Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку літ. А-1, та господарських будівель і споруд: колодязя №1, що розташоване за адресою: с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Молодіжна, 45, й до дня смерті належало [PERSON], який помер 12.02.2016 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті батька [PERSON] вона є спадкоємцем за законом спадкового майна - житлового будинку, що розташований за адресою: с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Молодіжна, 45. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, у звязку з відсутністю належних правовстановлюючих документів. За життя її батько не оформив у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок, а тому на даний час позивачка не має змоги прийняти спадщину законом. Відповідно до довідки виконавчого комітету Сидоряченської сільської ради Котелевського району Полтавської області №364 від 07.06.2017 року домоволодіння, що розташоване за адресою: с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Молодіжна, 45, згідно запису погосподарської книги №2 на 2016-2023 роки, облікової картки обєкта погосподарського обліку №02-0079-1, рахується за померлим [PERSON], який помер 12.02.2016 року. Згідно з довідкою ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 30.08.2017 року №8552 реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, вул. Молодіжна, 45, не проводилася. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 39-42, 44). Позивачка подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33). Відповідач Сидоряченська сільська рада Котелевського району Полтавської області 18.10.2017 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 46). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], 10.10.2017 року подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с. 43). Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved