Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду з позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку розміром 0,0648 га, в межах згідно плану, яка розташована за аналогічною адресою. Спадкодавцями першої черги є сторони по справі як діти померлої. Позивач звернулася до нотаріальної із заявою про прийняття спадщина, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки нею не було пред'явлено правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки та рекомендовано звернутися до суду. Також позивач вказує, що мати проживала разом з нею та через хворобу потребувала догляду та лікування, які забезпечувала виключно позивачка. Так, на тривале лікування матері було витрачено 6 598,41 грн. Крім того, після смерті матері позивачкою були витрачені кошти на ритуальні товари в сумі 3 402,00 грн., на послуги по проведенню поминального обіду на суму 3 960,00 грн. та на художнє оформлення та установки пам'ятника на суму 12600,00 грн. На підставі зазначеного позивач просить визнати за нею право власності на ? частину спадкового майната стягнути з відповідача ? частину витрат на лікування та поховання, що складає 13280,20 грн., а також витрати на сплату судового збору та надання правової допомоги. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення аналогічні викладеним в позові, просили заявлені вимоги задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти визнання за позивачем право власності на ? частину спадкового майна, проте категорично заперечували проти задоволення позову в частині стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця. Зазначили, що [PERSON] до останнього дня життя працювала та отримувала заробітну плату, отримувала пенсію, таким чином могла сама оплачувати своє лікування. З приводи витрат на ритуальні послуги пояснили, що в наданих позивачем фотокопій чеків зазначено лише загально «Ритуальні послуги» і визначено суму, тобто не зазначено які саме товари були придбані і чи були необхідні саме ці товари для здійснення ритуалу поховання, а відшкодування витрат на поминальній обід не передбачено законодавством. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 31.03.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського МРУЮ у Київській області (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04.08.1976 року, [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якої вказана [PERSON] (а.с. 11). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 06 вересня 1975 року відділом державної реєстрації актів громадянську стану Фастівського МРУЮ Київської області складено актовий запис № 320 про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 117) Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на підставі державного акта на права власності на земельну ділянку, серія та номер: [NUMBER], виданий 13.09.2012 року відділом Держкомзему у м. Фастові Київської області належить земельна ділянка площею 0,0648 га за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-15). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] була власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору дарування 2-2659 від 24.06.1997 року (а.с. 16-20). Заповіту за своє життя [PERSON] не склала, тому спадкування на майно повинно здійснюватися за законом. Серед спадкоємців першої черги за законом на день смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON]. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Реалізовуючи своє право на спадщину, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус листом від 06.04.2016 року за № 371/02/17 відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 21). Як вбачається із матеріалів спадкової справи, витребуваної під час розгляду справи, із завою про прийняття спадщини до нотаріальної контори також звернулася [PERSON] (а.с. 56-60). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частини спадкового майна є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З роз'яснення, наданого у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.3.3 цього Узагальнення, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та/або відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вищевказаного роз'яснення спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Системний аналіз наданих позивачем доказів, дає змогу суду достовірно встановити, що спадковий житловий будинок та земельна ділянка належали спадкодавцю. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом, тому має право на спадкування ? частини земельної ділянки та ? частки житлового будинку, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Вирішуючи вимоги про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця суд виходить з наступного. Як зазначалось, [PERSON] та [PERSON] є дочками померлої [PERSON], тому відповідно до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно положень ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України. Позивачем заявлені до відшкодування витрат на оплату за художнє оформлення та установку пам'ятника, на підтвердження чого надана накладна №300від 13.05.2016 року на суму 12600 грн., яка видана ФОП [PERSON] (а.с. 34). Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснив, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок з доведення позову покладено на позивача. Так, позивачем не надано доказів, що накладна №300 від 13.05.2016 року видана особою, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець та має право здійснювати діяльність, пов'язану з торгівлею непродовольчим товарами. За таких обставин, накладна №300 від 13.05.2016 року на суму 12600,00 грн. не може слугувати належним і допустимим доказом по справі. Також позивачем не доведено, що витрати на виготовлення пам'ятника не перевищують граничної вартості стандартних пам'ятників в м. Фастові Київській області станом на 2016 рік. Позивачем також заявлені до відшкодування витрат, пов'язані з похованням матері [PERSON], а саме витрати, понесені нею на придбання ритуальних товарів на загальну суму 3402,00 грн. Для підтвердження своїх вимог про відшкодування позивачкою наданий договір-замовлення від 29.05.2015 року, що укладений між [PERSON] та бюро ритуальних послуг «Скорбота» про організацію та проведення поховання померлої [PERSON] (а.с.42-43) та товарні чеки від 29.03.2015 року, видані ФОП [PERSON] Крім того, позивачем надані документи, які підтверджують, що вказана особа - ФОП [PERSON], зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та має право здійснювати роздрібну торгівлю невживаними товарами в спец.магазинах, здіснювати діяльність по організуванню поховань і наданню суміжних послуг. Таким чином, в результаті дослідження наданих позивачкою доказів, понесених нею витрат на поховання [PERSON], суд встановив, що об'єктивними доказами підтверджуються витрати на поховання в сумі 3402,00 грн. (ритуальні товари - 1000 грн., придбання труни - 550 грн., подушки - 60 грн., прохідної - 30 грн., покривала - 95 грн., скатерті - 125 грн., хресту - 275 грн., носовичків - 48 грн., свічки - 24 грн., хустки - 320 грн., вінку - 135 грн., вінку - 145 грн., стрічки - 20 грн., ритуальних товарів - 575 грн.), оригінали даних документів були дослідженні у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи. За таких обставин, з відповідачів на користь позивачки слід стягнути витрати, понесені нею на поховання [PERSON].в розмірі 1701,00 грн. (3402,00 грн.:2). У судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що [PERSON] хворіла та перебувала на стаціонарному лікуванні в ДЗ «Вузлова лікарня ст. Фастів ПЗз» в неврологічному відділенні у вересні 2014 року. Крім того, сторони вказували також на інші періоди перебування [PERSON] на лікуванні, однак будь-якого документального підтвердження цих обставин не надано, тому суд досліджує обставини лікування у підтверджений відповідними доказами період. Відповідно до довідки Комунального закладу Фастівської міської ради «Фастівська міська лікарня» від 06 липня 2016 року [PERSON], 1952 року народження, знаходилася на стаціонарному лікуванні в ДЗ «Вузлова лікарня ст. Фастів ПЗз» в неврологічному відділенні з 09.09.2014 по 26.09.2014 року з діагнозом ускладнений остеохондроз, секвеструючи грижа, стеноз хребтового каналу, мієлорадікулопатія, нижній пара парез, сенситивна атаксія, дисциркуляторна енцефолопатія ІІ ст., цефалгія, вестибулокоординаційні порушення, когнітивні розлади, незначна аортальна вада серця, атеросклеротичного ґенезу, незначна аортальна та трикуспідальна недостатність, симптоматична атеросклеротична артеріальна гіпертензія І ст., І ступеня, ризик ІІІ, СН-1 ст. та отримувала лікування: Lлізінаесценат № 5, ксіфокам № 8, траумель № 17, цеель Т № 16, мілдронат № 7, актовегін № 20, магнезія № 5, спазмалгін № 5, дексаметазон № 5, рефортан № 8, тіоцетам № 10, прозерін № 25, алфлутоп № 19, аскорбінова кислота №5, міль гама № 7, фіз.розчин 200 № 10, мовіназа № 21 таб., діскузкомпозітум № 5, нуклео ЦМФ № 7, ксантнікотінат № 7(а.с. 22). Так, на придбання лікарських засобів відповідно до призначення було витрачено: Афлутопна загальну суму 411,71 грн., що підтверджується наступними чеками: № 33371 - 41,59 грн., № 0528518 - 129,72 грн., № 0526021 - 163,88 грн., № 17487 - 43,74 грн., №0524878 - 32,78 грн.; Дексаметазон - 125,53 грн., що підтверджується чеками: № 90273 - 73,66 грн., № 90275 - 36,83 грн., № 31985 - 15,04 грн.; Рефортан- 707,35 грн., що підтверджується чеками: № 0526021 - 353,68 грн., № 0524878 - 117,89 грн., №0523350 - 117, 89 грн., № 0523962 - 117,89 грн.; Тіоцетам - 23,19 грн., що підтверджується чеками: №31985 - 2,26 грн., № 0524878 -6,65 грн., №32498 - 7,63 грн., № 0523962 - 6,65 грн.; Прозерін - 11,63 грн., що підтверджується чеками: № 0528518 -1,92 грн., № 0526021 - 4,85 грн., № 31985 - 2,01 грн., №0524878 - 0,97 грн., №32498 -1,05 грн., №0523962 - 0,97 грн., № 0521537 - 1,88 грн.; Діскузкомпозітум - 211,84 грн., що підтверджується чеками: № 0528518 - 71,28 грн., № 0526021 - 140,56 грн.; Нуклео ЦМФ - 274,75 грн., що підтверджується чеками: № 0528518 - 106,54 грн., № 0526021 - 107,67 грн., № 33371 - 60,54 грн.; Нікотинова кислота - 3,67 грн., що підтверджується чеком № 0521376; Lлізінаесценат-149,19 грн., що підтверджується чеками: № 05155.. - 60,02 грн., № 0517016 - 89,17 грн.; Ксіфокам-404,05 грн., що підтверджується чеками: № 05155.. - 99,44 грн., № 0517016 - 50,68 грн. та 253,93 грн.; Траумель - 1062,32 грн., що підтверджується чеками: № 0521376 - 45,26 грн., № 0528518 - 47,25 грн., № 0526021 - 92,76 грн., № 0532407 - 50,36 грн., № 05155.. - 91,47 грн., № 0517016 -91,46 грн., № 0521765 - 45,26 грн., № 0523350 - 45,26 грн.; Цеель Т - 512,37 грн.,що підтверджується чеками: №0526021 - 102,26 грн., № 0528518 - 50,59 грн., № 0521376 - 51,13 грн., № 05155.. - 103,33 грн., № 0517016 - 51,67 грн., № 0524878 - 51,13 грн., № 0521765 - 51,13 грн., № 0523962 грн. - 51,13 грн.; Актовегін - 130,17 грн., що підтверджується чеками: № 17487 - 18,30 грн., 05155.. - 31,09 грн., № 0524878 - 16,19 грн., № 0517016 - 31,05 грн., № 32498 - 17,31 грн., № 0523962 - 16,15 грн.; Магнія сульфат - 12,04 грн., що підтверджується чеками: № 0521376 - 3,31 грн., № 17487 - 4.07 грн., № 35266 - 4,66 грн.; Спазмалгон - 54,17 грн.,що підтверджується чеками: № 0521376- 15,51 грн., № 17487- 11,69 грн., № 31985 - 22,97 грн. Таким чином, з урахуванням наданих з боку позивача чеків на придбання медикаментів, відповіді з Комунального закладу Фастівської міської ради «Фастівська міська лікарня, суд дійшов висновку, що позивачкою на придбання ліків та медичних препаратів було витрачено на загальну суму 3540,74 грн., тому з [PERSON] підлягають стягненню ? частина витрат, підтверджених відповідними доказами, понесених [PERSON] на лікування спадкодавця у сумі 1770,37 грн. Разом з тим, при визначенні остаточної суми понесених з боку позивачки витрат на медичні препарати та ліки, суд не враховує кошти витрачені на ліки не за призначенням лікарів та ті, що були придбані до 09 вересня 2014 року, тобто до підтвердженого факту початку перебування [PERSON] на лікуванні, а саме витрати відповідно до чеків №00027 від 28.05.2014 року, №0084687 від 02.09.2014 року, №0512303 від 03.09.2014 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] стверджували, що всі витрати по догляду, лікуванню та похованню [PERSON] несла виключно позивач, про купівлю нею медичних препаратів для матері, придбання нею ритуальних товарів на поховання свідкам відомо виключно зі слів позивачки. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Суд оцінює покази цих свідків критично та не приймає до уваги, оскільки про всі події витрачання [PERSON] грошових коштів їм відомо лише зі слів позивача і вони не була безпосередньо присутня при тих обставинах, про які пояснювали у судовому засіданні. Крім того, покази свідка не є достатніми засобом доказування при визначенні розміру понесених особою витрат. Зі справи вбачається, що правова допомога надавалася [PERSON] адвокатом Гончаренко С.С. (а.с.62-63). На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 1500 грн. позивачем надана квитанція від 23.11.2016 року. Проте, виходячи з аналізу ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі, з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто перелік видів правової допомоги, за які передбачена компенсація понесених стороною витрат, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Окрім того, ці види стосуються лише судового розгляду справи. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач не надала суду розрахунку витрат на правову допомогу, тому суд вважає, що підстави для відшкодування витрат на правову допомогу відсутні. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, у відповідності до ст. 88 ЦПК України,суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача з урахуванням задоволених майнових вимог судові витрати в розмірі 285грн., понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial