Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Олександрійського МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про зняття арешту за\~реєстраційним номером в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 10799682, накладений згідно з постановою державного виконавця ВДВС Олександрійського МРУЮ від 07 лютого 2011 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. 16 липня 2018 року вона звернулася до приватного нотаріуса з метою продажу зазначеної квартири, однак довідалась про наявність арешту. В подальшому вона звернулась до відповідача з вимогою надати документи, на підставі яких було накладено арешт, на що отримала відмову, оскільки такі документи знищені. Крім цього, зазначає, що відносно неї не здійснювалось та не здійснюється на даний час будь-яке виконавче провадження, а тому відсутні підстави для арешту її нерухомого майна. Відповідач в своєму відзиві на позов зазначив, що дійсно згідно з інформацією Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 07 лютого 2011 року відділом державної виконавчої служби до зазначеного реєстру внесено арешт квартири [ADDRESS] за №10799682, накладений на підставі постанови б/н від 07 лютого 2011 року. За результатами перевірки встановлено, що виконавчі провадження та журнали обліку виконавчих документів за 2002-2012 роки знищені 18 січня 2013 року. За період з 2013 рік по 2018 рік виконавчі документи майнового та немайнового характеру, за якими позивач є стороною до відділу не надходили. У зв'язку із зазначеним, відповідач не має змоги надати матеріали виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт. А також повідомити підстави накладення такого арешту. В судове засідання, належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, сторони не з'явилася. Подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд в межах заявлених позовних вимог встановив наступні факти та правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири з надвірними будівлями від 21 листопада 2003 року. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 07 лютого 2011 року відділом державної виконавчої служби до зазначеного реєстру внесено арешт квартири [ADDRESS] за №10799682, накладений на підставі постанови б/н від 07 лютого 2011 року. За інформацією, наданою відповідачем як на запити позивача, та і на запит суду виконавчі провадження та журнали обліку виконавчих документів за 2002-2012 роки знищені 18 січня 2013 року. За період з 2013 рік по 2018 рік виконавчі документи майнового та немайнового характеру, за якими позивач є стороною до відділу не надходили. У зв'язку із зазначеним, відповідач не має змоги надати матеріали виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт та вказати підстави накладення такого арешту. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі\~інших осіб. Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має\~право на\~захист порушеного\~права у\~спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5 передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідач, як орган державної влади, який наклав арешт на нерухоме майно позивача жодних відомостей щодо підстав накладення та правомірності такого накладення арешту суду не надав. Також відповідач не подав доказів того, що 07 лютого 2011 року арешт на квартиру було накладено як на майно боржника у виконавчому провадженні. За таких обставин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача, як власника нерухомого майна, шляхом зняття арешту з майна позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved