Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності покійній [PERSON], державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та заповіту посвідченого 07.04.1987 року секретарем виконавчого комітету Степанівської сільської ради, мотивуючи тим, що після смерті [INFO] останньої відкрилася спадщина, яку прийняв її племінник [PERSON] шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але юридично за життя не оформив і помер [INFO]. Після його смерті також відкрилася спадщина, яку прийняла його дружина [PERSON] шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Коли вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини було встановлено, що у державному акті та заповіті прізвище спадкодавця невірно зазначене «[PERSON]», замість правильного «[PERSON]». Вказані обставини не дають їй можливості отримати свідоцтво про право на спадщину шляхом її нотаріального оформлення. Представник заявниці [PERSON] в судове засідання не з'явився, заявлені вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, надавши до суду письмову заяву. Представник заінтересованої особи Буринської міської ради про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Степанівка Буринського району Сумської області померла [PERSON], що вбачається з свідоцтва про смерть останньої (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшла, в тому числі, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яку прийняв її племінник [PERSON] відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини і являючись спадкоємцем за заповітом, не відмовився від її прийняття у строки передбачені законом, але юридично за життя не оформив і помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON], державним актом на право приватної власності на землю, заповітом та довідкою Степанівської сільської ради (а.с.7,9-10,12). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина (заявниця по справі) відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і являючись спадкоємцем першої черги за законом, не відмовилася від її прийняття у строки передбачені законом, що вбачається з паспорта заявниці, свідоцтва про одруження заявниці та довідки Степанівської сільської ради (а.с.6,11,13). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. З метою оформлення спадщини заявниця звернулася до нотаріальної контори, але отримала відмову в зв'язку з розбіжностями в написанні прізвища спадкодавця, так як у вище згаданому державному акті та заповіті невірно зазначене прізвище спадкодавця «[PERSON]», замість правильного «[PERSON]», як записано у свідоцтві про смерть спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією державного акту, копією заповіту та листом приватного нотаріуса (а.с.8-10,15). Порядок заповнення та складання державних актів регламентувався відповідними інструкціями згідно часу їх оформлення, зокрема «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647, а також «Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» затвердженої наказом Держкомзему України 22.06.2009 року №325 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.08.2009 року за №735/16751. При цьому жодна з них не передбачала можливості виправлень орфографічних чи технічних помилок у бланку державного акту, однак вони втратили чинність згідно наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року №404 та від 09.09.2013 року №537. Також, у зв'язку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»). Ці обставини також підтверджуються і листом відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07.09.2018 року (а.с.14). Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає прізвище «[PERSON]» та «[PERSON]», в даному випадку, ідентичними, при цьому розбіжності у правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про доведеність фактів, які просить встановити заявниця та про необхідність задоволення заяви, оскільки від встановлення цих фактів залежить виникнення її майнових прав щодо спадкового майна, а встановлення вказаних фактів не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Outcome: approved