Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, вказавши, що вона є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадковість за законом від 13.04.2001 р. та свідоцтва про право власності від 13.04.2001 р. Крім позивачки у вказаній квартирі зареєстровані її донька [PERSON] та онука [PERSON], які з 2006 року по теперішній час не проживають у вказаній квартирі, переїхали до Російської Федерації та проживають там. Відповідачка [PERSON] є співвласником 7/18 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2001 р. В добровільному порядку відповідачі не бажають знятися з реєстраційного обліку, однак їх реєстрація змушує її нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, які відповідачі не оплачують, що перешкоджає їй у вільному користуванні та розпорядженні належною їй квартирою. Позивач просить усунути перешкоди їй у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлялися через засоби масової інформації. Представник третьої особи - Довгинцівського РВ в м. Кривий Ріг Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, надали заяву у якій, просять розглянути справу у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]: на підставі свідоцтва про право на спадковість за законом від 13.04.2001 р. їй належить 1/9 частини квартири; на підставі свідоцтва про право власності від 13.04.2001 р. їй належить ? частини квартири (л.с. 6-7 - свідоцтва). Відповідачка [PERSON] є співвласником 7/18 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2001 р. (л.с. 5 - свідоцтво). Відповідно до довідки, у вказаній квартирі крім позивачки зареєстровані також її донька [PERSON] та онука [PERSON] (л.с. 8 - довідка). Згідно акту сусідів, завіреного майстром дільниці КП «ЖЕО № 45» [PERSON]. відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше п'яти років не проживають у вказаній квартирі (л.с. 10 - акт). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідачі не мешкають у квартирі позивача більше 5 років. Дані свідки також підписували вищезазначений акт. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В той же час суд зазначає, що [PERSON] являється співвласником вказаної квартири, тому не може бути знятою з реєстраційного обліку з належного їй житла, оскільки таким чином буде порушено вже її право у здійсненні користування та розпорядження власним майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути знятий з реєстрації з квартири, співвласником якого відповідач [PERSON] є. Крім того, відповідно до норм цивільного законодавства, за захистом порушеного шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном може звернутися власник житла. А оскільки власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, [PERSON] як член сім'ї власників позивача та відповідача [PERSON] не може бути позбавлена права користування житлом без заяви (згоди) іншого співвласника - [PERSON] За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed