Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 2 грудня 2002 року померла її баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 0224077 право на земельну частку (пай) розміром 4,19 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Нива». Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син (батько позивача) [PERSON], який помер 10 жовтня 2017 року. Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті батька, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). [PERSON] просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,19 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0224077 належало [PERSON] та було успадковане [PERSON] після її смерті, в порядку спадкування після смерті [PERSON] У судове засідання позивач та її представник адвокат [PERSON] не зявилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги [PERSON], не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 4,19 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП «Нива», на її імя було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0224077, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 77 від 24 серпня 1996 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8-9). 2 грудня 2002 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20 лютого 2019 року (а.с. 40), а тому спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 34/2017 до майна померлої [PERSON] (а.с. 37-38). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0224077. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер 8 жовтня 2017 року, єдиним його спадкоємцем, який прийняв спадщину, є [PERSON], що підтверджується обставинами, викладеними у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0224077, та було успадковане [PERSON] після її смерті. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0224077, виданий на імя [PERSON], втрачений, що підтверджується оголошенням у газеті «Носівські вісті» (а.с. 8). Позивач позбавлений можливості отримати дублікат втраченого сертифікату. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) в звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0224077 втрачений, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 липня 2018 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved