Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом та просила заборонити відповідачам чинити перешкоди в доступі та користуванні 9/20 частинами будинку [ADDRESS]; заборонити відповідачам встановлювати в будь-яких дверях замки без надання їй екземпляру ключів від них; зобов'язати відповідачів за власні кошти знести самочинно збудовані споруди літ. «а3» та літ. «а4», що відображені на технічному паспорті. В обґрунтування вимог посилалася на те, що 9/20 частин будинку [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності їй, [PERSON], та [PERSON], в рівних частках, а саме по 3/20 частин кожній. Відповідачі, не впускають її до приміщень будинку, змінили замки на дверях і не дають їй ключі. А самочинно збудовані відповідачами прибудови до будинку літ. «а3» та літ. «а4», що відображені на технічному паспорті перешкоджають їй у здійснені права власності. Представник відповідачів [PERSON], вимоги позову не визнала та пояснила, що відповідачі перешкод в користуванні власністю не чинять, замки в дверях були змінені ще за життя колишнього власника (спадкодавця), який не дав ключі позивачці, яка проживає окремо, в іншому будинку. Самочинно збудовані споруди будувалися, також, за життя колишнього власника, крім того, позивачкою не надано жодного доказу щодо порушення її особистих майнових та (або) немайнових прав збудованими спорудами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 9/20 частин будинку [ADDRESS], а саме по 3/20 частині кожній, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. Також встановлено, що позивачка фактично проживає в будинку літ. «З» відображеному технічному паспорті на будинок, але зазначений будинок не введено в експлуатацію у встановленому законом порядку. Після отримання свідоцтва на спадщину, позивачка [PERSON], намагалася вселитися в належну їй на праві власності частину будинку, але відповідачі [PERSON], та [PERSON], перешкоджають їй у користуванні власністю. З приводу перешкоджання [PERSON], неодноразово зверталася до правоохоронних органів, а саме 11.07.2016 року, 24.07.2016 року, 13.12.2016 року (а.с. 16-20). Зазначені звернення до позитивних наслідків не привели, що стало підставою звернення до суду. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 319 ЦК України, Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON], в частині усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовані та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог [PERSON], слід відмовити з наступних підстав. Так судом встановлено, що замки у вхідних дверях до 9/20 частин будинку були змінені ще за життя переднього власника, після смерті якого відповідачі замки не змінювали, разом із тим і не надали ключі співвласнику. Враховуючи те, що вимога про усунення перешкод в користуванні власністю передбачає усунення перешкод в володінні, користуванні та розпорядженні майном, що є власністю, отже охоплює за своїм змістом і перешкоджання шляхом не надання співвласнику ключів від будинку. В частині відмови у знесенні самочинно збудованих споруд, суд виходить з наступного. Так встановлено, що прибудова літ. «а3» збудована до 2004 року тобто за життя колишнього власника. Час здійснення прибудови літ. «а4», та саме те, що прибудову здійснили відповідачі, судом не встановлений та позивачкою не доведений, оскільки з 2004 року по 2015 рік технічні паспорти не виготовлялися, інвентаризація будинку не проводилася. Крім того, позивачкою [PERSON], не надано жодного доказу про те, яким чином та в який спосіб відбувається порушення її особистих майнових та (або) немайнових прав самочинно збудованими спорудами. В силу ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Посилання позивачки на вимоги ст. 376 ЦК України, суд до уваги не приймає, оскільки із позовом до суду про визнання права власності на самочинне будівництво відповідачі не зверталися, та право звернення до суду про знесення самочинного будівництва з підстав визначених ст. 376 ЦК України належить органу місцевого самоврядування. Отже при зверненні до суду, [PERSON], як позивачка була зобов'язана довести, та підтвердити належними доказами те, що зазначені прибудови порушують її права як співвласника. Після роз'яснення судом вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, позивачка [PERSON], категорично відмовилася від призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для підтвердження належним доказом порушення її прав самочинним будівництвом. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню в рівних частках сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. Також, при зверненні до суду позивачкою не в повному обсязі було сплачено судовий збір, який вона мала сплатити за кожну вимогу окремо. Отже, з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн., за вимогу, яка не була оплачена судовим збором та в задоволені якої позивачці було відмовлено.

Outcome: partial