Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2018 року державним виконавцем Смілянського РВ ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Швеця Р.О., вчиненого 17 листопада 2017 року, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 112433 грн. 72 коп. грошових коштів, які нібито є боргом за кредитним договором. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, так як нотаріусом порушено положення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністра юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Зазначила, що виконавчий напис вчинено за період, який перевищує три роки, а стягнення даної заборгованості, на думку позивача, було вчинено з порушенням вимог безспірності. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, в направлених до суду заявах просили розглядати справу у їх відсутності, позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.В. в судове засідання не з`явився, в направленій на адресу суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи суд вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 січня 2011 року між [PERSON] і ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір. Дана обставина визнається позивачем, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 21570 про стягнення з [PERSON] 110633 грн. 72 коп. грошових коштів, з них: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6959 грн. 22 коп., заборгованість за відсотками в сумі 94830 грн. 04 коп., пеню та комісію в сумі 3100 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 5244 грн. 46 коп. Крім того, з позивача стягнуто 1800 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. Строк, за який проводиться стягнення здійснюється за період з 20 січня 2011 року по 30 вересня 2017 року. На виконання цього напису постановою державного виконавця Смілянського РВ ДВС Бабіченком І.Л. від 02 лютого 2018 року було відкрито виконавче провадження № 55699490. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 наведеного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться у підпунктах 3.1, 3.3 пункту 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Зі змісту наведеної норми вбачається, що трьохрічний строк в межах якого може бути вчинено виконавчий напис законодавець пов`язує з моментом виникнення права вимоги, при цьому обумовлює, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» не обмежено трьохрічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис за умов встановлення сторонами, відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як встановлено з виконавчими напису, строк, за який провадиться стягнення здійснюється за період з 20 січня 2011 року по 30 вересня 2017 року, що є порушенням наведеної статті. Ні відповідачем, ні приватним нотаріусом не надано суду доказів встановлення іншого строку давності, в межах якого вчинено виконавчий напис. А тому, суд приходить до висновку, що виконавчий напис видано з порушенням строку, встановлено законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved