Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що 08.08.2003 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. 19.01.2008 року шлюб було розірвано у відділі РАЦС, але фактично шлюб перестав існувати з 29.09.2007 року. За час спільного життя сторонами було нажито майно, а саме: кошти на депозитних рахунках № 2630590055987 у сумі 118649 грн., № 2630890045387 у сумі 85000 грн., автомобіль [NUMBER], вартістю на момент розгляду справи 156909 грн. Добровільно відповідач [PERSON] ділити майно відмовився, позивач вважає, що згідно закону має право на частину майна нажитого під час шлюбу, тому просить присудити автомобіль «Міцубіші грандіс» їй, в свою чергу вона сплатить спадкоємцям половину вартості авто, зобов'язати відповідачів сплатити позивачу [PERSON] половину спільно нажитих коштів у сумі 101824,5 грн. (Т. 3 а.с. 26, 111, 165). У судовому засіданні [PERSON] повідомила, що її позовні вимоги викладені не коректно з юридчної точки зору, а тому просила суд визнати за нею право власності на автомобіль та виходячи із його вартості, встановленої судовою експертизою, стягнути з відповідачів різницю грошових коштів, яка виникне після взаєморозрахунку. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, посилаючись на те, що з 08.08.2003 р. по 19.01.2008 р. проживав у шлюбі з [PERSON] Зазначає що за весь цей період бюджет їх сім'ї складав 122117 грн. В 2006 році [PERSON] було позичено кошти у сумі 155000 грн. на придбання автомобіля «Міцубіші Грандіс», вартістю 148\~750 грн., а тому вважає зазначене майно особистою власністю, а не спільним майном подружжя. Також зазначає, що під час шлюбу сторонами було набуто і багато іншого майна: меблі, побутова техніка, проведено капітальний ремонт квартири. Згоди щодо поділу майна сторони дійти не можуть, а тому [PERSON] просить: визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER]; стягнути з [PERSON] грошові кошти потрачені на ремонтні роботи та матеріали у сумі 13925 грн. та інше нажите майно у загальній сумі 11666 грн. З метою повного та обєктивного розгляду вказаних позовів судом позовні вимоги кожного із колишнього подружжя [PERSON] об'єднані в одну справу №2-55/12. 28.10.2010 р. [PERSON] помер. За прийняттям спадщини після померлого із відповідними заявами про прийняття спадщини звернулися його діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказані спадкоємці залученні до участі у справі. Позивач [PERSON] (дружина) у судовому засіданні вимоги позову підтримала, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, та пояснила, що заява відповідача про те, що він позичав гроші у доньки та її подруги для покупки автомобіля є неправдивою, оскільки звіти про її підприємницьку діяльність свідчать про наявність достатніх коштів для придбання в тому числі і дорогоцінного майна. Крім того, на рахунку чоловіка № 2630307525387 були наявні кошти та 26.05.2006 р. перед купівлею автомобіля зняті. У подальшому через півроку після купівлі автомобіля на рахунок чоловіка № 2630190035387 покладені грошові кошти в сумі 70000 грн. Вказане свідчить про те, що необхідності позичати грошові кошти у доньки [PERSON] та її подруги у [PERSON] (чоловіка) не було. Стосовно заявлених вимог про стягнення з неї половини вартості проведенного ремонту та придбаного майна заперечила, посилаючись на їх недоведенність та безпідставність. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову [PERSON] не визнав, пояснивши, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу , але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Зазначив, що [PERSON] (дружина) не довела, що джерелом набуття майна, яке вона вважає спільною сумісною власністю подружжя є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, а позовні вимоги правонаступників [PERSON] (чоловіка) задовольнити. [PERSON] у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні заяви, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити з огляду на наступне.\- Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 08.08.2003 року. /Т.1 а.с. 7 / Відділом запису актів громадського стану Житомирського міського управління юстиції було шлюб між сторонами розірвано 19.01.2008 року. /Т.1 а.с. 6 / 16.06.2006 р. під час шлюбу [PERSON] придбаний автомобіль [NUMBER]. Судом по справі було призначено судову автотоварозначву експертизу. Згідно висновку № 3886 від 23.01.2015 р. ринкова вартість автомобіля [NUMBER] на момент проведення експертизи становить 156909 грн. / Т. 4 а.с. 33-34/ 29.05.2006 р. між [PERSON] (чоловіком) [PERSON] (донька) та [PERSON] укладені договори позики з розписками про отримання грошових коштів в сумі 155000 грн. для придбання [PERSON] автомобіля «Міцубіші Грандіс». Судом відхиляються твердження про те, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки договора від 29.05.2006 р. не можуть бути беззаперечним доказом щодо внесення саме цих грошових коштів відповідачем при оплаті 16.06.2006 р. спірного автомобіля «Міцубіші Грандіс». Крім того, судом критично оцінюються надані позивачем [PERSON] (чоловіком) у судовому засіданні оформлені у простій письмовій формі договори позики, датовані 29.05.2006 р., оскільки укладені вони між повязаними особами. До того ж, суду не надано доказів щодо можливості донькою [PERSON] та її подругою [PERSON] надати [PERSON] грошові кошти в сумі 155000 грн., в той час коли у самого [PERSON] як до покупки автомобіля так і після його придбання на особистих банківських рахунках обліковувались значні грошові суми. Також судом враховано, що подружжя працювали та отримували заробітну плату, а також дохід за здійснення підприємницької діяльності. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності із ст. 60, ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, враховуючи, що майно придбано [PERSON] у період шлюбу за спільні кошти та при цьому в інтересах сімї, оскільки суд розцінює придбання рухомого майна як набуття блага для всієї родини, то придбаний автомобіль «Міцубіші Грандіс» є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4-5 ст. 71 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що кожна із сторін спору хотіла отримати у власність автомобіль, а не грошову компенсацію, що жодна із сторін попередньо не внесла відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд визнає за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля [NUMBER], кузов №JMBLRNA4W6Z002184, і залишає автомобіль у спільній частковій власності. При цьому суд зазначає, що ? частина автомобіля [NUMBER], кузов №JMBLRNA4W6Z002184, яка належить [PERSON], є спадковою масою і перешкод в отриманні кожним із спадкоємців своєї частки майна у нотаріуса згідно свідоцтва на право власності за законом в порядку спадкування не має. Що стосується позовних вимог в частині стягнення половини депозитних вкладів у банку, відкритих на імя [PERSON], то суд прийшов висновку, що у їх задоволені належить відмовити з огляду на таке. 12.04.2002 р. було відкрито депозит на ім'я [PERSON] в сумі 60000 грн. 14.04.2003 р. депозит було закрито та виплачено [PERSON] 60325,48 грн. / Т.1 а.с. 167 / 25.04.2003 р. відкрито депозитний рахунок на ім'я [PERSON] в сумі 7060 доларів США. 26.04.2004 депозит було закрито та виплачено [PERSON] 9603,03 доларів США. / Т.1 а.с. 168 / Отже, до укладеного між сторонами шлюбу у [PERSON] були особисті грошові кошти. 23.05.2007 р. на ім'я [PERSON] відкритий рахунок та внесено кошти у сумі 85000 грн. 27.02.2008 р. рахунок закритий, а гроші виплачені. / Т.1 а.с. 188/ 02.07.2007 р. на ім'я [PERSON] відкритий рахунок та внесено кошти у сумі 118649 грн. 03.10.2007 р. рахунок закритий, а гроші виплачені. / Т.1 а.с. 188/ 26.04.2007 р. на ім'я [PERSON] відкритий рахунок та внесено кошти у сумі 100000 грн. 28.08.2007 р. рахунок закритий, а гроші виплачені. / Т.1 а.с. 192/ Отже, кожен із подружжя мав банківські депозитні рахунки. [PERSON] не доведено, що покладені на імя [PERSON] грошові кошти є виключно спільним майном подружжя, а також не надано доказів того, що після зняття вказаних грошових сум з банківського рахунку вони не були поділені між подружжям за взаємною згодою. Крім того, на час розгляду справи грошові кошти в натурі відсутні, до спадкової маси вони не ввійшли. Отже, позовні вимоги [PERSON] підялгають задоволенню частково. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів, витрачених на ремонтні роботи та матеріали у сумі 13925 грн. та на інше нажите майно, яке залишилось у дружини, у загальній сумі 11666 грн., то суд прийшов висновку, що дані вимоги не доведені належними та допустимими доказами. Так, згідно накладної №34 від 30.04.2004р [PERSON]І; накладної №113 від 25.08.2005 р. ЧП [PERSON]; товарного чека від 15.05.2004 р. [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу придбавалися певні товари, однак відомості про таких підприємців не містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців. Стосовно товарного чека на купівлю матраца «Венето», то з відповіді від 18.10.2013 р. №16\\8290 про видачу дозволу № 2712 від 02.09.2008 р. на розміщення магазину по вул. Вокзальній, 14, вбачається, що матрац був куплений раніше, ніж відкрився магазин. Стосовно накладної № 528 від 03.02.2006 р., то вона спростована тією ж ПП «Демар». Стосовно податкової накладної від 07.09.2004 р., то вона стосується придбання товару для ПП «Автотрейд». Стосовно товарного чека від 05.07.2005 року, згідно якого відповідачем були куплені лічильники, то лічильники в помешканні [PERSON] були встановлені ще у кінці 2003 року, що підтверджується відповідними актами. У звязку із викладеним, у задоволені позовних вимог [PERSON] належить відмовити за недоведеністю.

Outcome: partial