Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 15.08.2014 р. рішенням Ужгородського міськрайонного суду шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, та стягнуто з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.03.2014 року до досягнення дітьми повноліття. 29.12.2014 року на підставі рішення суду було видано виконавчий лист. 10.02.2015 року головним державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Созанською М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконанням виконавчого листа №308/3580/14-ц виданого 29.12.2014 року та складено розрахунок заборгованості по аліментах №3-722/15 від 10.02.2015 року у розмірі 9 816,66 грн. Дане виконавче провадження 23.06.2015 року було завершено за їх письмовою заявою, оскільки [PERSON] пообіцяв добровільно виконувати рішення суду та нести додаткові витрати на утримання дітей, однак по теперішній час крім обіцянок від відповідача нічого не отримувала і не отримує. Після розірвання шлюбу наприкінці 2016 вона з [PERSON] вирішили примиритись і продовжили спільно проживати. За час їхнього спільного проживання у них [INFO] народився спільний син [PERSON] . Однак після того, як [PERSON] дізнався, що вона вагітна, відносини між ними погіршилися, ведення спільного господарства та збереження сім`ї стало неможливим і вони перестали спільно проживати. Спору, щодо місця проживання дитини не виникало, дитина, як і інші їхні спільні діти проживає з нею. Позивач вказує на те, що [PERSON] був керівником ПП «Стройком», займався будівництвом. У 2014 року між Перечинським професійним ліцеєм с. Сімер в особі директора [PERSON] та ПП «Стройком» в особі директора [PERSON] було укладено угоду про капітальне будівництво даху Перечинського професійного ліцею. За даною угодою виставлений рахунок 114574грн. Не дивлячись на те, що 15.08.2014 року відповідачем було здійснене переоформлення всіх документів по ПП «Стройком» на рідного брата [PERSON] , однак відповідач надалі продовжує займатись будівництвом. Позивачка також вказує, що її матеріальне становище значно погіршилося, оскільки діти часто хворіють, що тягне за собою постійні і тривалі витрати. Змоги працевлаштуватись не має змоги, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку. Колишній чоловік [PERSON] жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Також позивачка посилається на те, що син [PERSON] , [INFO] має хворобу О. Шляттера колінного суглобу (остеохондропатії), бронхіт та рецидивний отит. Додаткові витрати, які нею були понесені у грудні 2018 року на лікування дитини становлять 763,10 грн. Донька [PERSON] , [INFO] , також часто хворіє простудними захворювання, додаткові витрати за період 2018 року на лікування дитини становили 2297,42 грн. На лікування дітей постійно витрачаються значні кошти, які вона не взмозі повністю забезпечити, враховуючи те, що на її утриманні знаходиться ще одна спільна з відповідачем дитина, [PERSON] , [INFO] , яка теж постійно хворіє. Крім того, нею понесені й інші додаткові витрати, пов`язані з утриманням дітей і для забезпечення їх фізичного та морального розвитку у розмірі 19120,39 грн., тобто купівля портативної акустики Nomi Play Red для доньки, оскільки вона займається в гуртках хореографії та легкої атлетики; договір добровільного страхування від нещасних випадків програма «Навчання», відповідно до якого застрахованою є донька [PERSON] , страховий платіж становить 120 грн.; купівля масажно-теплового обладнання від 29.11.2018 року на суму 11 900 грн., яке потрібно для дітей, які часто хворіють; купівля телевізора на суму 4087,98 грн. Таким чином, додаткові витрати на лікування дітей [PERSON] та [PERSON] та забезпечення їх фізичного, духовного та морального розвитку становлять 22180,91 грн. З огляду на вказане, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь, який був встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.08.2014 року на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.03.2014 року до досягнення дітьми повноліття, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісячно з подальшою їх індексацією, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати одноразово у розмірі 22180,91 грн. та постійно щомісячно у розмірі 2000 грн. на обох дітей з подальшою їх індексацією до досягнення ними повноліття, та стягнути понесені нею судові витрати. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, в тому числі і через сайт судової влади. У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] проти позову заперечує повністю, вважає його надуманим та безпідставним, оскільки всі понесені витрати на дітей, на які посилається позивачка, були понесені та оплачені ним особисто, усі докази, чеки надані в суд, як докази позивачкою датовані часом, коли вони продовжували спільно проживати, як подружжя. Усі ці чеки позивачка обманним шляхом бажає отримати через суд ці кошти, витрати, які насправді нею не були понесені. Усю родину, дітей і саму [PERSON] утримував та забезпечував саме він. Фактично вони перестали спільно проживати з січня 2019 року, їх спільний старший син проживає з ним і знаходиться і буде знаходитись повністю на його утриманні, а не на утриманні [PERSON] . Також зазначає, що на даний час він не є офіційно працевлаштованим, отримує нерегулярний дохід, його матеріальне становище погіршилось у зв`язку з кризою в країні, тому він був змушений закрити свою підприємницьку діяльність. [PERSON] у позові жодним чином не наводить фактів та доказів які б підтверджували те, що його матеріальне становище значно покращилось, або його сімейний стан змінився, як цього вимагає законодавство. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат, відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.08.2014 року шлюб між позивакою та відповідачем було розірвано, та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.03.2014 року до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення суду, 29.12.2014 року було видано виконавчий лист, на підставі якого, 10.02.2015 року головним державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Созанською М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконанням виконавчого листа №308/3580/14-ц виданого 29.12.2014 року та складено розрахунок заборгованості по аліментах №3-722/15 від 10.02.2015 року у розмірі 9 816,66 грн. Позивачка в позові зазначає, що виконавче провадження 23.06.2015 року було завершено за письмовою заявою сторін, оскільки відповідач [PERSON] пообіцяв добровільно виконувати рішення суду та нести додаткові витрати на утримання дітей, однак по теперішній час крім обіцянок від відповідача нічого не отримувала і не отримує. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В обґрунтування викладених вимог, позивачка [PERSON] вказує на те, що [PERSON] був керівником ПП «Стройком», займався будівництвом. У 2014 року між Перечинським професійним ліцеєм с. Сімер в особі директора [PERSON] та ПП «Стройком» в особі директора [PERSON] було укладено угоду про капітальне будівництво даху Перечинського професійного ліцею. За даною угодою виставлений рахунок 114574грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Договором та Рахунок до вказаного договору. Стосовно тверджень позивачки що відповідач продовжує займатися будівництвом, отримувати дохід, не дивлячись на те, що 15.08.2014 року відповідачем було здійснене переоформлення всіх документів по ПП «Стройком» на рідного брата [PERSON] , то суд вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки позивачкою, на підтвердження обставини, що відповідач і в подальшому продовжує займатися підприємницькою діяльністю та отримувати з такої значні доходи, не наданого суду жодного належного та допустимого доказу. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, що містяться в 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, позивачка [PERSON] посилається на ту обставину, що її матеріальне становище значно погіршилось, оскільки діти часто хворіють, що тягне за собою постійні та тривалі витрати, змоги працевлаштуватись вона не має, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 річного віку. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачкою не наведено та не подано суду жодних доказів, які б вказували на покращення матеріального стану платника аліментів [PERSON] , які б могли бути підставами для збільшення розміру аліментів визначених рішенням суду, як то передбачено нормами Сімейного Кодексу України. Сам відповідач у своєму відзиві зазначає, що на даний час він офіційно ніде не працює, отримує нерегулярний дохід, матеріальне становище не те, що покращилося, а погіршило у зв`язку з кризою у країні, а тому він змушений був закрити свою підприємницьку діяльність. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що спільний син позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] з січня 2019 року і по теперішній час проживає разом з батьком [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою, зареєстрованою в реєстрі зп №523,524 від 04.07.2019 року. Із змісту заявленої позовної заяви вбачається, що позивачка не погоджується з рішенням суду про стягнення з відповідача аліментів по 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21.03.2014 року до досягнення дітьми повноліття, однак встановлено, що позивачка, в порядку визначеному законом, вказане рішення суду не оскаржила. Крім того, фактично позивачка звернулася з позовними вимогами про зміну способу стягнення аліментів з відповідача, визначений рішенням суду в розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку щомісячно, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісячно з подальшою їх індексацією до досягнення дітьми повноліття. Проте, позивачкою належним чином не доведено наявність заробітку (доходу) у відповідача [PERSON] та покращення його матеріального становища. За таких обставин не можна вважати, що позивачкою доведені ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, а отже не можна вважати, що позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. щомісячно з подальшою їх індексацією, і до досягнення дітьми повноліття, є доведеними. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, то суд вважає наступне. Сімейним кодексом України передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину. Позивачка [PERSON] у своїх вимогах посилається, на те, що їхній спільний син [PERSON] має хворобу О. Шляттера колінного суглобу (остеохондропатії), часто хворіє простудними захворюваннями, (бронхітом, гострим отитом, мав перелом правої гомілки, лікувався стаціонарно і амбулаторно. Дані факти підтверджуються випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №21 від 11.12.2018 р, виданої Ужгородським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Ужгородської районної ради АЗПСМ с.Сторожниця, та копією медичної картки. В підтвердження здійснення позивачкою [PERSON] додаткових витрат на лікування сина [PERSON] , позивачкою надано до матеріалів справи копії квитанцій про здійснення наступних виплат: квитанція від 14.02.2018 р. за обстеження в ТОВ «Ремед -Т» вартістю 460 грн.; від 11.12.2018 р. на купівлю ліків на суму 190 грн.; від 13.12.2018 року №00020918800024 на суму 72,20 грн., від 18.12.2018 р. №0029 на суму 40,90 грн.; Таким чином, документально підтвердженні витрати на лікування дитини склали 763,10 грн. Крім того, їхня спільна донька [PERSON] також часто хворіє простудними захворюваннями, лікувалась амбулаторно та стаціонарно, що підтверджується випискою із медичною картки хворого № 20 від 11.12.2018 року, виданої Ужгородським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Ужгородської районної ради АЗПСМ с.Сторожниця та копією медичної картки. В підтвердження здійснення позивачкою [PERSON] додаткових витрат на лікування доньки та на її потреби, позивачкою надано до матеріалів справи копії квитанції на купівлю ліків від 10.12.2018 р. №00020891600096 на суму 323,80 грн.; квитанції №119 від 08.06.2018 р. та від 19.07.2018 р. на оплату стоматологічних послуг в розмірі 1973,62 грн.Таким чином, документально підтвердженні витрати на лікування дитини склали 2297,42 грн. Крім того, судом встановлено та підтверджено доказами, що позивачкою також були понесені додаткові витрати на придбання портативної акустики Nomi Play Red вартістю 899,00 грн., що підтверджується чеком №9 від 09.05.2018 року, для доньки [PERSON] , яка займається в гуртах хореографії та легкої атлетики. Витрати на добровільне страхування від нещасних випадків програма «Навчання» доньки [PERSON] , що підтверджується договором №82-0701-18-00029 від 16.10.2018 р., страховий платіж становить 120 грн., на купівлю предметів побуту на суму 2113,41 грн., що підтверджується чеком по рахунку - замовлення № [NUMBER] від 26.11.2018р., витрати на купівлю масажно-теплового обладнання на суму 11 900 грн., який за рекомендацією до застосування, потрібний у зв`язку із частими хворобами дітей. Що стосується понесених позивачкою витрат на суму 4087,98 грн., то суд вважає, що такі не підлягають до стягнення, оскільки покупку телевізора, на думку суду, не можна віднести до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Стаття 185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як зазначено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів» звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можне притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка надала суду докази, що підтверджують понесені нею додаткові витрати на утримання дітей, а тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь позивачки понесені нею додаткові витрати на дітей [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 18 092,93 грн. (763,10 грн. +2297,42 грн. + 899,00 грн. +120 грн.+2113,41 грн.+11 900 грн.). Поряд з цим, що стосується вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на утримання дітей щомісячно в розмірі 2000 грн. на обох дітей з подальшою їх індексацією до досягнення ними повноліття, то суд відмовляє у задоволенні таких, оскільки позивачкою не надано суду переконливих, належних та допустимих доказів необхідності зазначених витрат з огляду на наступне. Позивачкою в підтвердження вказаної вимоги надано суду копію виписок із медичної картки хворого № 20 та №21 від 11.12.2018 року, виданої Ужгородським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Ужгородської районної ради АЗПСМ с. Сторожниця, в яких зазначено діагнози дітей [PERSON] та [PERSON] Однак, суд констатує, що вказані документи не можуть слугувати належним доказом додаткових витрат на дітей в майбутньому, оскільки неможливо дізнатись, яку саме суму коштів необхідно витратити на лікування дитини, та не є підтвердженням того, що хвороба дитини пов`язана з її подальшим захворювання та довготривалим майбутнім лікуванням, а також підтвердженням вартості такого лікування. Так в матеріалах справи відсутні будь-які довідки лікаря із визначенням необхідності придбання конкретних медичних препаратів, необхідних саме для діагностики та лікування дітей [PERSON] та [PERSON] , відсутні будь - які медичні направлення відповідних медичних установ, лікарів про необхідність направлення дітей на санаторне лікування, чи на відповідні обстеження. Суд також зазначає, що позивачка не позбавлена можливості звернення до суду за захистом своїх прав у разі відсутності фінансування додаткових витрат з боку відповідача в майбутньому, оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок та обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved