Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком дитини, проте неодноразово намагався відмовитися від неї, не визнає дитину своєю, не приділяє дитині батьківської уваги, не підтримує матеріально, не сплачує в повному обсязі аліменти, визначені рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2010 року. В судове засідання позивач не прибула, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, раніше у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що від народження дитини відповідач не цікавиться її життям та здоров'ям, не приділяє батьківської уваги, не приходить до дитини, не спілкується з сином, не вітає зі святами, аліменти почав сплачувати лише за рішенням суду та не в повному обсязі. На її думку, відповідач користується своїми батьківськими правами, про що свідчать позови до суду, в тому числі щодо виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, зменшення розміру аліментів, а також звернення до органу опіки та піклування щодо контролювання цільового використання аліментів, проте свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання та утримання сина. Після ухвалення судового рішення по справі про позбавлення відповідача батьківських прав своє ставлення до дитини не змінив, продовжує ухилятися від виконання батьківських обов'язків відносно сина, продовжує псувати життя їй та дитині, погрожує життю та здоров'ю. Пояснила, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2010 року з відповідача на утримання дитини було стягнуто аліменти в розмірі 30% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте в даний час відповідач ніде не працює, сплачує аліменти в розмірі меншому ніж визначений, недостатньому для утримання дитини на належному рівні, просила визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, отже фактично просила змінити розмір стягуваних аліментів, що не заперечувала в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, згідно усних та письмових пояснень (а.с.28,187) на теперішній час не працює, займається пошуком роботи, доходів не має, аліменти сплачує систематично, хоча і не в повному обсязі (останні платежі складали 75-100 грн.), вважає заявлений позивачем розмір аліментів 800 грн. не обґрунтованим, завищеним, який дорівнює майже 40% від розміру середньої заробітної плати по Арцизькому району - 2032 грн. згідно листа Управління статистики в Арцизькому районі від 30.01.2015 року. Просить врахувати той факт, що він проживає з батьками, мусить сплачувати свою частку комунальних послуг, за рішенням суду з нього на користь матері [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 5/100 частин його заробітку щомісячно. Вважає позов в частині позбавлення його батьківських прав не обґрунтованим, оскільки він бажає бачитись із дитиною, проте напружені відносини з позивачем перешкоджають йому у вільному спілкуванню з сином, його вини у неможливості спілкування з дитиною немає. Він не перебуває на обліку у службі у справах дітей як особа, що ухиляється від виконання батьківських прав, відносно нього не проводились профілактичні заходи, до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків не притягувався. Представник відповідача підтримав правову позицію відповідача, додатково пояснив, що позивач раніше зверталася з позовом про позбавлення його батьківських прав, посилаючись на ті самі обставини, які були предметом дослідження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], ІІІ особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, по якій ухвалено рішення Апеляційного суду Одеської області від 28.03.2014 року про відмову у задоволенні позовних вимог, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року залишено без змін. 07.11.2014 року, тобто через чотири місяця після постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року, позивач знов звернулася до суду з такими самими вимогами, з тих самих підстав, нових доказів у підтвердження вимог про позбавлення відповідача батьківства не надала. Вважає висновок органу опіки та піклування від 09.02.2015 року не об'єктивним, не обґрунтованим, складеним без з'ясування всіх обставин, який фактично повторює висновок органу опіки та піклування від 07.03.2012 року. Вважає безпідставними також вимоги про стягнення аліментів, оскільки є ухвалене з цього питання рішення суду, проте зазначив, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу в твердій грошовій сумі в розмірі 300-350 грн. щомісячно. Підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів немає. Представник ІІІ особи - органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області підтримала позов в повному обсязі, пояснила, що відповідач тривалий час не виконує своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, чим порушує норми Сімейного кодексу України, зокрема статті 144,150,152,155,180, а також Закон України «Про охорону дитинства (ст.12), тобто ухиляється від виховання та утримання дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Вважає висновок від 09.02.2015 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтованим. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, представника ІІІ особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 05.02.2014 року у справі за № 6-143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд має право змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, за умови наявності підстав, передбачених ст.192 СК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08.05.2008 по 08.09.2011 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач - [PERSON] (а.с.3). Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що сторонами не заперечувалось та відповідно до ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 30% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.11.2009 року до досягнення нею повноліття (а.с.235). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.05.2011 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2010 року залишено без змін (а.с.237). Виконавчий лист № 2026/10, виданий на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2010 року, перебував на примусовому виконанні. Судом також встановлено, що позивач працює заступником начальника ВПК-1 ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», заробітна плата складає близько 5000 грн. щомісячно. Відповідач згідно наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 464о/с від 22.08.2011 року звільнений за власним бажанням (а.с.56). В даний час не працює, доходів не має. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19.10.2011 року з відповідача на користь матері [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 15% заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25.08.2011 року довічно (а.с.55). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.05.2012 року рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.10.2011 року змінено, з відповідача на утримання матері стягнуто аліменти на її утримання (на період непрацездатності) в розмірі 5/100 частин його заробітної плати (доходу) щомісячно (а.с.137). Так, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.10.2013 року (а.с.6) щомісячний розмір аліментів, який підлягав стягненню з відповідача з травня по вересень 2013 року становив 588,60 грн., за розрахунком від 20.08.2015 року з 01.07.2015 по 31.07.2015 року (а.с.240) - 611,70 грн. Пред'явивши вимоги про стягнення аліментів в розмірі 800 грн. щомісячно, позивач фактично просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2010 року, що нею не заперечувалось. Разом з цим, доказів у підтвердження наявності у відповідача будь-якого доходу та покращення його матеріального стану з часу ухвалення рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2010 року, позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в цій частині не підлягаючими задоволенню. Згідно п.3 ст.11, п.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у п.п.15,16,18 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14.11.2013 року по справі №1502/1805/2012) за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], позовні вимоги задоволено (а.с.69). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28.03.2014 року рішення Арцизького районного суду Одеської області від 14.11.2013 року скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено (а.с.66). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 28.03.2014 року залишено без змін (а.с.122). 07.11.2014 року [PERSON] вдруге звернулась до суду з вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач не визнає дитину своєю, оспорював своє батьківство в судовому порядку, від народження не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не приділяє батьківської уваги, не спілкується з сином, не приймає жодної участі у її вихованні, аліменти за рішенням суду сплачує не в повному обсязі, чим свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини. Вказані обставини були предметом дослідження по справі №1502/1805/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. З долучених до матеріалів справи довідок комунального дошкільного навчального комбінованого типу ясла-садок № 23 «Веселка» від 10.10.2014 року № 48 (а.с.7) та комунальної установи «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 14.03.2016 року (а.с.220) вбачається, що батько дитини не приймає участі у житті сина, не відвідує батьківські збори, не проводить оплату комунальних послуг, догляд за дитиною з народження здійснює мати. Згідно постанови відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 20.08.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу за її заявою на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.239), заборгованість по аліментам станом на 20.08.2015 року складає 24811,88 грн. (а.с.240). Згідно постанови відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 21.09.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу за її заявою на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», заборгованість по аліментам станом на 21.09.2015 року складає 19576,82 грн. (а.с.243). Згідно квитанцій за 2014-2015 р.р. відповідач перераховував аліменти в розмірі 45-100 грн. щомісячно (а.с.41,143-151,192-193), на теперішній час сплачує аліменти по 100 грн. щомісячно, що позивачем в судовому засіданні не заперечувалось. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] підтвердила раніше надані пояснення того, що відповідач не вважає себе батьком дитини, оспорював своє батьківство, майже з народження дитини свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини, з дитиною не спілкується, не намагається зустрітися, не вітає зі святами, сплачує визначені судовим рішенням аліменти не в повному обсязі. Показаннями допитаного в якості свідка відповідача [PERSON] підтверджено раніше надані пояснення, згідно яким він визнає себе батьком дитини, між ним та позивачем після розірвання шлюбу склалися вкрай неприязні стосунки, позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, останнє відвідування у 2010 році закінчилося скандалом та викликом працівників міліції, за таких обставин вважає спілкування з дитиною не можливим. Сподівається, що після усіх судових тяжб матиме можливість бачитися з дитиною. Аліменти сплачує по мірі можливості, оскільки в даний час не працює. До компетентних органів з питання захисту своїх порушених батьківських прав не звертався. Згідно показань свідка [PERSON] - завідуючої дитячим садком «Веселка» з батьком дитини знайома лише по телефону, відповідач почав дзвонити рік тому, вимагав покликати дитину до телефону, в чому йому було відмовлено, під час розмови відповідач розмовляв грубо, агресивно, погрожував. Дитину влаштовувала до дитячого садка, приводить та відводить, відвідує батьківські збори мати. Згідно показань свідка [PERSON] - сусіда позивача бачив відповідача років 6 назад, з дитиною звичайно бачить мати та бабусю. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 09.02.2015 року № 01/21-219 визнано за доцільне та таким, що відповідає інтересам дітини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.34). Згідно ч.ч.1,2,3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, враховуючи, зокрема, ті обставини, що відповідач має бажання спілкуватися з дитиною, чому перешкоджають вкрай неприязні стосунки між сторонами, сплачує аліменти частково, до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків не притягувався, про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини раніше не попереджався, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, тому вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити. Разом з цим, з огляду на те, що відповідач з приводу перешкоджання у спілкуванні з дитиною до компетентних органів не звертався, маючи бажання спілкуватися з дитиною, протягом тривалого часу не здійснює жодних активних дій щодо захисту своїх порушених батьківських прав, в тому числі шляхом звернення до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку спілкування з дитиною, маючи заборгованість по аліментам, не прикладає зусиль для її погашення, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, належним чином виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Outcome: dismissed