Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить визнати недійсним договір № 6514567, укладений 13 лютого 2020 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Неообхідних Кредитів», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал». Позов обґрунтовує тим, що 13 лютого 2020 року між нею та ТОВ «1 Безпечне Агенство Неообхідних Кредитів» було укладено договір № 6514567, відповідно до якого нею було отримано позику. Надалі, між ТОВ «1 Безпечне Агенство Неообхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» отримало право вимоги заборгованості, зокрема, за вказаним кредитним договором. Позивачка вважає вказаний договір недійсним, оскільки договір було укладено з порушенням порядку його укладення та укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивачка стверджує, що не підписувала договору, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Також вказаний договір містить ознаки кредитного договору та працівниками не надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, у зв`язку з цим реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Вважає, що відповідачем здійснено щодо неї нечесну підприємницьку діяльність, її введено в оману щодо істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитом, їй не повідомлено про непомірно велику відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язання, натомість їй повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилася на такий кредит. При укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, оскільки їй було запропоновано укласти договір на відомих лише відповідачу умовах. Звертає увагу на те, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Таким чином, правочин, здійснений з використання нечесної підприємницької практики є недійсним. Представник відповідача подав відзив, у якому вказав, що 10.07.2020 дійсно між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу № 10072020. Згідно реєстру прав вимог № 108 від 27.10.2020 до договору факторингу № 10072020 від 10.07.2020 ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за договором позики № 6514567 від 13.02.2020. Однак, 13.02.2020 на підставі акту про повернення права вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» втратило право вимоги за договором позики № 6514567 до боржниці [PERSON] . Таким чином вказує, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» втратило право вимоги до позивачки, а тому є неналежною стороною у справі і просить відмовити у задоволенні позовної заяви. В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, хоча її явка судом визнавалася обов`язковою, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача «ФК «Профіт Капітал» не з`явився, у поданому відзиві вказав про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечує. Представник третьої особи ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» в судове засідання не з`явився, подав пояснення на позовну заяву, у яких просить в задоволені позову відмовити повністю. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому чи електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразок відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Судом встановлено, що 13.02.2020 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було укладено договір позики № 6514567 на суму 3850 грн. 10.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено договір факторингу № 10072020, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало, а ТОВ «ФК Фінансова компанія Профіт капітал» прийняло права вимоги до [PERSON] за Договором позики № 6514567 від 01.03.2020 року. Оспорюваний договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 5 вказаного договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач в своєму позові просить визнати недійсним кредитний договір позикик № 6514567 від 13.02.2020 року. Термін Електронний підпис одноразовим ідентифікатором задекларовано у ч. 3-4 пункту 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Факт оформлення заявки на отримання кредитних коштів, яку оформило позивач, є акцептом на укладення кредитного договору (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідачем до позову надано договір № 542971258 від 01.01.2020 року, що свідчить про проходження позивачкою всіх етапів оформлення кредиту на сайті та погодження з умовами надання кредиту, ознайомлення з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов договору, а отже, будучи ініціатором укладання договору позивачка мала час для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Фінансова установа виконала вказані вимоги закону та визначила термін погашення заборгованості по кредиту, визначила сукупну вартість кредиту і проценти, розписала, які суми позивачка зобов`язана буде сплатити. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивачки для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Оскільки під час вивчення матеріалів справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, а доводи [PERSON] ґрунтуються виключно на її поясненнях в позовній заяві і спростовуються самим змістом договору, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст.203,215,230 ЦК України та ст. 11, 18, 19 Закону України Про захист прав споживачів . Доводи позивача про те, що договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Доводи позивачки про те, що відповідно до умов договору їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачці на строк у тридцять днів, та процентна ставка за вказаний період користування кредитними коштами становила 1,60% у день та була відома [PERSON] в момент укладення договору. Окрім цього, вказаним договором визначено проценти за користування кредитом в розмірі 292,00 відсотків річних, та зазначену загальну вартість позики та процентів, що становить 4774,00 грн. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачкою не наведено. Водночас, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим, оскільки при підписанні даного договору [PERSON] ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивачки з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за договором зобов`язань. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивачка правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористалася. Позивачкою не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивачки є безпідставні та необґрунтовані. Окрім цього, 22.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» було укладено акт повернення права вимоги, відповідно до якого відповідачем було повернуто право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 6514567 до Первісного кредитора. Відповідно до п. 1.4. Акту ТОВ «Фінансова компанія Профіт капітал» втратило право вимоги, а ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» набуло право вимоги до [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до діючого процесуального законодавства позивач визначає підстави, предмет та учасників позову. Частинами 1, 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справ. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. З огляду на вищенаведене суд вважає, що на даний час, відповідач по справі є неналежним Зважаючи на вказаний акт повернення права вимоги від 22.02.2021, на даний час відповідач по справі є неналежним. Явка позивачки в судове засідання визнавалася обов`язковою, однак остання в призначені судові засідання не з`являлася, клопотання про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача під час розгляду справи нею заявлено не було, відповідних уточнень до позовної заяви не надано, що в свою чергу виключає можливість задоволення позову пред`явленого до неналежного відповідача. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа № 523/9076/16-ц, провадження 14-61цс18 від 17.04.2018 року) дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». Таким чином, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. Зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову та в задоволенні позовних вимог їй відмовлено повністю, то судовий збір відповідно компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed