Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування позову вказувала, що вона із відповідачем перебувала у шлюбі з 04.11.2000 р. по 23.11.2017 р. Сторони мають двох неповнолітніх дітей. В період перебуванняв шлюбі, а саме 20.08.2004 р. сторони за договором купівлі-продажу придбали ѕ частини квартири в [ADDRESS] . ј цієї ж квартири належить відповідачу. Позивач просила розділити майно придбане сторонами в період шлюбу виділивши позивачу у власність 3/8 частини квартири за адресою [ADDRESS] , а відповідачу також 3/8 частини вказаної квартири. В судове засідання сторони не зявилися, про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином, до суду від сторін надійшли заяви із проханням проводити судовий розгляду справі за їх відсутності, зокрема від позивача із підтвердженням заявлених нею позовних вимог, від- відповідача про визнання позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного. Беручи до уваги, що спір між сторонами щодо поділу майна виник після набрання чинності Сімейним кодексом\~України та Цивільним кодексом\~України (від 16.01.2003 року), тому відповідно до ст.5 ЦК України, під час вирішення спору слід застосувати положення цих нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1, 2\~ ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 04.11.2000 року по 23.11.2017 року. Шлюб розірвано за судовим рішенням Славутського міськрайонного суду від 23.11.2017, яке набрало законної сили 04.12.2017. Сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 10.05.2001 р. та серії [NUMBER] від 07.07.2010 р. Діти проживають з відповідачем. Під час перебування в шлюбі, а саме, 20.08.2004 року [PERSON] уклав договір купівлі продажу частини квартири , а саме ѕ частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується вказаним договором. За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спірна частина квартири( ѕ) зареєстрована одноособово за відповідачем. Він також є власником у цій же квартирі ј частини, яку набув у порядку приватизації 31.07.1995 р. тобто ще до шлюбу із позивачкою. Здійснивши системний аналіз правових норм, дослідивши письмові докази по справі суд знайшов доведеними обставин, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог в частині виділення їй у власність в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя 3/8 частини квартири [ADDRESS] , оскільки спірна частина квартири є набутою в період шлюбу, шляхом укладення договору купівлі-продажу частини квартири. Разом з тим відсутні підстави для задоволення вимог позову про виділення відповідачу [PERSON] у власність 3/8 частин квартири [ADDRESS] , оскільки він із такими позовними вимогами не звертався, та його власність на решту частин квартири не скасовувалася. За ухвалою суду від 09.11.2018 року позивача звільнено від сплати судового збору, тому підстав для стягнення із відповідача судових витрат на користь позивача у вигляді судового збору не має. Разом з тим, приймаючи до уваги факт визнання заявленого позову відповідачем, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, суд не вбачає за доцільне покладати на сторону відповідача понесені судом витрати.

Outcome: dismissed