Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом, третя особа: відділ Держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 26 грудня 2003 року помер її співмешканець [PERSON], з яким вона з 1990 року і по день його смерті, 26 грудня 2003 року, проживали разом однією сімєю в домоволодінні за адресою: вул. Спортивна буд. 26 с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області, вели спільне господарство, але шлюб не реєстрували. Встановлення даного факту їй необхідно для визнання за нею права власності на земельну ділянку загальною площею 4,9623 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 709816 після смерті [PERSON] Після його смерті, позивачка звернулася до Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку, а також не підтверджений факт її проживання однією сімєю з померлим [PERSON], як чоловіка та дружини не менш як 5 років. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно паспорту серії ММ № 175174, виданого 26 квітня 1999 року Дворічанським РВ УМВС України в Харківській області, [PERSON] народилася 29 січня 1945 року в с. Липча Хустського району Закарпатської області (а.с. 5). 26 грудня 2003 року помер її співмешканець (цивільний чоловік) [PERSON], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 422175 від 29 грудня 2003 року (а.с. 7). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 709816, виданого [PERSON] сільською радою Дворічанського району Харківської області 14 січня 2002 року, на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської від 13 листопада 2001 року № 174, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 4,9623 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області, КСП «Маяк» (а.с. 6). Відділ Держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області у листі від 07 лютого 2017 року № 29-20.17-0.5-290/2-17, зазначає, що [PERSON] 14 січня 2002 року був отриманий Державний акт на дві земельні ділянки серії Р1 № 709816, рілля площею 4,8264 га та сіножаті 0,1359 га. (а.с. 11). Субєктом оціночної діяльності ТОВ Харківський Технічний Центр Оцінки «ЕКСПЕРТУС» 10 лютого 2017 року, на замовлення [PERSON], проведено експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,9623 га, Державний акт серії Р1 №709816, відповідно до висновку якого ринкова вартість обєкту оцінки складає 61000,00 гривень (а.с. 12-13). Згідно довідки [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області від 15 грудня 2016 року № 02-30/2044, [PERSON], [INFO], дійсно був зареєстрований та проживав по день смерті в с. Тавільжанка по вул. Спортивна, буд. 26 Дворічанського району Харківської області разом із співмешканкою [PERSON], [INFO]. [PERSON] є спадкоємцем за законом, інформацією про інших спадкоємців сільська рада не володіє (а.с. 8). У довідці від 07 лютого 2017 року № 02-30/280 [PERSON] сільська рада Дворічанського району Харківської області зазначає, що [PERSON] дійсно здійснювала матеріальні витрати на поховання [PERSON], який помер 26 грудня 2003 року (а.с. 9). Крім цього, комісією [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області 24 січня 2017 року складено акт про те, що [PERSON] і [PERSON] вели спільне господарство та дійсно проживали разом однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу понад 10 років (а.с. 10). Після смерті співмешканця (цивільного чоловіка) [PERSON], [PERSON] звернулася до Дворічанської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але постановами державного нотаріуса від 09 лютого 2017 року № 162/02-31 та №163/02-31 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку, а також не підтверджений факт її проживання однією сімєю з померлим [PERSON], як чоловіка та дружини не менш як 5 років (а.с. 14-15). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] і [PERSON] приблизно з 1990 року по 26 грудня 2003 року проживали однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, допомагали один одному. Після смерті [PERSON], [PERSON] поховала його за власні кошти. Цей же факт підтверджується письмовими матеріалами справи. Встановлення даного факту дає право позивачці на визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] За таких обставин справи суд вважає можливим встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, і означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, у звязку з чим в даний час неможливо виготовити правовстановлюючий документ щодо земельної ділянки, що належить померлому, і дало б можливість позивачці отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. За життя [PERSON] заповіту не склав. Згідно відповіді державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] від 23 лютого 2017 року № 209/01-16, наданої на підставі ухвали суду про витребування доказів, після смерті [PERSON], який помер 26 грудня 2003 року, із заявами про прийняття та відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, тому спадкова справа не заводилася (а.с. 29). Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, згідно ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до позивачки, тому за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] слід визнати право власності на земельну ділянку, загальною площею 4,9623 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 709816, що розташована на території [PERSON] сільської ради Дворічанського району Харківської області. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимога бо заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача визнав позов і не заперечував проти його задоволення, приймаючи до уваги думку третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved