Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, які перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Стратілата та розташовані на території Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, згідно сертифікату серії [NUMBER]. Вона (позивач) після смерті батька доглядала за його будинком, обробляла земельну ділянку, а тому в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] просила встановити факт, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO], та визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] належало [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просив їх задовольнити. У судове засідання представник Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти позову [PERSON], просив справу розглядати без участі їх представника. У судове засідання треті особи [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечують, просили розгляд справи проводити без їх участі. Суд розглядає справу у відсутності позивача, представника відповідача та третіх осіб за наявними у справі доказами. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] дали показання про те, що вони тривалий час знали [PERSON], який доводився [PERSON] батьком. [PERSON] після смерті батька доглядала за його будинком, обробляла земельну ділянку. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, які розташовані на території Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, як член колишнього КСП ім. Стратілата, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 208 від 21 січня 1998 року, що підтверджується копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 21 червня 2016 року (а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 1994 року померлий [PERSON] склав заповіт, яким належний йому жилий будинок з надвірними будівлями заповів своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 8). Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Таким чином, право на земельну частку пай, яке належало [PERSON], розподіляється між спадкоємцями за законом. У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20 вересня 2016 року (а.с. 33). З копії довідки Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 4 квітня 2016 року (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований один в [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З копій свідоцтв про народження та укладення шлюбу (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] є дочкою [PERSON], а тому в силу ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР має право на спадкування після його смерті. У судовому засіданні встановлено, що крім позивача спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька. За таких обставин позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належне йому згідно сертифікату серії [NUMBER] право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). В судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], був втрачений, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 11). Позивач позбавлена можливості отримати дублікат втраченого сертифікату. З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON], в зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном померлої [PERSON], не прийняттям спадщини шляхом подачі у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а також в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1055/02-31 від 14 червня 2016 року. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), яке належало померлому [PERSON]

Outcome: approved