Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, обґрунтовуючи його тими обставинами, що вона є власником квартири № 46 розташованої в будинку 29 по вул. Фр.Крала у м. Харкові. Позивач зазначає, що на даний час , відповідач [PERSON], зареєстрований за вказаною адресою, а фактично з 20.10.2011 року не проживає та не зявляється, з 19.04.2014 року є громадянином [PERSON], де й зареєстрований, а відповідач [PERSON], зареєстрований за вказаною адресою, а фактично з 12.09.2016 року не проживає та не зявляється, що підтверджує « Актом про не проживання », складеним сусідами 15.09.2017 року . Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317,319,321, 15, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 46 розташованою в будинку 29 по вул. Фр.Крала у м. Харкові та примусово зняти їх з реєстраційного обліку у квартирі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, додатково повідомила, що вона обізнана про те, що відповідачі є також співвласниками цієї квартири, але вона не взмозі більш сплачувати одна комунальні платежі за вказану квартиру, просила задовольнити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, повідомлялися про розгляд справи належним чином, заперечень, заяв та клопотань не надали до суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідив наявні докази по справі, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON] та [PERSON], крім того й [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира № 46 розташована в будинку 29 по вул. Фр.Крала у м. Харкові, що підтверджується, що підтверджує копією Свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 2008р. реєстраційний №7-08- 311055, виданого Відділом приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 46 від 08.09.2017 року за № 2084, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідачі не проживають тривалий час у цій квартирі, їй відомо,що вони є співвласниками цієї квартири, але вона вимушена сплачувати комунальні послуги за всіх власників. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] та позивач [PERSON], є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до Статті 41 Конституції України, \~Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Статті 317 Цивільного Кодексу України, Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до Статті 319 Цивільного Кодексу України, Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до Статті 321 Цивільного Кодексу України, Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Системний аналіз норм цивільного законодавства та Конституції України свідчить про нерушимість права власності, а право користування є однією із складових такого права, у звязку з чим вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими,що не підлягають задоволенню. Посилання позивача на ст.. 405 ЦК України також є безпідставним, бо зазначена норма закону регулює правовідносини щодо прав членів сім»ї власника житла, а визначені позивачем відповідачі за цим позовом є самі власниками зазначеного житла і таке їх право не може бути обмежене та вони не можуть бути безпідставно позбавлені такого права. «Тривале не проживання відповідачів - співвласників житла», на яке посилається позивач, як на підставу своїх вимог, - не є законною підставою для обмеження або позбавлення їх права власності на зазначене житло. Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача, так як такі вимоги безпідставні, не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом, навпаки надано доказ щодо наявності у відповідачів права власності на зазначене житло, крім того, вимога про зняття з реєстрації фізичних осіб заявлена до відповідачів, які не є належними особами, які мають відповідати за такою вимогою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed