Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням наданих доповнень та уточнень, просить встановити факт проживання її однією сім'єю зі [PERSON] з 01.09.2006 року по 27.07.2007 року визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на майно, нажите під час перебування у шлюбі, а саме: житловий будинок [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 вересня 2006 року вони з відповідачем [PERSON] проживали однією сім'єю. 28.07.2007 року між ними було укладено шлюб, зареєстрований у Залізничному відділі РАЦС Сімферопольського МУЮ АР Крим. 20.08.2007 року за сумісні грошові кошти вони придбали житловий будинок [ADDRESS] Після цього отримані нею доходи вони витрачали на ремонтні роботи у будинку, вона працювала та забезпечувала сім'ї стабільних доход. З 19.02.2008 року вони з донькою - [PERSON] зареєстрували місце проживання за зазначеною адресою, що підтверджує факт укладення зазначеного договору в інтересах сім'ї. За таких обставин, вважає будинок сумісно нажитим майном. 16.12.2011 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що будинок придбаний відповідачем та його матір'ю - [PERSON] за власні кошти, позивачка [PERSON] на придбання будинку гроші не витрачала, спільні кошти на придбання житла також не витрачались. Представник третьої особи - реєстраційної служби Сімферопольського районного управління юстиції АР Крим надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, надав до суду письмові заперечення, які зводяться до того, що на позивачку слід покласти обов'язок виконання зобов'язань за договором кредиту пропорційно її частці у спільному майні. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] у період з 01.09.2006 року по 13.04.2010 року разом працювали у відокремленому структурному підрозділі «Сімферопольське пасажирське вагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця» на посаді провідників пасажирського вагону, отримували заробітну плату на приблизно одному рівні. [PERSON] нарахована заробітна плата у 2006 році у розмірі 18046,73 грн., у 2007 році - 22633,76 грн., розмір нарахованої [PERSON] заробітної плати у період з 21.07.2006 року по 31.12.2006 року склав 9775,56 грн., у 2007 році - 22628,71 грн (а.с.42-43, 107-111). [PERSON] з 2006 року і до березня 2007 року знаходився у близьких відносинах з [PERSON], мав намір одружитись на останній, однак сумісне життя у них не склалося. З показань свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] за зазначений період часу зустрічала [PERSON] лише 5 разів, особистих його речей не бачила, можливо були валізи з речами, про те, що вони проживали разом знала зі слів матері. [PERSON] перебуває з відповідачем у неприязних відносинах, також з її пояснень вбачається, що [PERSON] вона бачила не часто, 3-4 рази за зазначений період часу. Крім того, сумісні покупки, перебування [PERSON] у квартирі [PERSON] може свідчити про перебування їх у дружніх відносинах. [PERSON] пояснив, що бачив [PERSON] через день, Заходив у гості до [PERSON] раз на місяць, через раз бачив у неї [PERSON] Показання вищезазначених свідків в частині, що [PERSON] зустрічався та проживав однією сім'єю з позивачкою судом не приймаються до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження дослідженими у судовому засіданні іншими доказами, базуються на припущеннях та спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що [PERSON] до 08.03.2007 року зустрічався з [PERSON] Показання [PERSON] крім того не можуть бути достовірними, оскільки [PERSON] працював провідником на залізниці, постійно на декілька днів знаходився у рейсах, тому не міг з'являтись через день. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю слід відмовити. Відповідач [PERSON] та його матір - [PERSON] проживали на той час у однокімнатній квартирі, тож вирішили розміняти її на інше житло, вибір пав на будинок у смт. Гвардійське Сімферопольського району АР Крим. Після припинення відносин з [PERSON] відповідач почав зустрічатись зі [PERSON], а згодом вони одружились. З 28.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 16.12.2011 року було розірвано (а.с.7,8). 17.08.2007 року [PERSON], матір відповідача, та відповідач [PERSON] продали за договором купівлі-продажу квартири належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за 220000 гривень (а.с.114-116). 20.08.2007 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку придбав у цілому жилий будинок по [ADDRESS] за 90624 грн. (а.с.9). Також судом встановлено, що 18.11.2003 року позивачка отримала у АППБ «Аваль» кредит у розмірі 3400 доларів США на придбання квартири з кінцевим строком повернення до 18.11.2008 року (а.с.112-113). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи розмір заробітної плати позивачки, наявність у неї непогашеного кредиту, малолітньої дитини слід зробити висновок, що [PERSON] не мала можливості відкладати гроші на придбання будинку. Таким чином, зазначений будинок було придбано відповідачем [PERSON] та його матір'ю з грошей, виручених від продажу квартири у м. Сімферополі, тобто за особисті кошти. Як вбачається з наданих суду документів, різниця вартості квартири та будинку становила понад 100 тисяч гривень, що дозволяло на залишок грошових коштів виконати ремонт, придбати необхідні меблі та техніку. Зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні даними договорів купівлі-продажу. З вересня 2007 року по січень 2011 року [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку [ADDRESS], вели сумісне господарство, отримані у виді заробітної плати доходи витрачали сумісно, зокрема на оздоблення спірного будинку. 18.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке згодом було перейменоване у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено договір кредиту на споживчі цілі на суму 37875 грн. з кінцевим строком повернення 18 жовтня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних. Забезпеченням зобов'язань [PERSON] за даним договором є жилий будинок по [ADDRESS] (а.с.45-50). Зазначений кредитний договір не є договором іпотеки, доказів укладення нотаріально посвідченого договору іпотеки або застави спірного домоволодіння у суду немає, за таких обставин поділ зазначеного будинку не впливає на права банку щодо предмету застави чи іпотеки. При допиті свідків та дослідженні матеріалів справи встановлено, що зазначені кредитні кошти сім'я [PERSON] в особі [PERSON] отримала для лікування доньки [PERSON] - [PERSON] та для оздоблення придбаного будинку. За п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] фактично придбав спірний житловий будинок за особисті кошти, однак, з урахуванням того, що відповідач зі [PERSON] проживали у зазначеному будинку тривалий час, з вересня 2007 року по січень 2011 року, за сумісні кошти, в тому числі отримані у кредит, оздоблювали будинок, виконували у ньому поточні ремонти, підтримували його у належному стані, слід визнати зазначений будинок спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Враховуючи, що будинок був придбаний фактично за особисті кошти [PERSON], що безперечно має істотне значення, слід відступити від засад рівності часток подружжя, виділивши [PERSON] частку, співрозмірну з її трудовими та грошовими затратами у зазначеному домоволодінні, у розмірі 1/10 частки. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Оскільки сторони про порядок поділу майна не домовились, вирішити питання про виділ частки житлового будинку в натурі без проведення судової експертизи неможливо, а згода відповідачки на грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності відсутня, суд приходить до висновку про необхідність визначення часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності та визнання спірного будинку спільною частковою власністю.. Суд відповідно до ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 90,62 грн. На підставі ст.ст. 57, 61, 62, 69, 70,71 СК України,

Outcome: partial