Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Просить суд видати обмежувальний припис стосовно громадянина України [PERSON], [INFO], паспорт серії АС 066585, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [INFO] з визначенням кількох заходів тимчасового обмеження його прав на строк 6 місяців, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного з заявником проживання в квартирі за адресою [ADDRESS]; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 50 метрів до місця її проживання за адресою [INFO] та до неї особисто та стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати та витрати на отримання консультацій з підстав, викладених в заяві. Заявник в судовому засіданні підтримала заяву з підстав у ній викладених. Суду пояснила, що [PERSON] є її сином та на постійній основі вчиняє щодо неї насильство фізичного та психологічного характеру, погрожує фізичною розправою. Представник заявника [PERSON] судовому засіданні надав пояснення, ідентичні поясненням заявника. Також пояснив, що наявні підстави для застосування зазначених в заяві заходів тимчасового обмеження. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що обставини, зазначені в заяві не відповідають дійсності. В подальшому визнав, що в нього з [PERSON] виникають сварки, та визнав факт притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його матірю, а брат [PERSON] регулярно вчиняє відносно неї насильство психологічного характеру, веде себе зухвало, робить неможливим їх спільне проживання в одній квартирі. Представник заінтересованої особи Луцького ВП ГУНП у Волинській області в судовому засіданні пояснив, що вона часто ходить до цієї родини, оскільки в них часто виникають сварки. Підтвердила, що [PERSON] в тому числі в її присутності чинив відносно [PERSON] насильство психологічного характеру. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Луцької міської ради в судовому засіданні щодо застосування обмежувального припису поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до статті 350-5\~ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до статті 350-6\~ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин. [PERSON], [INFO], яка є заявником у справі, у встановленому законом порядку зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO] (а.с. 28-29). З 2015 року спільно з заявником за адресою [ADDRESS] проживає її син [PERSON], [INFO] (а.с. 28-29). [PERSON] та [PERSON] є особами, на яких у відповідності до ч. 2 статті 3 положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству Крім того, за адресою [ADDRESS] без реєстрації місця проживання мешкають [PERSON], яка являється співмешканкою [PERSON] та її дочка. Квартира № 5 в житловому будинку № 44 по проспекту Молоді в місті Луцьку, Волинської області на праві приватної власності належить [PERSON]. Починаючи з жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] склалися стійкі неприязні стосунки внаслідок систематичних протиправних діянь [PERSON], які мають вираз в різних формах домашнього насильства. Постановою суду від 08 лютого 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 гривень. Відповідно до змісту вказаної постанови, 30 січня 2019 року [PERSON] вчинив насильство психологічного характеру відносно матері [PERSON], а саме ображав останню нецензурною лайкою та висловлював в її сторону погрози різного характеру. Постановою суду від 08 лютого 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком 30 годин. Відповідно до змісту вказаної постанови, 02 лютого 2019 року [PERSON] вчинив насильство психологічного характеру відносно матері [PERSON], а саме ображав останню нецензурною лайкою. Встановлено, що [PERSON] свідомо вчиняє систематичні дії, в ході яких ображає матір похилого віку. Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Відповідно до ч. 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. З аналізу положень Закону України «Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»судом достовірно встановлено, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство у відношенні своєї матері [PERSON] Діяння [PERSON] за своїм характером є умисними. Суд приймає до уваги систематичність протиправних діянь [PERSON] у вигляді домашнього насильства відносно [PERSON], характер та глибину неприязних стосунків, які склалися між особами, починаючи з жовтня 2018 року, похилий вік заявника та стан її здоровя, ступінь негативного впливу протиправних діянь з боку [PERSON] на фізичне та психологічне здоровя [PERSON] А також її повну незахищеність від діянь кривдника. Крім того, суд приймає до уваги, що [PERSON], [INFO] є повнолітньою особою. Таким чином, суд приходить до висновку про існування обґрунтованих ризиків щодо повторення в майбутньому протиправних дій [PERSON] у відношенні своєї матері [PERSON] у вигляді домашнього насильства. Оскільки [PERSON] своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень не визнавав, до виниклої ситуації ставиться зухвало, не розуміє та не бажає розуміти сутності проблем, які виникли між ним та [PERSON], неодноразово висловлював погрози застосування фізичного насильства на її адресу. А тому за таких обставин, суд визначає пріоритетним право [PERSON] на дієвий, ефективний та невідкладний захист у виниклих випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства та оцінивши існуючі ризики, приходить до висновку про видачу обмежувального припису та застосування у відношенні [PERSON] таких заходів тимчасового обмеження прав, як: - заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, а саме - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою [ADDRESS], та заборонити йому наближатися на відстань 20 метрів до вказаного місця проживання; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а саме - заборонити [PERSON] наближатися на відстань 20 метрів особисто до [PERSON]. При цьому, визначаючи відстань саме 20 метрів, суд виходить із засад розумності та вважає, що такий захід достатньою мірою забезпечить безпеку та спокій постраждалої особи. Приймаючи до уваги систематичність протиправних діянь [PERSON], їх умисний характер, усвідомлення [PERSON] повної незахищеності [PERSON] від його протиправних посягань у вигляді домашнього насильства, невжиття [PERSON] жодних заходів, спрямованих на його виправлення після вчинення адміністративних правопорушень, суд приходить до висновку про застосування у відношенні [PERSON] заходів тимчасового обмеження прав на максимальний строк, а саме 6 (шість) місяців. При цьому, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з [PERSON] понесених судових витрат та витрат на отримання консультацій. Оскільки у відповідності до положень ч. 7 статті 294 ЦПК України та положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати за рахунок заінтересованої особи не відшкодовуються.

Outcome: partial