Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 531857, виданий [PERSON] на підставі рішень Монастирецької сільської ради №55 від 26.06.2007 та № 86 від 23.01.2008, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі № 010845100006. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.07.2008 вона придбала будинок у [PERSON] , що розташований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Кулик І.І. 15.07.2008 Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації» було проведено реєстрацію земельної ділянки в кадастровій книзі № 1 за № 168, а також проведено реєстрацію права власності на вище зазначений житловий будинок. Після продажу житлового будинку в [ADDRESS] [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд серії ЯД № 531857 від 15.09.2009. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010845100006. Стверджує, що право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд у [ADDRESS] у неї виникло 08.07.2008 року, з моменту підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а [PERSON] фактично таке право втратив, незважаючи на подальше юридичне оформлення права власності на земельну ділянку під будинком. Виданий Жидачівською РДА Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1408 га Серія ЯД№531857 від 15.09.2008 року порушує право позивачки, як власника будинку, який розташований на ній, ним розпоряджатися. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року відкрито провадження у справі. На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №224 від 04 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 07 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2020 року, занесеною до журналу судового засідання, замінено третю особу Відділ Держгеокадастру у Жидачівському району Львівської області на належну Головне управління Держгеокадастру у Львівській області. Ухвалою суду від 04.12.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.03.2021 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі залучено правонаступників відповідачів Стрийську районну державну адміністрацію та Журавненську селищну раду Стрийського району Львівської області. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з мотивів наведених у позовній заяві. Представник відповідача Стрийської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи без його участі. Представник відповідача Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи без його участі, при вирішенні спору покладається на думку суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце рогляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі ,згідно ч.11\~ст.128 ЦПК України.\~ Про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності не подала. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце рогляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, 23.11.2020 року представником третьої особи подано письмові пояснення щодо позову. У зв`язку з цим суд визнає неявку третіх осіб неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності осіб, які не з`явились, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані\~і підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Жидачівського нотаріального округу Кулик І.І. (а.с.7). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССК № 889408 від 15.07.2008 року, [PERSON] є власником будинку розташованого у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2008р. (а.с.8). 15.09.2008 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1408 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS] , серії ЯД № 531857, на підставі рішення №55 від 26.06.2007 та рішення № 86 від 23.01.2008 Монастирецької сільської ради (а.с. 11). Згідно ч.1\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій\~статті 79 ЗК України\~як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Частинами 1 та 2 ст.120 ЗК України встановлено, що \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Одночасно, пунктом «е» ст.141 ЗК України передбачено як підставу припинення права користування земельною ділянкою набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Як вбачається із договору купівлі-продажу будинку від 08.07.2008 року (п.1.13 Договору), предмет договору - житловий будинок, що відчужується, розташований на землях сільської ради, а відтак до покупця [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний житловий будинок на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 року по справі №6-253цс16, за змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно\~статті 120 ЗК України\~при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Отож, оскільки [PERSON] набувши право власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2008 року набула також і право користування земельною ділянкою, на якій розташований вказаний житловий будинок на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, то відповідно і право користування у [PERSON] припинилося, що мало наслідком також припинення процедури приватизації. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що жодних законних підстав для отримання у власність спірної земельної ділянки та отримання Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯД №531857 у [PERSON] не було, оскільки право користування останнього земельною ділянкою припинилося та перейшло до [PERSON] , а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved