Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 23.04.2001 року Чкаловською селищною ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис №12. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивач вказує різні погляди на сімейне життя. [PERSON] у позові зазначає, що шлюбні стосунки з [PERSON] фактично припинені з лютого 2015 року. На думку позивача, сім'я розпалася остаточно, примирення та збереження шлюбу не можливе, оскільки кожен із сторін живе своїм життям, не бажає проживати однією родиною і підтримувати шлюбні стосунки. Позивач надала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.24). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не доповів, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, ч. 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 23.04.2001 року Чкаловською селищною ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис №12 (а.с.5). Від шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Чкаловською селищною ради Чугуївського району Харківської області 07.10.2003 року (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалася, майнова суперечка не виникла, з приводу проживання спільної дитини досягнута згода, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім та їх дитини інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивачкою оплачено судовий збір у сумі 551,20 грн., що підтверджується квитанціями, які міститься в матеріалах справи (а.с.1). При цьому, суд відмовляє позивачці в задоволенні вимог про стягнення на її користь з відповідача суми сплаченого нею судового збору, оскільки судом вирішувалось питання про розірвання шлюбу, а не про поновлення порушених прав позивачки. Крім того, відсутні обґрунтування даної вимоги та докази того, що саме з вини відповідача розпався шлюб і що позивачка була вимушена подати позов про розірвання шлюбу. Враховуючи викладене та

Outcome: approved