Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири по вул. Мазепи, 8/44 в м. Луцьку. Крім неї, співвласниками вказаної квартири також є її мати [PERSON], син [PERSON] та племінниця [PERSON], яка є дочкою відповідача [PERSON] При цьому, вона та її син на даний час проживають в [INFO], хоча їхнє місце реєстрації знаходиться за місцем знаходження належного їм майна в м. Луцьку. Вказує, що відповідач [PERSON] часто приїжджала до матері та своєї дочки в гості і по декілька тижнів перебувала у їхній квартирі, хоча проживала окремо та мала своє житло. На даний час сестра та її співмешканець [PERSON] не впускають її у квартиру. Крім того, останні помістили її маму до психлікарні і з її слів їй відомо, що відповідачі погрожували їй, створюють нестерпні умови співжиття, влаштовують сварки та скандали. Вважає, що оскільки відповідачі не є наймачами квартири та проживають у ній самовільно без дозволу всіх власників, порушуючи при цьому правила співжиття та чинять перешкоди власникам житла в користуванні житлом, то вони підлягають виселенню із займаного жилого приміщення. В судовому засіданні позивач та її представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час та місце слухання справи викликався судом належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності. При цьому, у своїх поясненнях у попередніх засіданнях просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом зясовано, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири №[ADDRESS] (а.с. 7). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.07.2005 року встановлено порядок користування квартирою №44 по вул. Гетьмана Мазепи, 8 в м. Луцьку між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. ). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Отже для виселення відповідачів із спірної квартири необхідно встановити, що останні руйнують, псують жиле приміщення чи використовують його не за призначенням, систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з нею в одному будинку, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем та її представником всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних і беззаперечних доказів наявності порушень з боку відповідача правил співжиття чи систематичного застосування до останньої передбачених законом заходів попередження з боку суду чи правоохоронних органів, які не дали позитивного результату. При цьому, позивачем також не представлено суду доказів проживання у квартирі відповідача [PERSON] і достовірних даних щодо існування такої особи. Тобто, всупереч приписам чинного законодавства, позивачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами фактів наявності передбачених законом підстав для виселення відповідачів, а тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed