Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ Надра» з ринку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про зняття арешту з майна. Позивачка, обгрунтовуючи позов, вказує, що вона є власником Ѕ частки житлового будинку по [ADDRESS] , а також домоволодіння по [ADDRESS] .Під час виконання виконавчого листа Центрального районного суду м.Миколаєва № 2-7-9252 від 19 лютого 2009 року, виданого 19.02.2009 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 13 229,96 гривень,. державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області Постановою від 03 квітня 2009 року наклав арешт на вказане нерухоме майно. 23 квітня 2010 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із поверненням виконавчого листа стягувачу, разом із тим, арешт з майна не було знято. Це обтяження перешкоджає їй реалізувати майно, а третя особа відмовляється зняти арешт, хоча виконавче провадження закрито. Крім того, зазначає, що виконавче провадження по її виконавчому листу, закінчено 23.04.2010 року у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та відповідно знищене, тому, строк для пред`явлення виконавчого листа повторно, у Банку закінчився 23.04.2013 року. За таких обставин, просить суд зняти арешт і заборону відчуження з усього майна, що їй належить, в тому числі, з житлового будинку по [ADDRESS] , що на підставі Договору дарування від 30.09.2016 року належить їй та з домоволодіння [ADDRESS] , що на підставі Договору купівлі-продажу від 04.05.2016 року належить їй, накладений 03 квітня 2009 року Відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області, у зв`язку із виконанням виконавчого листа Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.02.2009 року №2-7-9252. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В. звернулася до суду із відзивом, в якому вказує, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний Банк «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний Банк «Надра» Стрюкову І.О. Відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 року № 113, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову І.О. Відтак Фонд гарантування безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку, вживає заходи до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення майна банку, що перебуває у третіх осіб, здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання. Оскільки Позивачка не конретизує на підставі якого договору було накладено обтяження, а з матеріалів справи вбачається тільки те, що у неї була наявна заборгованість перед Банком, Фонд гарантування не може зазначити точно інформацією, щодо продажу (відступлення) даного активу новому кредитору, однак на момент розгляду справи всі активи ПАТ «КБ «Надра» реалізовані, тому позов не визнають і просять у його задоволенні відмовити. Позивачка в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує і просить його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про день слухання справи повістками. Суд розглядає справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали в цілому, суд встановив наступне. Позивачка [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку по [ADDRESS] , а також домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.04.2019 року за № 164047965, Довідкою про укладення шлюбу № 1194 від 18.06.2019 року, що у органі запису актів громадянського стану є запис про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] , де їй було присвоєно прізвище - [PERSON] . Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 грудня 2008 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» 13 176 грн.04 коп. заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» по 43 грн.92 коп. судового збору та по 10 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного. Під час виконання виконавчого листа Центрального районного суду м.Миколаєва № 2-7-9252 від 19 лютого 2009 року, виданого 19.02.2009 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 13 229,96 гривень, державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області Постановою від 03 квітня 2009 року наклав арешт на вищевказане нерухоме майно [PERSON] . На підставі цієї постанови 06 квітня 2009 року Миколаївською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження всього нерухомого майна [PERSON] у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційні номери запису про обтяження 16780727 і 16780734). 23 квітня 2010 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та повернено виконавчий лист стягувачу. Арешт з майна знято не було. Відділ ДВС листом від 08 липня 2019 року № 9884 повідомив позивачку про неможливість скасування арешту на майно у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та його знищенням після закінчення трирічного строку зберігання. Вказане підтверджується Довідкою № 9884 від 08.07.2019 року ГТУЮ у Миколаївській області Миколаївського РВДВС. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За змістом ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч.1 ст.57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Із положень ч.2 ст.57 Закону слідує, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Частиною 1 статті 59 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-УШ «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналіз указаних норм матеріального закону дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про зняття арешту або іншого обтяження майна. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Встановлено, що станом на день розгляду справи в Єдиному реєстрі боржників позивачка не значиться, але арешт з нерухомого майна позивачки не знятий, що порушує її право розпоряджатись майном на власний розсуд. Накладений і не знятий арешт на майно [PERSON] є втручанням держави в право позивача (як власника майна) на мирне володіння майном, яке передбачене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основаположних свобод» та протоколами № 2,4,7 та 11 до Конвенції», в яких закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатись своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ( рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо зняття арешту з усього її майна, підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження», Закону України від 02.06.2016 року № 1404-УШ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved