Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з даним позовом до суду, обгрунтовуючи його тим, що вона являється власником житлового будинку по вул. Кірова,51, в смт. Довбиш Баранівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно. В цьому ж будинку зареєстрований її бувший співмешканець [PERSON], який вже більше трьох років не проживає в належному їй будинку, він вибув в смт. Довбиш на інше місце проживання, і будь-яких звязків із нею не має. В звязку з тим, що відповідач залишається бути зареєстрованим в її будинку, вона не має можливості оформити документи для отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Просить винести рішення, яким визнати [PERSON] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК україни таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку по вулиці Кірова,51, в смт. Довбиш Баранівського районуЖитомирської області. До початку розгляду справи по суті позивачка уточнила позовні вимоги і змінила підставу позову, а саме: просила на підставі ч.2 ст.107 ЖК УРСР визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком №51 по вул. Кірова, в смт. Довбиш. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що він має право на спірний будинок, оскільки вони з позивачкою спільно проживали та будували даний будинок разом. Вислухавши пояснення сторін та представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] набула права власності на будинок № 51 по вул. Кірова, в смт. Довбиш на підставі свідоцтва серія СТА № 317169 від 03.01.2015 року, що підтведжується копією свідоцтва та витягом з Державного реєстру (а.с.4-5). Як зазначила позивачка в судовому засіданні та підтверджується довідкою № 2142 від 09.09.2015 року, виданою виконавчим комітетом Довбиської селищної ради (а.с.6) відповідач [PERSON], був співмешканцем позивачки. Згідно копії паспорта, будинкової книги, відповідач [PERSON], зареєстрований в [INFO] з 08.10.1988 року (а.с.36-41). В судовому засіданні встановлено, що будинок належить позивачці на праві власності і з цього випливає, що дане питання стосується приватного житлового фонду, тому дані правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить ст.405 ЦК України. Що ж стосується підстав на які посилається позивачка, а саме ч.2 ст.107 ЖК УРСР, то дана норма Закону регулює правовідносини, які виникають у сторін з приводу спорів про визнання особи втратившим право на житло, яке відноситься до державного чи комунального житлового фонду і нормою даної статті передбачені конкретні умови за якими зберігається право особи на житло. А тому відсутність відповідача за місцем проживання до набуття позивачем права власності на спірне житло правового значення для вирішення даного спору немає. За таких обставин суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову на підставі ч.2 ст.107 ЖК України слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed