Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі є відповідно її (позивача) дочкою та внуком, зареєстровані у належному їй житловому будинку, але фактично ніколи не проживали за місцем реєстрації. Їй (позивачу) відомо, що на даний час відповідачі проживають та працюють в Київській області. Реєстрація відповідачів у належному їй (позивачу) житловому будинку створює перешкоди у отриманні житлової субсидії. Відповідачі відмовляються добровільно знятися з реєстрації місця проживання. [PERSON] просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог частин 7, 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності сторін за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8). З повідомлення Носівської міської ради № 7/1-15/159 від 13 березня 2020 року (а.с. 33) вбачається, що у зазначеному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що фактично відповідачі ніколи не проживали в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та матеріалами справи (а.с. 7; 33). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідачі не ставлять питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідачі вибули на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживають у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, а тому втратили право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved