Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» про зобов`язання повернути трудову книжку звільненому працівнику та стягнення середнього заробітку з моменту звільнення, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] були співзасновниками ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», володіючи кожна по 50% в статутному капіталі товариства. Крім того, що [PERSON] була учасником даного товариства, з 02 лютого 2015 року вона також обіймала посаду директора ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ». 08 червня 2017 року, провівши загальні збори учасників ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» без її участі, сфальсифікувавши при цьому протокол № 1 загальних зборів учасників ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», [PERSON] , спільно з гр. [PERSON] , змінили склад учасників товариства і розмір їх часток в товаристві. На підставі нібито ухваленого на вказаних зборах учасниками товариства рішення про продаж нею своєї частки в ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», з одночасним збільшенням частки в статутному капіталі та зміною складу учасників товариства, її було фактично виключено з числа учасників ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», з внесенням відповідних даних до Реєстру. При цьому, у зв`язку продажем частини своєї частки в товаристві [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , було введено в учасники товариства вказаних осіб, збільшено розмір статутного капіталу ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» з його перерозподілом: за [PERSON] 80% або 40000 грн., за [PERSON] - 10% або 5000 грн. та за [PERSON] - 10% або 5000 грн. На цих же зборах (замість неї) було призначено директором ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» [PERSON] . Відповідно, на підставі рішення зборів учасників ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», оформленого протоколом № 1 від 08.06.2017 року, відомості про неї як керівника (директора) ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» було виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та натомість внесено дані як про керівника (директора) ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» та особу, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори про [PERSON] . Таким чином її фактично було поза її волею усунено від керівництва ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» та, в порядку, що передбачений ст. 36, п. 5 ст .41 КЗпП України, було звільнено з указаної посади директора ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» з ініціативи власника (уповноваженого органу) ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», яким є загальні збори товариства. Водночас, припинивши її повноваження як посадової особи (директора) ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», зі сторони відповідача було допущено низку порушень її трудових прав, які підлягають захисту, а саме: не проведено повного розрахунку при звільненні та не видано трудової книжки, за що згідно норм КЗпП України передбачена відповідальність, встановлена законом. У зв`язку з чим вона 20.10.2017 року зверталася до Управління Держпраці у Черкаській області зі скаргою, але листом від 13.11.2017 року № 3-1092/14-1 за підписом начальника управління О. М. Лазарєва - їй фактично було надано формальну відписку, при цьому зі сторони Управління Держпраці у Черкаській області не було вжито жодних дієвих заходів впливу (у тому числі шляхом притягнення до відповідальності винних осіб та накладення відповідних санкцій) щодо її колишнього роботодавця, а її трудові права не були захищені. Тому вимушена звертатися з повторною скаргою, виходячи з наступного. Здійснений нею повторний запит також не дав позитивного результату. ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» не зважаючи на мої звернення як до ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», так і до Управління Держпраці у Черкаській області - по сьогоднішній день не видало ні трудової книжки, ні її дублікату. Зі змісту даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу на [PERSON] вбачається, що вона перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» починаючи з вересня 2015 року. За виконану роботу ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» нараховувало та сплачувало їй заробітну плату у наступному розмірі: за вересень 2015 року - 1860 грн., жовтень 2015 року - 1860 грн., за листопад 2015 року - 1860 грн., за грудень 2015 року - 1400 грн., за період з січня по липень 2016 року - заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася, за серпень 2016 року - 3000грн., за вересень 2016 року - 7500 грн., за жовтень 2016 року - 7500 грн., за листопад 2016 року - 7500грн., за грудень 2016 року - 7500 грн., за січень 2017 року - 7500 грн., за лютий 2017 року - 15000 грн., за березень 2017 року - 15075,20 грн., за квітень 2017 року - 15000 грн., за травень 2017 року 14221,64 грн., за червень 2017 року - 0 грн. Таким чином, оскільки з зазначених вище даних вбачається, що їй не було нараховано та виплачено при звільненні заробітну плату за 6 (шість) робочих днів у червні 2017 року, чим зі сторони відповідача було недоплачено 4495,62 грн., виходячи з наступного розрахунку: зарплата за два місяці перед звільненням за квітень 2017 року - 15000 грн., за травень 2017 року 14221,64 грн. = 29221,64 грн.; середньоденна з/плата: 29221,64 грн. : 39 р.д. (з урахуванням того, що з 61 к.д. було 18 вих. днів та 5 святкових днів) = 749,27 грн.; розмір середньої зарплати: 749,27 х 6 р.д = 4495,62 грн.. Крім того за час роботи у ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» їй не надавалась щорічна відпустка та не виплачувалась грошова компенсація за дні невикористаної відпустки. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, має право на компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 24 календарних дні, виходячи з розрахунку. Так п. 7 «Порядку № 100», передбачено, що для розрахунку відпускних береться 12 міс., що передують звільненню або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). А саме: 1) за серпень 2016 року - 3000 грн., 2) за вересень 2016 року - 7500 грн., за жовтень 2016 року - 7500 грн., за листопад 2016 року - 7500 грн., за грудень 2012 року - 7500грн., за січень 2017 року - 7500 грн. = 37500 грн., 3) за лютий 2017 року - 15000 грн., за березень 2017 року 15075,20 грн., за квітень 2017 року - 15000 грн., за травень 2017 року 14221,64 грн. = 59296,84 грн., Всього -99796,84 грн. П.10 «Порядку 100» передбачає, якщо оклад в розрахунковому періоді підвищувався, тоді корегується розмір з/плати. Відповідно: коефіцієнт підвищення 1: 7500 : 3000 = 2,5; коефіцієнт підвищення 2: 15000:7500 = 2; сума скорегованої з/плати: 3000 х 2,5 х 1міс = 7500 грн. + 7500 грн. х 2 х 5міс = 75000грн. Зарплата за розрахунковий період з урахуванням коефіцієнта: 7500 грн. + 75000 грн. + 59296,84 = 141796,84 грн. Кількість кал. днів в розрахунковому періоді 304 - 86 неробочих днів - 12святкових днів = 209 календарних днів. Середньоденна зарплата для нарахування відпускних з урахуванням корегування: 141796,84 грн. : 209 к.д. = 678,45 грн. Сума відпускних: 678,45 грн. х 24 к. д. = 16282,89 грн., яку мало донарахувати і сплатити при звільненні ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» на її користь. Також відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, при звільненні ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» мало сплати їй вихідну допомогу у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток, що складає 87664,59 грн.. При розрахунку компенсації вихідної допомоги ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» належало керуватися п.8. та п. 10 «Порядку №100» та здійснювати нарахування наступним чином: Зарплата за два місяці перед звільненням за квітень 2017 року - 15000 грн., за травень 2017 року 14221,64 грн. = 29221,64 грн. Середньоденна з/плата: 29221,64грн : 39 р.д. (з урахуванням того, що з 61 к.д. було 18 вих. днів та 5 святкових днів) = 749,27 грн. Розмір шестимісячного середнього заробітку за: 749,27 грн. х (39 р.д. : 2 х 6 міс.) = 87664,59 грн. Отже, таким чином з ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» підлягають до сплати в порядку ст. 116 КЗпП України невиплачені кошти заробітної плати при звільненні, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога при звільненні всього на загальну суму 108443,10 грн. Враховуючи, що на момент її звільнення відповідач всупереч норм матеріального права, що регулюють порядок оплати праці, протиправно не нарахував і не сплатив в повному обсязі належних сум заробітної плати за пропрацьований робочий час у червні 2017 року, не виплатив компенсацію за невикористану відпустку та не виплатив вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, чим не визнавав її право на отримання коштів при звільненні та оспорює суму належних їй виплат на сьогодні, не зважаючи на її звернення як в контролюючий орган (приписом якого було встановлено факти вказаних порушень, про що вказувалося в позові), так і до суду з позовною заявою, а також враховуючи, що ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» при звільненні не видало трудову книжку і відмовляться видавати її або відновлений дублікат по сьогодні, хоча з часу звільнення пройшов значний проміжок часу - то за весь час затримки з виплатою належних їй сум та затримки з видачею трудової книжки, починаючи з 09 червня 2017 року має бути стягнута з відповідача середня заробітна плата по день фактичного розрахунку. Розмір якої на час звернення з даним позовом складає 297460,19 грн., виходячи з наступного розрахунку: зарплата за два місяці перед звільненням за квітень 2017 року - 15000 грн., за травень 2017 року 14221,64 грн. = 29221,64грн.; середньоденна з/плата: 29221,64 грн. : 39 р.д. (з урахуванням того , що з 61 к.д. було 18 вих. днів та 5 святкових днів) = 749,27 грн.; розмір середньої зарплати за час затримки: 749,27 х 422 р.д = 316191,94 грн., які підлягають до стягнення з відповідача в порядку ст. 117 КЗпП України. А всього до стягнення підлягає:108443,10 грн. + 316191,94 грн. = 424635,04 грн. Просить зобов`язати ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» видати [PERSON] трудову книжку чи належним чином відновлений дублікат трудової книжки. Стягнути з ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» на користь [PERSON] 424635,04 грн., з яких: 4495,62 грн. заборгованості з виплати заробітної плати за пропрацьовані дні в червні 2017 року; 16282,89 грн. компенсації за невикористану відпустку тривалістю 24 календарних дні; 87664,59 грн. вихідної допомоги при звільненні відповідно пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України; 316191,94 грн. середньої зарплати за час затримки в порядку ст. 117 КЗпП України у зв`язку з нездійсненням розрахунку при звільненні та в порядку ст. 235 КЗпП у зв`язку з невидачею трудової книжки при звільненні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, як законні та обґрунтовані. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив суд в позові відмовити, з підстав викладених у відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що засновниками ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» є [PERSON] , розмір внеску до статутного фонду - 25000,00 грн. та [PERSON] розмір внеску до статутного фонду 25000,00 грн., що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.07.2017 року за № 23000930 станом на 12.06.2017 року. Стаття 62 Закону України «Про господарські товариства» (на момент виникнення спірних відносин) передбачала, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом. Згідно наказу ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» від 02.02.2015 року № 4, на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства, [PERSON] приступила до виконання обов`язків директора ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ». Як вбачається зі змісту протоколу № 1 загальних зборів учасників ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» від 08.06.2017 року було вирішено ряд питань: 1.Продати частку статутного капіталу Товариства, яка належить [PERSON] , що становить 50 відсотків статутного капіталу Товариства та складає 25000,00 грн. шляхом укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав на користь [PERSON] . 2.Продати шляхом укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав частину частки статутного капіталу Товариства яка належить [PERSON] : 10 відсотків, що становить 5000,00 грн. на користь [PERSON] ; 10 відсотків, що становить 5000,00 грн. на користь [PERSON] . 3.Встановити та затвердити наступний розмір і склад частки учасника у статутному капіталі Товариства: [PERSON] - 40000,00 грн., що становить 50 відсотків статутного капіталу Товариства; [PERSON] - 5000,00 грн., що становить 10 відсотків статутного капіталу Товариства; [PERSON] - 5000,00 грн., що становить 10 відсотків статутного капіталу Товариства. 4.Призначити [PERSON] особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори. 5. Провести державну реєстрацію змін до відомостей про Товариство, які містяться Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. З витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.07.2017 за № 23000945 станом на 18.07.2017 року та від 17.07.2017 за № 23000914 станом на 14.06.2017 року засновниками товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» є: [PERSON] - розмір внеску до статутного капіталу - 40000 грн.; [PERSON] - розмір внеску до статутного капіталу - 5000 грн.; [PERSON] - розмір внеску до статутного капіталу - 5000 грн.. Також з витягів № 23000945 та № 23000914 вбачається, що керівником та підписантом товариства з обмеженою відповідальністю є [PERSON] . Позивачка стверджує, що фактично 08.06.2017 року її усунено від керівництва ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» та, в порядку, що передбачений ст. 36, п. 5 ст. 41 КЗпП України, звільнено з посади директора ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» з ініціативи власника (уповноваженого органу) ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», яким є загальні збори товариства. Представник відповідача в судовому засіданні визнав факт, що саме 08.06.2017 року [PERSON] було звільнено з посади директора ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ». Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи те, що сторонами визнається факт звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» сам 08 червня 2017 року, а тому дана обставина не підлягає доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1. Рішенням господарського суду Черкаської області від 25 червня 2019 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» (третя особа Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради) про визнання недійсними рішень загальних зборів (протокол № 1 від 08.06.2017), визнання недійсним договору купівлі-продажу частки від 08.06.2017, скасування державної реєстрації змін у ЄДР, поновлення в якості засновника товариства задоволено частково. Визнано недійсними з моменту прийняття всі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейпіс Холдинг» (ідентифікаційний код 38553409, м. Черкаси. вул. Б. Вишневецького, 36), які оформлені протоколом № 1 від 08.06.2017. Скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах ТОВ «Ейпіс Холдинг» (ідентифікаційний код 38553409, м. Черкаси. вул. Б. Вишневецького, 36), затверджені рішеннями зборів учасників товариства, що оформлені протоколом № 1 від 08.06.2017 та зареєстровані державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради 13 червня 2017 року. реєстраційна дія 10261070007012446 щодо зміни керівника юридичної особи, зміни складу або інформації про засновників, зміни складу підпис антів. Поновлено в якості засновника товариства з обмеженою відповідальністю «Ейпіс Холдинг» (ідентифікаційний код 38553409, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36) [PERSON] з часткою у статутному капіталі в розмірі 50%, що становить 25 000,00 грн. В частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ейпіс Холдинг» від 08.06.2017 у позові відмовлено. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що дата набрання законної сили зазначеного рішення - 29.07.2019 року. Виходячи з наведеного, на час розгляду даної справи, [PERSON] фактично не припинені трудові відносини та відповідно до рішення господарського суду Черкаської області від 25 червня 2019 року вона є директором ТОВ «ЕЙПІС ХОЛДИНГ», а тому позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙПІС ХОЛДИНГ» про зобов`язання повернути трудову книжку звільненому працівнику та стягнення середнього заробітку з моменту звільнення не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed