Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач мотивує позов тим, що він є одним зі співвласників квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками квартири є [PERSON] та [PERSON] окрім нього та його дружини у квартирі зареєстровані його онук [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідачі у квартирі [ADDRESS] фактично не проживають впродовж останніх 15 років, будинком не цікавляться, їхніх речей у квартирі немає, за користування комунальними платежами не сплачують, участі в утриманні квартири вони не беруть. Реєстрація дочки та онука створює йому перешкоди у користуванні житловою площею, оскільки його єдиним джерелом доходу є пенсія, а оплату за користування комунальними послугами він змушений здійснювати з урахування зареєстрованих осіб. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. У заяві вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце судового засідання належним чином. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з\~\~п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задоволити з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засідання встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2000 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] . З будинкової книги для прописки громадян, що проживають у вказаній квартирі, вбачається, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказана інформація підтверджується також довідкою про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 16 травня 2021 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Престиж-2016». Відповідно до актів про фактичне проживання особи від 02 червня 2020 року № 40, від 17 травня 2021 року № 48, від 18 серпня 2021 року № 48, складених Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Престиж-2016», у квартирі [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] та [PERSON] ; зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~ держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.\~Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, дійшов висновку про те, що за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 6 ЖК України, положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК Української РСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК Української РСР\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних\~\~відносин\~\~з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою\~статті 405 ЦК України, згідно з якою\~\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом\~ЦК України\~не визначає. У постанові Верховного суду від 20 грудня 2018 року по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених\~статтею 16 ЦК України\~з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За положеннями\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його\~\~сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не\~\~є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова ВС від 25.07.2018 року №638/13030/13-ц). Суд приходить до переконання, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були членом сім`ї, оскільки пов`язані родинними зв`язками, вони довгий час разом вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. Протягом останніх років вони не проживають у даній квартирі. \~\~\~\~\~\~ Суд звертає увагу, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у квартирі [ADDRESS] позивач змушений оплачувати комунальні послуги за кількістю осіб, які зареєстровані в будинку, позивач є пенсіонером, інших доходів немає. Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачі у квартирі [ADDRESS] не проживають протягом останнього року, позивач змушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідачів, а тому, враховуючи положення\~ст. 405 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившою права на користування житловим приміщенням відповідачів [PERSON] та [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду позивач просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки пенсія є його єдиним джерелом доходів, а він перебуває у скрутному матеріальному становищі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд приходить до переконання, що у випадку задоволенні позову судовий збір слід стягнути з відповідачів а користь держави. З огляду на те, що позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, кожна з яких є окремим об`єктом справляння судового збору у розумінні Закону України «Про судовий збір», то з кожного відповідача слід стягнути по 908 грн.

Outcome: approved