Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,\~обґрунтовуючи позовні\~вимоги тим,\~що 12.02.2017\~року помер\~її батько\~[PERSON].\~Після його\~смерті відкрилася\~спадщина нажитловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Левада №8 в с. Залісся Монастириського району Тернопільської області, земельні ділянки площею 1,21 га та 0,41 га, розташовані на території [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №676273. Вказане майно спадкодавець заповів позивачу [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, проте нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів на майно, що підлягає спадкуванню, з приводу чого нею подано оголошення в районну редакцію газети «Вісті Придністровя». Просить визнати за нею право власності на вказане вище спадкове майно. Ухвалою суду від 27.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, представником позивача подано письмові пояснення, у яких просить розглянути справу у їхній відсутності, зазначивши, що позивач [PERSON] позов підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Монастириського району Тернопільської області не забезпечила в судове засідання явку представника, у поданому відзиві на позов просять розглядати справу за відсутності їхнього представника, позов визнали. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, звернувшись в суд з письмовими поясненнями про розгляд справи у їхній відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечили. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України,\~в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із таких підстав. Згідно свідоцтва про народження серії І-АГ №1345958 від 26.03.1970 року батьками позивача [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) М.С., [INFO], вказано: [PERSON] та [PERSON]. При укладенні шлюбу 03.06.1969 року з [PERSON] позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Галайко» на «Бойко», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД №393378 від 23.11.1985 року. Згідно рішення [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області №б/н від 22.03.1995 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку площею 0,59 га, для ведення особистого селянського господарства 0,34 га, для будівництва та обслуговування будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,25 га та громадян, у постійне користування 0,41 га. Як вбачається з даних свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.09.1990 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с.Залісся по вул.Левада, 8, належить колгоспному двору, що складається з шести членів, головою якого є [PERSON], що також підтверджується даними ксерокопії погосподарської книги за 1983 1990 роки. На даний житловий будинок 24.05.2018 року комунальне підприємство «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт (ксерокопія технічного паспорта додана до матеріалів справи), згідно даних якого за адресою: с. Залісся, вул. Левада, 8 Монастириського району Тернопільської області розміщено: одноповерховий житловий будинок загальною площею 107,3 кв.м, житловою 50 кв.м. під літерою «А», добудова «А-І», сарай «Б», стодола «В», сарай «Г», гараж «Д», погріб «Пг», огорожа №1, ворота №2. Згідно довідки №112, виданої 21.06.2018 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, станом на 15.04.1991 року у спірному будинковолодінні проживали: власник [PERSON], дружина [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON], внук [PERSON], внучка [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON], внук [PERSON] Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст.120-121, ст.123 ЦК УРСР ( в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Дець (дошлюбне [PERSON]) О.В., [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) В.М., у письмових поясненнях датованих 18.12.2018 року, 20.12.2018 року, підтвердили, що станом на 15.04.1991 року були зареєстровані у будинку за адресою: вул.Левада, 8 с.Залісся Монастириського району Тернопільської області, проте не проживали. Проти задоволення позову не заперечили. Згідно ксерокопії державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №676273 від 14.03.2003 року [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 1,62 га. в межах згідно з планом, розташована на території [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до складу якої входять земельні ділянки площею 0,41 га та 1,21 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 №676273 від 14.03.2003 року, свідоцтво про\~право особистої\~власності на\~житловий будинок\~від 03.09.1990\~рокувтрачені, про що позивачем розміщено оголошення в районній редакції газети «Вісті Придністровя» (№31(7263) редакція від 27.07.2018 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №219212 від 13.02.2017 року [PERSON] помер 12.02.2017 року, актовий запис №05. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Левада, 8 в с. Залісся Монастириського району Тернопільської області, земельні ділянки площею 1,21 га та 0,41 га, розташовані на території [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №676273. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Бертниківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 30.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №80, [PERSON] все своє майно заповів позивачу [PERSON] Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається зі змісту довідки №113, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, на час смерті спадкодавця [PERSON], разом з ним проживали: дочка [PERSON] (позивач), зять [PERSON], дочка [PERSON], внук [PERSON] Як вбачається зі змісту інформаційного листа приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] №334/01-12 від 28.11.2018 року після смерті [PERSON], який помер 12.02.2017 року за заявою [PERSON] заведено спадкову справу №164/2017 від 01.08.2017 року (матеріали спадкової справи додані до справи). У силу ч. 1\~ст. 1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, а саме, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. [PERSON] згідно заяви від 28.07.2017 року, посвідченої секретарем Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованої в реєстрі за №29, відмовилась від належної їй обовязкової частки спадкового майна після смерті чоловіка [PERSON] Як вбачається зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, майно, яке залишилось після смерті [PERSON] успадкувала його дочка [PERSON], відмови від прийняття спадщини не заявляла, прийнявши спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, у звязку з тим, що втрачені правовстановлюючі документи на майно, що підлягає спадкуванню, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, (інформаційний лист приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] №171/02-14 від 29.06.2018 року). Відповідно до п.г ч.1 ст.81 та ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як вбачається зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що спадкодавцю [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Левада №8 в с. Залісся Монастириського району Тернопільської області, земельні ділянки площею 1,21 га та 0,41 га, розташовані на території [PERSON] сільської ради Монастириського району Тернопільської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №676273, позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла, а тому позов підлягає до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на вищевказане спадкове майно. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved