Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Мотивує тим, що вона, позивачка, являється власником будинку №2, розташованого по вул. Курчатова в м.Олександрії Кіровоградської області, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 06 листопада 2015 року. Згідно п. 5 зазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку, продавець стверджує, що членів сімї , дітей, які б мали право проживання в будинку немає. Відповідачка , після укладення договору купівлі-продажу, фактично не проживає в будинку, виїхала в Одеську область, але залишається зареєстрованою. Крім того, їй, позивачці стало відомо, що відповідачка змінила прізвище на «Мокану». Реєстрація місця проживання відповідачки у належному позивачці будинку створює істотні перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися власністю. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Ст. 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником будинку №2, розташованого по вул. Курчатова в м.Олександрії Кіровоградської області, з господарсько-побутовими будівлями на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 листопада 2015 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок №2, розташований по вул. Курчатова в м.Олександрії Кіровоградської області. Відповідачка [PERSON] після укладення договору купівлі-продажу виїхала в іншу область, її речей в будинку немає. Згідно акту обстеження житлового приміщення від 25.10.2016 р. , складеного головою квартального комітету № 26 Олександрійської міської ради [PERSON], та членів комісії [PERSON], [PERSON] [PERSON] в будинку №2 по вул. Курчатова в м.Олександрії Кіровоградської області не проживає з 15.06.2015 р., її особистих речей в будинку на час обстеження немає. Також згідно довідки квартального комітету № 26 Олександрійської міської ради від 25.10.2016 р. № 1955 [PERSON] зареєстрована, але не проживає в [INFO]. Наявність факту реєстрації відповідачки в даному будинку перешкоджає позиваці належним чином володіти, користуватись та розпорядитись своєю власністю. Тому суд вважає за можливе визнати відповідачку такою, що втратила право користування будинком №2, розташованим по вул. Курчатова в м.Олександрії Кіровоградської області.

Outcome: approved