Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу з особою, засудженою до позбавлення волі. Посилалася на те, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 08.01.2014 року. Від цього шлюбу у них дітей не має. Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 01.03.2010 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.15 ч.3, 115 ч.2 п.1, 185 ч.1, 263 ч.1 КК України, на підставі ст.70 ч.1 КК України до 12 років позбавлення волі. Таким чином, [PERSON] відбуває покарання в місцях позбавлення волі, тому вони не можуть побудувати міцну сім'ю, в них відсутні почуття любові, їх шлюб носить формальний характер. Окрім того, позивач вказувала на те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а вонв не має наміру зберегти шлюб. Примирення між ними неможливе. В даний час їх шлюб носить формальний характер, кожен із них фактично живе своїм особистим життям, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просила розірвати шлюб. Заявниця та її представник у судовому засіданні заяву підтримали та підтвердили, викладені в ній обставини. Просили заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, у відповідності до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як було встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, який між ними зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1 (а.с.7). Від шлюбу у сторін є дітей не має. Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 01.03.2010 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.15 ч.3, 115 ч.2 п.1, 185 ч.1, 263 ч.1 КК України, на підставі ст.70 ч.1 КК України до 12 років позбавлення волі (а.с.8-16). Таким чином, [PERSON] відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Відповідно до приписів ч 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім′я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved