Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 22.08.2019 року. Від шлюбу дітей не мають. В заяві посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, життєві цінності, різного ставлення до подружніх стосунків. Це призвело до втрати взаєморозуміння, довіри та кохання один до одного. Через це у них часто виникали конфлікти. З грудня 2019т року вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22.08.2019 року Печерським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1853 ( а.с.16). Від шлюбу дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата взаєморозуміння, довіри та кохання один до одного, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин з грудня 2019 року. З того часу вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Сторони прийшли до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливими. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу, згідно із ч.1 ст. 110 СК України, може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із квитанцією №0.0.1672522018.1 від 10.04.2020р. позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено 840,80 гривень судового збору, Отже з державного бюджету позивачу має бути повернуто 50% судового збору у розмірі 420,40 грн. Інші 50% судового збору у розмірі 420,40 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідач на користь позивача.

Outcome: approved