Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 07 квітня 1993 року батько її чоловіка, [PERSON] - [PERSON] отримав Свідоцтво на право власності на домоволодіння по вул. Широка буд. 222 в с. Євсуг Біловодського району Луганської області. Вказувала, що 23 червня 2004 року батько чоловіка помер, його дружина - [PERSON] померла 13 липня 2015 року. Сам чоловік помер 29 січня 2016 року. Зазначала, що за життя всі вони проживали разом в одному будинку за адресою: Біловодський район, с. Євсуг, вул. Широка буд. 222. Вказувала, що з метою оформлення права власності на вказаний будинок в порядку спадкування вона звернулася до Біловодської державної нотаріальної контори, проте отримала відмову у видачі Свідоцтва про права на спадщину обумовлену відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Посилається на втрату оригіналу правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07 квітня 1993 року. У звязку з наведеним просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на будинок, розташований за адресою: Луганська область, Біловодський район, с. Євсуг, вул. Широка, 222, що належав [PERSON], який помер 23 червня 2004 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу за відсутності представника, заперечень проти задоволення позову не має. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД №305024, виданого Євсузькою сільською радою Біловодського району Ворошиловградської області 05 квітня 1975 року, актовий запис № 16 між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 10). Відповідно до Свідоцтва про народження серії ЯВ №488919, виданого Євсузьким рай. ЗАГСом 12 серпня 1952 року, актовий запис № 45 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). З Свідоцтва про одруження серії ЯТ №296728, виданого 23 серпня 1951 року, актовий запис № 29 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 12). Відповідно до заповіту від 16 червня 2014 року, посвідченого секретарем Євсузької сільської ради Біловодського району Луганської області, [PERSON] все своє майно, яке на день смерті йому належало, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, заповів [PERSON] /а.с.50/. Свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД №456375, виданим 25 червня 2004 року Євсузькою сільською радою, актовий запис № 25 підтверджується, що [PERSON] помер 23 червня 2004 року (а.с.07). Довідкою Євсузької сільської ради Біловодського району Луганської області від 26 жовтня 2017 року № 2000 підтверджується, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживали [INFO], разом із дружиною - [PERSON], сином - [PERSON], невісткою - [PERSON] та онуком - [PERSON]. (а.с. 15). Відповідно до Свідоцтва про смерть серії І-ЕД №474534, виданого 14 липня 2015 року виконавчим комітетом Євсузької сільської ради, актовий запис № 27 [PERSON] померла 13 липня 2015 року (а.с.08). Довідкою Євсузької сільської ради Біловодського району Луганської області від 26 жовтня 2017 року № 2002 підтверджується, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та постійно проживала [INFO], разом із сином - [PERSON] та невісткою - [PERSON] (а.с. 13). З Свідоцтва про смерть серії І-ЕД №480356, виданого 01 лютого 2016 року Євсузькою сільською радою Біловодського району Луганської області, актовий запис № 04 вбачається, що [PERSON] помер 29 січня 2016 року (а.с.09). Довідкою Євсузької сільської ради Біловодського району Луганської області від 26 жовтня 2017 року № 2003 підтверджується, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживали [INFO], разом із дружиною - [PERSON]. (а.с. 14). Паспортом громадянина України ЕК 811121 виданим Біловодським РВ УМВС України в Луганській області 16 травня 1998 року та довідкою Євсузької сільської ради Біловодського району Луганської області від 28 вересня 2017 року № 1725 підтверджується, що позивач [PERSON] з 29 червня 1978 року зареєстрована [INFO], проживає одна. (а.с. 17). Із виписки з погосподарської книги наданої Євсузькою сільською радою 28 вересня 2017 року вих.№1724 вбачається, що в особовому рахунку № 253 погосподарської книги № 6 за 2016-2020 роки села Євсуг Євсузької сільської ради зроблено наступні записи: «Особовий рахунок відкрито на гр. [PERSON]. В розділі І записано відомості про зареєстрованих в житловому будинку № 222 по вул. Широка в с. Євсуг членів домогосподарства: голова домогосподарства - [PERSON] 1957 р. н., мешкає одна. В розділі II внесено відомості про житловий будинок та його власників (співвласників), користувачів: Житловий будинок враховується за [PERSON]. Житловий будинок побудовано в 1930 році, загальна площа будинку 53,5 кв. м., житлова площа 21,2 кв. м. Присадибна ділянка площею 0,25 га знаходиться у користуванні гр. [PERSON]» (а.с. 16). З відповіді КП «Біловодське бюро технічної інвентаризації» від 03 жовтня 2017 року №148 вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою: Луганська область, Біловодський район, с. Євсуг, вул. Широка, буд. 222 зареєстроване за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, яке було видане виконкомом Євсузької сільської ради народних депутатів від 07 квітня 1993року (а.с. 18). Постановою нотаріуса Біловодської державної нотаріальної контори\~ від 13 жовтня 2017 року № 1095/02-31 позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок буд. 222 по вул. Широка в с. Євсуг Біловодського району Луганської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 20). Як вбачається із відповіді Євсузької сільської ради від 23 жовтня 2017 року №1850 на запит [PERSON]І, сільрада немає можливості видати дублікат свідоцтва права власності на житловий будинок, яке було видане на імя [PERSON], у звязку зі змінами в законодавстві (а.с. 19). Згідно повідомлення Біловодської державної нотаріальної контори від 03 січня 2018 року №5/01-16 після смерті [PERSON], який помер 23 червня 2004 року спадкові справи не заводилися, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №50471530 від 03 січня 2018 року. (а.с.29-30). У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] є спадкоємцем, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Порядок отримання правовстановлюючих документів взамін втрачених або зіпсованих врегульовано ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 року, відповідно до якої у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, оформляє свідоцтво, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування. Проте, особа, яка має право на таке звернення (власник майна) помер, в звязку з чим втратив свою правоздатність. Тому, виходячи з наведених обставин, позивач позбавлений можливості скористатися процедурою повторного отримання свідоцтва на нерухоме майно, що передбачена ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованого в Мінюсті 18 грудня 2012 року за № 2102/22414, органи, що видавали свідоцтва на право власності на нерухоме майно втратили повноваження щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів, що мають силу оригіналу. Таким чином, позивач як спадкоємець, не може отримати повторний державний акт або дублікат правовстановлюючого документу, що має силу оригіналу, з метою надання його нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, так, як відсутній правовий механізм для його отримання, що, в свою чергу обмежує права позивача, як спадкоємця, щодо набуття права власності на спадкове майно у визначеному чинним законодавством порядку шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved