Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на її користь. Позов вона обґрунтувала тим, що із 26.06.2009 року по 29.08.2011 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дочку, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання. Відповідач проживає окремо від дочки, матеріальної допомоги на її утримання не надає, вихованням не займається, участі у розвитку дитини не приймає, що ставить її в скрутне матеріальне становище, а тому просила задовольнити її позов. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Стягнуто із [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - дочку, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 26.11.2014 року і до досягнення повноліття дитиною, на користь [PERSON]. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - 500 гривень щомісячно. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити із наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що сторони із 26.06.2009 року по 29.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. До вказаних правовідносин суд застосував вимоги ст.ст.180 - 184,191 СК України при визначення розміру аліментів та порядку їх оплати, вказав на матеріальний стан сторін. Суд зазначив, що відповідач не надав доказів того, що має місце роботи, наявність інших утриманців, а отже суд вважав прийнятним стягнути на утримання його малолітньої дочки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Визначаючи такий вид аліментів суд зазначив про врахування стану здоров'я малолітньої дитини та відповідача, матеріальне становище дитини, яка проживає з матір'ю, тому проживання відповідача у шлюбі з іншою особою не звільняє його від сплати аліментів на дитину. Доводи відповідача про те, що він на утриманні має іншу неповнолітню дитину суд не прийняв до уваги, оскільки він не є її батьком. Інших обставин, які б мали істотне значення для встановлення аліментів у твердій грошовій сумі відповідач не зазначив. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню частково в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд стягнув із відповідача судовий збір у розмірі 243,6 грн. Але із такими висновками суду погодитись повністю не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам у справі та зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.181 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано позивачкою, відповідач працював до 26 серпня 2011 року, після чого відсутні будь-які відомості про те, що він працює на теперішній час і має постійне місце роботи чи регулярний дохід. Позивачка також не зазначала про наявність роботи у відповідача чи регулярного доходу та не надала про це ніяких доказів. За таких обставин, відсутні підстави для висновку про те, що аліменти необхідно стягувати у частці від доходу відповідача, оскільки це суперечить вимогам ч.1 ст.184 СК України. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду щодо визначення розміру аліментів, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для зміни судового рішення, передбачені ст. 309 ЦПК України. Оскільки відповідач не працював на час прийняття рішення судом першої інстанції, не працює на теперішній час і не має постійного місця роботи чи регулярного доходу, а тому із нього необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів апеляційний суд враховує всі істотні обставини - стан здоров'я та матеріальне становище сторін, відповідно до вимог ст.182 СК України, а тому вважає за необхідне стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Outcome: partial