засідання не з`явилася без поважних причин. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23804822 від 09.09.2009 року. Відповідно до наданої відповіді відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області відповідач зареєстрована у [ADDRESS] . Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до виданої 30.07.2019р. Воютицькою сільською радою Самбірського району Львівської області довідки №3201 [PERSON] зареєстрована, але не проживає у спірному будинку [ADDRESS] . Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. У судовому засіданні як із пояснення представника позивача та відповідача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації більше одного року і лише формально залишається зареєстрованою у будинку, через що позивач [PERSON] несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги та не в змозі оформити житлової субсидії відповідно до вимоги Закону. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення її права. А право власника будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку.

Outcome: approved