Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності в с. Кримки Шполянського району Черкаської області. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначила, що в 1990 році вона надала для проживання своєму чоловікові [PERSON] житло у власному будинку, який належить їй на праві приватної власності та знаходиться в с. Кримки Шполянського району Черкаської області. У серпні 2007 року, [PERSON] залишив своє місце проживання за вказаною адресою і виїхав на постійне проживання до [INFO]. 18 січня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Майнових претензій відповідач до неї не має. Оскільки позивач не спілкується з відповідачем, він не з'являється за місцем своєї реєстрації із серпня місяця 2007 року, спільного господарства вони не ведуть, вона вважає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. До початку розгляду справи по суті, позивач за первісним позовом доповнила позовні вимоги, вказавши, що 21.07.2010 року вона зверталася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, але їй було відмовлено з підстав, що будинковолодіння, є спільним майном подружжя і [PERSON] не може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком. Крім того, він мав не меті вчинити розподіл майна та проживати в будинку. Позивач вважає, що оскільки шлюб вони розірвали у 2008 році, відповідач до суду про розподіл спільно нажитого майна не звертався, слід застосувати строки позовної давності та вважати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності. У свою чергу, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить у задоволені позову [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням відмовити та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку № 86, що по вул. Новоселиця в с. Кримки Шполянського району Черкаської області. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що у період часу з 1989 року до 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У 1990 році вони спільно придбали вище зазначений житловий будинок та, за спільною згодою, здійснили його державну реєстрацію на імя [PERSON]. У 2008 році шлюб між сторонами було розірвано та [PERSON] тимчасово переїхав проживати в інший населений пункт, не вимагаючи розподілу будинку. В липні 2010 року, [PERSON] зверталася до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, однак, рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 21.07.2010 року, в задоволенні позову було відмовлено. Про порушення свого права на спірний житловий будинок він дізнався при отриманні позовної заяви в грудні 2015 року, про позбавлення його права на користування жилим приміщенням, у звязку з чим, вважає, що перебіг строку позовної давності щодо розподілу спільно нажитого майна слід застосувати з того часу, коли було порушено його право, як співвласника даного домоволодіння, а саме, з грудня 2015 року. Оскільки [PERSON] не визнає його право на частину будинку в спільно нажитому майні подружжя, він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку № 86, що по вул. Новоселиця в с. Кримки Шполянського району Черкаської області. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом, зустрічні позовні підтримали в повному обсязі. Представник третьої особи Кримківської сільської ради Шполянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи за його відсутності. Вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 04.02.1989 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується відбитком штампу в паспортах сторін у справі (а.с. 4, 54). 18.01.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-СР № 029418, а.с. 10). Під час перебування в шлюбі, згідно договору купівлі продажу від 22.01.1990 року, був придбаний житловий будинок у с. Кримки Шполянського району Черкаської області (а.с. 86). Право власності на будинок № 86 по вул. Новоселиця в с. Кримки Шполянського району Черкаської області, було зареєстровано в органах БТІ на імя [PERSON] 19.10.2007 року (а.с. 8, 9, 83-85). Відповідно довідки № 631 від 08.12.2015 року виконкому Кримської сільської ради, [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає [INFO]. Згідно зі ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до норм ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з розясненнями, викладеними у п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частина 2 статті 72 СК України передбачає, що позовна давність у справах про поділ майна, після розірвання шлюбу, застосовується в три роки, та яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] дізнався про порушення свого права як співвласника житлового будинку, після звернення [PERSON] до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням (ухвала суду про відкриття провадження в справі від 17.12.2015 року отримана [PERSON] 24.12.2015 року, а.с. 16). До суду ж позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся 19.02.2016 року, тобто, в межах строку позовної давності. Судом установлено, що дійсно, в 2010 році позивач за первісним позовом [PERSON] зверталася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, однак, рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 21.07.2010 року, в задоволенні позову було відмовлено (а.с. 20). Доводи позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що [PERSON], після винесення вказаного рішення судом, повинен був переоформити 1/2 частину будинку на своє імя, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки це є правом, а не обовязком особи. За захистом свого права власності на спірний будинок, позивач за зустрічним позовом [PERSON] і звернувся лише після того, як таке право було порушено позивачем за первісним позовом [PERSON], шляхом подання до суду заяви про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у грудні 2015 року. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку № 86 по вул. Новоселиця в с. Кримки Шполянського району Черкаської області, оскільки він придбаний під час перебування в шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України, [PERSON], як співвласник житлового будинку, має право використовувати дане помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися житлом на власний розсуд, у звязку з чим, у задоволенні первісного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved