Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що в листопаді 2020 року між нею та відповідачем укладено договір позики, згідно з яким відповідач [PERSON] отримав у неї в борг грошові кошти в сумі 11000 грн. та зобов`язався повернути їх, сплачуючи по 3500 грн. щомісяця. Кінцевий термін повернення - березень 2021 року, однак зазначених коштів відповідач не повернув. На її неодноразові усні звернення щодо повернення боргу він повернув лише 2000 грн., а саме 07.11.2020 року 1000 грн., та 23.01.2021 року 1000 грн. 27.07.2021 року та 27.08.2021 року вона зверталася з письмовими вимогами до відповідача про повернення боргу за договором позики, однак [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики не виконує, та зазначив, що більше ніяких коштів їй не буде повертати. Вона позбавлена можливості повернути позичені кошти у позасудовому порядку, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 9000 грн. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.17). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу за її відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 16), в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, заяв, клопотань чи відзиву суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У листопаді 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено у письмовій формі договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у [PERSON] грошову суму в розмірі 11000 грн., зобов`язавшись сплачувати щомісяця по 3500 грн. 07.11.2020 року [PERSON] повернув 1000 грн., та 23.01.2021 року повернув 1000 грн., що підтверджується відповідною розпискою від листопада 2020 року (а.с.4). Суд вважає, що надана позичальником-відповідачем по справі [PERSON] позикодавцю-позивачу по справі [PERSON] розписка є підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі і передачі грошей позичальнику. Враховуючи, що відповідач зобов`язався сплачувати позивачу по 3500 грн. щомісяця, кінцевим терміном повернення є березень 2021 року. Відповідач у встановлений договором позики термін та на час розгляду справи позику не повернув. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання договору позики, укладеного у листопаді 2020 року, таким чином між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки, які вони врегулювали вказаним договором. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорював договір позики, укладений між ним та [PERSON] , не надав суду доказів, що договір позики укладений проти його справжньої волі. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, протилежне на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідач не надав відзиву на позов та доказів, які спростовують вимоги позивача. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачу позиченої суми коштів, тобто не виконує свої зобов`язання за договором позики. Доказів протилежного відповідачем не надано. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати коштів у строки, передбачені договором позики, знайшов своє підтвердження в суді. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, укладеним у листопаді 2020 року в розмірі 9000 грн. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 908 грн. 00 грн., які складаються з судового збору, сплаченого при подачі позову до суду (а.с. 8). Відповідно до ст.ст.526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved