Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] посилаючись на те, що вони перебували у шлюбі, від якого в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. на утримання яких відповідач не надає належної та необхідної матеріальної допомоги, хоча має в тому зобов'язання. У зв'язку з наведеним позивач просила присудити до стягнення в судовому порядку аліменти на утримання дітей у розмірі по 1000грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] та посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] по суті спору позов не визнав та пояснив, що фактично надавав протягом одинадцяти років і надає матеріальну допомогу по мірі можливості на утримання дітей; що готовий утримувати їх повністю у випадку, якщо буде визначено їх місце проживання із ним як батьком дітей. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Згідно копії рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2014 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; від цього шлюбу в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., які на даний час перебувають на утриманні позивача. Зазначене також відомо із довідки №848 від 07.05.2015 року, виданої виконавчим комітетом Новосілко-Гостиннівської сільської ради Самбірського району. У судовому засіданні під час розгляду цивільної справи про стягнення аліментів із пояснень представника позивача [PERSON] установлено, що [PERSON] неналежно виконував обов'язок по утриманню дітей, а також в малій мірі брав участь у їх вихованні. У зв'язку з цим суд надає віри представнику позивача [PERSON] в тому, що фактично на утримання дітей протягом зазначеного часу саме позивачем використовувались та затрачалися кошти на утримання неповнолітніх дітей: на харчування, одяг, при необхідності на лікування та інші потреби, але про це документально підтвердити їй складно, оскільки фактично не збирала доказів. Із пояснень відповідача при з'ясуванні обставин справи установлено, що він позов не визнав через те, що в минулому нібито затрачав значні та основні зусилля для утримання як дітей, так і родини позивача. За законодавством України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, аналізуючи зібрані докази із наведеними нормами закону, пояснення сторін, ураховуючи інтереси дітей, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти в розмірі по 650грн. із відповідача щомісячно на утримання кожної дитини до досягнення ними повноліття з часу пред'явлення такого позову, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено державою на 2015 рік і є в середньому вартісною величиною достатньою для забезпечення нормального функціонування організму дитини. За встановлених обставин у даній цивільній справі та того, що батько і матір відносно в однаковій мірі повинні брати участь в утриманні дітей, збереженні їх здоров'я, придбанні набору продуктів харчування, а також у мінімальному наборі непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб обидвох дітей, відтак витрати у цьому в середньому становитимуть у межах 2600грн. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Тому при присудженні такої суми і частковому задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу пояснень сторін, представлених документів і присуджує до стягнення щомісячні кошти (аліменти) з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] та [PERSON], роз'яснивши, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів; що [PERSON] вправі звернутись із окремим позовом про участь батька у додаткових витратах на дітей. Разом з тим, зважаючи на позицію відповідача у судовому засіданні як майбутнього боржника за аліментними зобов'язаннями, суд звертає увагу на наступне: Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Outcome: partial