Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області, 3-тя особа Головне управління юстиції м. Києва про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що\~ 21 квітня 2000 року помер\~ [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння № 9 по вул. Гайдара в м. Сміла Черкаської області. Після смерті [PERSON] вона прийняла спадщину шляхом вступу в управління і володіння майном померлого. Однак,\~ нотаріус постановою відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії,\~ оскільки\~ відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, тому звернулася до суду закону, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.\~ 17 квітня 2018 року позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на приватний будинок № 9 по вул. Войцехівського (Гайдара) в м. Сміла, Черкаської області. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої\~ просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не зявився,\~ 07 грудня 2017 року надав суду письмові пояснення в яких зазначив, що в матеріалах позовної заяви та доданих до неї документів відсутні належні та допустимі докази про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, як і відсутні відомості про подання заяви до нотаріуса. Крім того, як зазначив представник, позивач\~ просить визнати право власності на спадкове майно за заповітом, однак до позовної заяви такого не надав. Також відсутні докази постійного місця проживання спадкодавця, а із свідоцтва про смерть вбачається, що місцем його смерті\~ є м. Київ, а також докази про підтвердження родинного звязку спадкодавця із спадкоємцем. 23 квітня 2018 року представник Смілянської міської ради Черкаської області надіслав до суду відзив на уточнену позовну заяву в якій зазначив, що\~ позивач станом на час звернення до суду не надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, натомість надала її 12 квітня 2018 року як додаток до уточнюючої позовної заяви, що вказує на її недобросовісність та зловживання процесуальними правами. Крім того в матеріалах позовної заяви та доданих до неї документах відсутні належні та допустимі докази про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, як і відсутні відомості про подання заяви до нотаріуса. Також зазначив, що із\~ постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 квітня 2018 року № 1242/02-31 вбачається, що 27 грудня 2016 року 16-ою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті 21 квітня 2000 року [PERSON], що на його думку не відповідає вимогам законодавства, яке діяло як на час смерті спадкодавця так і на час відкриття спадщини. Крім того, на його думку, необхідно замінити третю особу Головне управління юстиції м. Київ на 16-ту Київську державну нотаріальну контору, оскільки саме нею\~ відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Також відсутні докази постійного місця проживання спадкодавця, а із свідоцтва про смерть вбачається, що місцем смерті спадкодавця є м. Київ, а також докази про підтвердження родинного звязку спадкодавця із спадкоємцем, просив ухвалити рішення\~ на основі всебічно зясованих обставин у відповідності до вимог чинного законодавства.. Представник 3-ї особи Головного управління юстиції м. Києва 19 грудня 2017 року надіслав до суду пояснення в яких зазначив, що позивач не надала правовстановлюючого документу необхідного\~ для вчинення нотаріальної дії, а тому їй було відмовлено у її вчиненні, просив справу\~ розглядати за відсутності їх представника з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Представник 3-ї особи Головного управління юстиції м. Києва 22 травня 2018 року надіслав до суду пояснення щодо уточненої позовної заяви в якому зазначив, що позивач не надала правовстановлюючого документу необхідного\~ для вчинення нотаріальної дії, а тому їй було відмовлено у її вчиненні, просив справу\~ розглядати за відсутності їх представника з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~ осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи,\~ надані сторонами докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та\~ такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 21 квітня 2000 року помер [PERSON], що підтверджується\~ свідоцтвом про смерть, серії І-БК №\~ 290079 виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 4). Як вбачається із свідоцтва про народження серія ЯБ № 548638 виданого24 жовтня 1947 року батьком [PERSON] записаний [PERSON]\~ (а.с.5). Із свідоцтва\~ про шлюб серія І-ДП № 315519 виданого 29 липня 1977 року вбачається, що [PERSON] уклала шлюб і змінила прізвище на «Тітова» (а.с. 50). З довідки КП ЧООБТІ № 631-о від 29 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] є власником будинковолодіння № 9 по вул. Євгенія Войцехівського (Гайдара) в м. Сміла Черкаської області на підставі договору на право забудови будинку та базстрокового користування земельною ділянкою, посвідчений нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 31 березня 1953 року, реєстровий № 2376 (а.с. 6). Як вбачається із довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 12 грудня 2017 року [PERSON] був зареєстрований в [INFO], в зазначеній квартирі станом на 21 квітня 2000 року зареєстровані [PERSON] з 02 серпня 1988 року по теперішній час, [PERSON], [PERSON] (а.с. 44). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 квітня 2018 року № 1242/02-31 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння № 9 по вул. Євгенія Войцехівського (Гайдара) в м. Сміла Черкаської області в звязку з тим, що не надано правовстановлюючого документу на будинковолодіння (а.с. 54) Статтею 548 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не\~ допускається\~ прийняття\~ спадщини\~\~\~ під\~\~\~ умовою\~\~\~ або\~\~\~ з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з\~ моменту відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON]\~ вступила в управління і володіння спадковим майном після\~ смерті батька [PERSON], оскільки на момент його смерті була зареєстрована у квартирі в якій проживав спадкодавець. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~ ч.1 ст.182 ЦК України\~ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду\~ України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року\~ №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може\~ предявити позов про визнання його права власності\~\~ якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається набуття права власності на будинковолодіння\~ № 9 по вул. Войцехівського (Гайдара) в м. Сміла Черкаської області\~ [PERSON] Однак, відсутність правовстановлюючих документів\~ на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього\~ позбавляє права\~ спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті 21 квітня 2000 року [PERSON], відтак\~ звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Згідно з\~ ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved