Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 15 тис. рублів або 25% від усього доходу відповідача, щомісячно та встановлення місця проживання малолітнього сина [PERSON] разом з нею, вказавши, що 10 січня 2010 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у відділі запису актів громадянського стану по Совєтському району адміністрації міста Владивосток, актовий запис №13. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO]. Їх сім»я проживала в РФ [ADDRESS]. В перші роки подружнього життя відносини в їх сім»ї склалися нормальні. Однак , на жаль, з часом виявилося, що вони є зовсім різними людьми, з протилежними поглядами на життя, переконаннями та приорітетами цінностей. На протязі останніх 3 років життя погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями. Протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім»ю. За останні місяці зароблені ним кошти взагалі не надав для потреб сім»ї. Чергові непорозуміння призвели до того, що з травня 2014 року вони стали проживати окремо. Вона проживає разом з сином за її місцем реєстрації. З часу окремого проживання вона влаштувалася на роботу, а їх син відвідує дитячий садок. Відповідач матеріально їх не підтримує, офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід, яки повністю витрачає на свої потреби. Вона переконана, що їх син повинен проживати з нею, в квартирі, що належить ї на праві приватної власності за адресою [ADDRESS]. Вона любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним. У неї нормований робочий день. Дитина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах. Вона постійно слідкує за станом здоровя дитини її розвитком, виховує та піклується про дитину, у неї з сином психологічний контакт та привязаність один до одного. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини з матірю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більш емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині уваги. Оскільки відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в її адресу, що забере дитину до себе, суд має визначити місце проживання дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнив в частині стягнення аліментів та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 25% від доходу відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та встановлення місця проживання визнає повністю, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково, про що свідчить протокол судового засідання по виконанню судового доручення про вручення судових документів та допит відповідача по позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 10 січня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі запису актів громадянського стану по Совєтському району адміністрації міста Владивосток, актовий запис №13. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO], яки на даний час проживає разом з позивачкою за адресою м. Хмельницький [ADDRESS]. Їх сім»я раніше проживала в РФ [ADDRESS]. З травня 2014 року позивач та відповідач стали проживати окремо. Позивачка проживає разом з сином за її місцем реєстрації. З часу окремого проживання позивачка влаштувалася на роботу, а їх син відвідує дитячий садок. Відповідач матеріально їх не підтримує. Згідно ст.. 24 СК України шлюб це добровільна згода чоловіка та жінки, а [PERSON] не бажає перебувати у шлюбі. Відповідно до ст.. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст.. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], на проживає у м. Хмельницькому разом з матірю близько трьох років, його батько проживає в [INFO] А кв. 29 Російська Федерація. А тому позовні вимоги стосовно визначення місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] за місцем проживання його матері [PERSON] в [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 180, 182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення по справі. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2014 року і до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved