Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши остаточну вимогу виділити їй в натурі у власність, як окремий об'єкт нерухомого майна, 1/2 частку житлового будинку (домоволодіння) по [ADDRESS], а саме, коридор, кухню, 3 кімнати, ванну, льох під будинком, прибудову, хлів, вбиральню, вимощене асфальтове, асфальтове покриття та огорожу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у 2004 році придбала 1/2 частку спірного будинку, власником іншої частки є [PERSON], одна відповідач не бажає добровільно здійснити поділ житлового будинку за наявності можливості для цього. В ході судового розгляду позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що проживала у своїй половині будинку після її придбання до 2006 року, коли сталася пожежа з вини сина відповідача, внаслідок якої будинок був сильно пошкоджений вогнем та став непридатним для проживання. Зазначила, що фактично будинок складався з двох відокремлених квартир, які раніше і обліковувалися по різному - її квартира значилася під [ADDRESS]. Квартири поєднані лише спільною стіною, мають окремі входи і її вимога стосується лише визнання за нею права власності саме на ті приміщення, які вона і раніше займала. В даний час оформляє документи для відновлення будинку, однак відповідач відмовляється розділити його в добровільному порядку через нотаріуса, що також позбавляє її можливості приватизувати земельну ділянку для обслуговування даного будинку. Представник відповідача [PERSON] подав письмові заперечення проти позову, згідно яких позовних вимог не визнав, так як будинок фактично знищений після пожежі, жодних дій по його відновленню впродовж 10 років не приймалися, технічний стан будинку не дозволяє використовувати будівлю як житло. Зазначає, що, незважаючи на відсутність відомостей про знищення спірного будинку в Державному реєстрі речових прав для законного припинення права власності на нього згідно ст. 349 ЦК України, фактичне знищення спільного майна уже не дає позивачу права посилання на положення ст.ст. 356 та 364 ЦК України, як на підставу задоволення своїх вимог. Вважає, що у даному випадку фактично має місце земельний спір між позивачем та органом місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки, який має бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачу було відмовлено у виділенні земельної ділянки для обслуговування частини будинку. Представник відповідача також зазначає, що даний будинок перебуває під арештом з 08 листопада 2006 року і по даний час, власником будинку значиться відповідач, що унеможливлює відчуження будинку або його частки. Крім того, звернув увагу, що даний спір може бути вирішений в судовому порядку лише при виникненні спору між учасниками спільної часткової власності під час вчинення відповідної нотаріальної дії, однак позивач не вжила визначеного законом порядку досудового врегулювання спору, так як жодних відомостей про звернення до нотаріуса не надано. В ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому запереченні, а також додатково пояснив, що висновок БТІ про технічну можливість виділу не може собою замінити висновок судово-будівельної експертизи, тому не може прийматися до уваги судом в якості доказу. Представник відповідача [PERSON], допитаний також судом в якості свідка за клопотанням іншого представника відповідача, позовних вимог не визнав та пояснив, що проживає разом з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року у будинку, який просить поділити позивач, займаючи іншу половину будинку. Зазначив, що даний позов є наслідком спору між позивачем та його дружиною про відшкодування шкоди за спричинену пожежу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачене право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо поділ є можливим. У разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Договір про виділ в натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 364 ЦК України). Згідно п. 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. На підставі Договору дарування 1/2 частки житлового будинку, посвідченого 02 липня 2004 року приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу [PERSON] за № 1163, [PERSON] отримала в дар від [PERSON] 1/2 частку житлового будинку загальною площею 120,5 кв.м., позначеній на плані присадибної ділянки літерою «А-1», хлів з азбофанери «Б» та вбиральню цегляну «В», розташовані [ADDRESS]. Право власності на це домоволодіння за [PERSON] зареєстровано 05 липня 2004 року за № 5399708, що підтверджується витягом № 4046140 від 05 липня 2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно. [PERSON], а після укладення повторного шлюбу у 2013 р. - на «Петровська», що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб. Відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 05 липня 1985 року № 267, завіреного Теофіпольською державною нотаріальною конторою, являється власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою № 9961075, виданою 28 лютого 2006 року Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з поверхового плану спірного житлового будинку складеного 16 серпня 1966 р., з внесеними поточними змінами 07 квітня 2004 року, спірний житловий будинок складається з двох частин. Одну частину загальною площею 54,34 кв.м. займає відповідач [PERSON], дана частина будинку складається з приміщень 2-1 площею 9,83 кв.м., 2-2 площею 6,57 кв.м., 2-3 площею 5,60 кв.м., 2-4 площею 5,85 кв.м., 2-5 площею 12,47 кв.м. та 2-6 площею 14,92 кв.м. Іншу частину, загальною площею 65,2 кв.м., займає [PERSON], її частина складається з приміщень 1-1 площею 10,4 (10,44) кв.м., 1-2 площею 10,0 кв.м., 1-3 площею 8,9 кв.м., 1-4 площею 9,6 (9,61) кв.м., 1-5 площею 15,2 кв.м., 1-6 площею 3,1 кв.м., а також приміщення веранди (коридору) І площею 8 кв.м. Обидві сторони в судовому засіданні підтвердили, що саме цими частинами будинку користувалися позивач та відповідач, фактично ці дві частини одного будинку є двома окремими квартирами з однією суміжною стіною. 16 лютого 2006 р. у будинку сталася пожежа, внаслідок якої він був пошкоджений, що підтверджується постановою начальника сектору з питань наглядово-профілактичної діяльності Теофіпольського ГУ МНС Притули С.В. від 24 лютого 2006 року та визнається обома сторонами. Судом не вбачається підстав для відмови у позові з підстав припинення права власності на будинок через його знищення, оскільки знищення будинку не зареєстровано, що є необхідною умовою припинення права власності на майно згідно ч. 2 ст. 349 ЦК України, якою передбачено, що в разі знищення майна, права на яке підлягає державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна, наданого Теофіпольським районним бюро технічної експлуатації 16 грудня 2015 р. № 177, за технічними показниками частка [PERSON] в житловому будинку, яка складається з коридору площею 10,4 кв.м., кухні площею 10,0 кв.м., трьох кімнат площею відповідно 8,9 кв.м., 9,6 кв.м. та 15,2 кв.м, ванна площею 3,1 кв.м., а також веранда, яка відмічена в технічному паспорті на будинок як прибудова або коридор площею 8,0 кв.м., є відокремлена, має окремий вихід та може бути виділена в натурі. Як вбачається зі змісту даного висновку, Теофіпольським РБТІ до складу об'єкта, можливість виділу частки з якого просить визначити позивач, крім будинку, було включено також господарські будівлі, асфальтове покриття в дворі та огорожа, що і призвело до визначення частки позивача у спільному майні у 80/100 частки. Однак висновком встановлена технічна можливість виділу зі спільної часткової власності частки позивача у житловому будинку, в ході судового розгляду з'ясовано, що частки позивача та відповідача відповідають тим часткам, якими вони фактично володіли після набуття права власності. Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна, який надається бюро технічної інвентаризації, передбачений Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. № 55, тому суд не вбачає підстав для відмови у позові через відсутність висновку експерта щодо технічної можливості виділу частки, на що посилався представник відповідача. Представником відповідача не обґрунтовано, для з'ясування яких саме обставин справи, що мають значення для справи, і потребують спеціальних знань в галузі будівництва для визначення технічної можливості поділу, при передбаченому законодавством, згідно вищезазначеної інструкції, визначенні технічної можливості виділу на підставі висновку БТІ, та відсутності відмови БТІ у наданні такого висновку. Суд враховує, що обидві сторони визнали, що після пожежі залишилися фундамент та стіни будинку, які позивач почала розбирати для здійснення відновлення будинку, що надало можливість Теофіпольському РБТІ скласти висновок щодо технічної можливості виділу. Між сторонами відсутній спір щодо конкретних приміщень у спірному будинку, жоден з них не претендує на якусь частину площі, якою користується інша сторона, виділення частки позивача є офіційною фіксацією фактично використовувану нею частку приміщення. Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов переконання про можливість виділення позивачу в натурі її частки в будинку, співвласник якого відмовляється від укладення договору про виділ в натурі частки позивача. Обтяження майна, на яке посилається представник відповідача, не може бути підставою для відмови у виділі, оскільки дане обтяження зберігається, крім того, арешт накладений на забезпечення виконання рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяних пожежею збитків. Позивачем не доведено, що хлів, вбиральня, підвал, асфальтові покриття та огорожа перебувають у спільній частковій власності, тому позов про їх виділення не може бути задоволений. Судом також не вбачається підстав для визначення частки позивача в якості окремого об'єкту нерухомого майна, оскільки внаслідок виділення в натурі не припинилася спільна власність сторін на спільну стіну. Реалізація позивачем свого права на виділення своєї частки з спільного майна не може ставитися в залежність від вирішення спору щодо набуття права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, на що посилається представник відповідача. Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача відповідно розміру задоволених вимог, виходячи з площі. Витрати на отримання висновку про технічну можливість виділу не відносяться судових витрат, так як даний висновок не є висновком експерта, тому не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial