Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом посилаючись на те, що з 18.09.2010 року перебуває з відповідачем у шлюбі в якому у них народилась одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що на протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. Чоловік не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини та у неї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На протязі останніх п'яти місяців вони з чоловіком разом не проживають і практично не спілкуються. Вона зрозуміла що шлюб розпався і надії на його збереження не має, а тому просить позов задовольнити. Крім того, як мати неповнолітнього сина [PERSON], усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини і переконана, що їхній син повинен проживати разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання дитини на протязі останній п'яти місяців не надає. Добровільно про сплату аліментів домовитись їй не вдалося, тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до її повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов частково, наполягала на його задоволенні в частині розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів - відмовилась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Зі слів його матері відомо, що він знаходиться на сході України та приймає участь у АТО; позов визнає, згідний на розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивачки, з'ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони зареєстрували шлюб 18 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (актовий запис № 210) ( а.с. 6). Факт укладення даного шлюбу також підтверджується штампом, наявним у копії паспорта серія [NUMBER] виданого Самбірським МВ ГУМВСУ у Львівській області від 23.12.2010 року та у копії паспорта серія [NUMBER] виданого Самбірським МВ ГУМВСУ у Львівській області від 08.01.2010 року, представленим сторонами. ( а.с. 5, 9). В шлюбі у сторін народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. ( а.с. 8). Застосовані судом заходи, відповідно до ст. 111 СК України, з метою збереження сім'ї не дали результатів, а навпаки погіршили відносини між подружжям у сім'ї. Як вбачається із пояснень позивачки, конфлікт у сім'ї носить тривалий характер. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено та за глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Строк наданий судом для примирення з метою збереження шлюбу не приніс позитивного результату. Рішення, прийняте сторонами про розірвання шлюбу є остаточним. Отже, аналізуючи всі обставини справи - судом встановлено, що дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Крім того, враховуючи наявність стійкого волевиявлення сторін, яке спрямоване на припинення сімейних відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, їх сім'я розпалася остаточно.

Outcome: approved