Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії HAT 551134, свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована дочка - [PERSON] , [INFO] , яка вже більше 13 років проживає за межами України. Таким чином, відповідач не проживає у даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей у будинку немає. Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося, вона добровільно не проживає за місцем реєстрації. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком, а саме: плата за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача, а також повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг, тому вважає що саме усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивачки. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Никифорак С.М. в судове засідання не з`явилися. Позивач подала суду заяву із проханням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки невідомі, заяв, що перешкоджають розгляду справи, від неї не надходило,у визначений судом строк відзиву на позов не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом оголошення на офіційному веб-порталі Косівського районного суду «Судова влада»відповідно до вимог п. 2 ч.7 та ч.11 ст.128 ЦПК України, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України «Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, або без повідомлення причин, відповідачка не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Оскільки представник позивача у своїй заяві не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне ухвалити по даній справі заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.02.2016 року [NUMBER] (а.с.9), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53224815 від 15.02.2016 року (а.с.10), копією будинкової книги (а.с.12-16). Згідно довідки Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №448/04-14 від 01 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.17-18) дочка - [PERSON] , 1986 року народження, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , але з 2016 року фактично не проживає (а.с.17,18). У відповідності до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. А згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У своєму позові позивач вказує на те, що досудове врегулювання спору виявилося безрезультатним. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 107 ЖК передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи, що відповідач, будучи бувшим членом сім`ї позивача, не проживає в належному останній житловому будинку понад рік - її слід визнати такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11). Як зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі №6-35436св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. За ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі за текстом - «Закон») місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно - територіальної одиниці, в якому особа проживає. За змістом ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону особа зобов`язана зареєструватися за місцем проживання, підставою для зміни місця реєстрації може бути рішення суду про втрату права користування житлом. Спірний будинок не є у розумінні вказаного закону місцем проживання відповідача, тому вона підлягає зняттю з реєстрації у цьому будинку. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] в зв`язку із тим, що з 2016 року вона там фактично не проживає, що слугуватиме підставою для зняття її з реєстраційного обліку у спірному будинку. На підставі ст. ст. 72, 107 Житлового Кодексу України, ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved