Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 27 липня 2015 року. Після її звільнення відповідач не виплатив їй повністю заробітну плату, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість перед нею по виплаті такої, яка складає 18 727,53 грн. Несвоєчасною виплатою заробітної плати їй також заподіяно моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 1 000 грн. Враховуючи це, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 18 727,53 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2015 року по день прийняття судом рішення по справі, моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та компенсацію за надану правову допомогу в розмірі 292,32 грн. Під час розгляду справи в суді, позивачка зменшила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2015 року по 15 вересня 2015 року в розмірі 2 126,26 грн., моральну шкоду в сумі 1 000 грн. та компенсацію за надану правову допомогу в розмірі 292,32 грн., вказавши на те, що заборгованість по заробітній платі відповідачем їй була добровільно виплачена. Позивачка [PERSON] на розгляд справи до суду не зявилася, надавши суду заяву з проханням вирішити наявний спір за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не зявився за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак надав суду письмові заперечення проти позову, в яких частково визнав заявлені позовні вимоги [PERSON], зазначивши, що визнає розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та розрахунок позивача середньоденного заробітку в сумі 59,06 грн. Однак вважає, що [PERSON] не довела заподіяння їй моральних страждань діями відповідача, тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Закритим акціонерним товариством «Азовелектросталь» до 27 липня 2015 року, яке рішенням загальних зборів від 01 квітня 2011 року було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Азовелектросталь». Звільнена у звязку із скороченням штату на підставі наказу від 27 липня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.4). Згідно розрахункового листка ПрАТ «Азовелектросталь» вбачається, що заборгованість відповідача перед [PERSON] по виплаті заробітної плати станом на 25 серпня 2015 року складає 18 727,53 грн. вже з урахуванням утриманих податків та зборів (а. с. 5). Однак з матеріалів справи вбачається, що відповідач повністю виплатив [PERSON] заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України Про оплату праці, якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до заперечень ПАТ «Азовзагальмаш» розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 59,06 гривень. Даний розмір середньоденної заробітної плати не оспорюється позивачкою. Згідно з графіком роботи № 1 на 2015 рік кількість робочих днів з наступного дня після звільнення з 28.07.2015 року по 15.09.2015 року становить 36 робочих днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає 2 126,26 гривень (36 х 59,06 грн.). Оскільки розглядом справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед позивачкою при її звільненні, тобто мало місце порушення законодавчо встановлених строків, то суд стягує на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2 126,26 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тривалість порушення трудових прав [PERSON] з боку ПрАТ «Азовелектросталь» свідчить про наявність моральних страждань позивача, а позбавлення останнього належної йому заробітної плати безумовно вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та свідчить про втрату позивачем нормальних життєвих зв'язків. За змістом ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими судом визнаються і її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень. Суд також вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в сумі 292,32 грн. Зі справи вбачається, що правова допомога надавалася [PERSON] адвокатом [PERSON] (а.с.8-13). На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 292,32 грн. позивачкою надана квитанція, в якій ФОП [PERSON] зазначено про отримання вказаної суми. Так, виходячи з аналізу ст.ст.84,88 ЦПК України, ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі, з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто перелік видів правової допомоги, за які передбачена компенсація понесених стороною витрат, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Окрім того, ці види стосуються лише судового розгляду справи. Більш того, з боку позивача суду не надано документів, які підтверджують розрахунки витрат, а саме: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних з наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку). Отже, на підтвердження виконаних робіт з боку позивача суду було надано акт № 197 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.08.2015 року, де вказаний розрахунок вартості наданих послуг на правову допомогу відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з урахуванням зазначених документів суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат (правової допомоги) в розмірі 292,32 грн. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial