Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 21 березня 2017 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб укладений 20 вересня 1997 року між нею - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 525, у відповідності до свідоцтва про шлюб від 20.09.1997 року серії [NUMBER] , розірвано. Вказує, що від даного шлюбу у них з відповідачем народилася донька - [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , місце державної реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області; місце видачі свідоцтва - державний районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції місті Києві). Зазначає, що відповідач приймає участь у вихованні доньки [PERSON] , але протягом останнього часу майже не приймає участі в її утриманні. Відзначає, що на час її звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на користь їхньої дитини, матеріальна допомога зі сторони відповідача є дуже малозначною і не постійною. Стверджує, що на даний момент відповідач по справі [PERSON] , майже повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального утримання їхньої спільної доньки [PERSON] . Пояснює, що вона, майже без допомоги відповідача, займається матеріальним утриманням доньки [PERSON] , яка на сьогоднішній день є першокласницею, що вимагає від неї багато додаткових витрат. Також зазначає, що у відповідності до довідки № 216 від 22 серпня 2019 року комунального закладу «Ужгородська районна лікарня» вона працює на посаді лікаря ультразвукової діагностики і її середній заробіток в місяць становить 9 185 45 грн. У відповідності до довідки №13 від 22 серпня 2019 року, що видана об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ПРЕСТИЖДІМ - 23» вона дійсно проживає та зареєстрована за адресою в [ADDRESS] і в склад її сім`ї входить тільки її донька - [PERSON] . Також вказує, що відповідач - [PERSON] є приватним підприємцем, депутатом Ужгородської міської ради. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на користь їхньої неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ,я у твердій грошовій сумі розміром 5 000 (п`ять тисяч) грн., починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак 24.09.2020 року її представник - адвокат Голуб В.К. подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. В заяві просив задовольнити їхні позовні вимоги. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час там місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, укладений 20.09.1997 року між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 525, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.09.1997 року серії [NUMBER] - розірвано. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.08.2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна малолітня донька сторін перебуває на утриманні позивачки та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 13 від 22.08.2019 року, виданою головою ОСББ «ПРЕСТИЖ ДІМ-23» [PERSON] . Зі змісту позовної заяви також вбачається, що відповідач протягом останнього часу майже повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального утримання їхньої спільної доньки [PERSON] , матеріальна допомога зі сторони відповідача є дуже малозначною і не постійною. Як вбачається з довідки № 216 від 22 серпня 2019 року комунального закладу «Ужгородська районна лікарня» позивач - [PERSON] працює на посаді лікаря ультразвукової діагностики і її середній заробіток в місяць становить 9 185 45 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] є приватним підприємцем, депутатом Ужгородської міської ради. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дитини - доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, то така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. При цьому, оскільки позов пред`явлений 30.09.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Водночас, за змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial