Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: Трускавецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що в лютому 2018 року вона дізналась, що Трускавецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження про стягнення ПАТ КБ Приватбанк з неї заборгованості за Кредитним Договором №229455-CRED в розмірі 220\~381,48 грн. Заборгованість стягується на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчиненого 12.09.2017 р., зареєстрованого в реєстрі за № 9016 на підставі заяви ПАТ КБ Приватбанк. Позивач вважає, що такі дії приватного нотаріуса [PERSON] та ПАТ КБ Приватбанк грубо порушують діючі законодавчі норми, є протиправними, відтак вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. 22.05.2008 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ Приватбанк був укладений кредитний договір №229455-CRED про надання кредиту в сумі 8000 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок відкритий ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору №34253_card від 19.10.2006 року, на строк до 10.11.2009 року. За користування кредитними коштами була встановлена відсоткова ставка в розмірі 24 відсотки річних. Зобовязання згідно умов Кредитного Договору було забезпечено двома договорами поруки укладеними з [PERSON] та [PERSON]. Однак, через скрутне матеріальне становище станом на 13.12.2009 року в неї виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 3 363,97 доларів США. Банк звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду про стягнення з неї та обох поручителів солідарно згідно довідки-розрахунку станом на 13.12.2009 року заборгованості за кредитним договором №229455-cred від 23.05.2008 року у розмірі 3 363,97 доларів США, а саме: по кредиту\~3036,31 доларів США, по відсоткам\~137,67 доларів США, по штрафам - 189,99 доларів США. 29.09.2010 р. своїм рішенням, що набрало законної сили, Дрогобицький міськрайонний суд задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк, шляхом стягнення з позивача та поручителів солідарно суми коштів у розмірі 26 878, 11 гривень. Вказана заборгованість була позивачем погашена, щоправда на пряму в банк, а не через відділ Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській обл., що здійснювало примусове стягнення. Після сплати останнього платежу позивач просила державного виконавця перевірити та повідомити чи надійшла з банку довідка про погашення заборгованості. Однак дзвінка чи будь-якого повідомлення державного виконавця вона не отримала. Відтак вважала, що виконавче провадження закрито у звязку з його виконанням. На даний момент через те, що минуло багато років з дати погашення боргу не всі квитанції та платіжні доручення збереглися, проте ті що є підтверджують про погашення позивачем 20\~687, 32 грн. Проте, майже через 8 років ПАТ КБ Приватбанк звертається до приватного нотаріуса і повідомляє неправдиву інформацію, щодо розміру заборгованості, приховуючи факти спірності відносин, наявності судового рішення, виконавчого провадження та сплати боргу. Так, у виконавчому написі зазначено що заборгованість по тілу кредиту становить 1764,35 доларів США, по відсоткам - 6\~434, 92 доларів США, по штрафу 409,906 доларів США. Загальна сума 8\~609 доларів США та 23 центи, що по курсу станом на 16.08.2017р. становить 220\~381, 48 грн. Окрім того, у виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за 9 років 2 місяці і 24 дні, тобто з 23.05.2008 р. по 16.08.2017 р. Таким чином, ПАТ КБ Приватбанк намагається повторно стягнути надуману суму коштів, скориставшись можливістю вчинення виконавчого напису нотаріусом та перерахувавши уявну заборгованість по новому курсу долара США. Позивач звертає увагу суду, що практика вчинення таких неправомірних дій даним банком та даним приватним нотаріусом є дуже поширеною, про що свідчать численні рішення судів в Єдиному реєстрі судових рішень, якими виконавчі написи п. Бондар І. М. визнано такими що не підлягають виконанню. Позивач зазначає, що нотаріус при прийнятті рішення повинен формально дотриматись вимог законодавства, пересвідчитись в наявності необхідних документів, та не порушенні стягувачем строку давності. Відповідальність за достовірність та повноту представлених документів несе стягувач. Крім того, позивач зазначає, що та обставина, що на час вчинення виконавчого напису вже існувало рішення суду, що набрало законної сили щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором,\~ було відкрите виконавче провадження та відбулось погашення боргу, підтверджує протиправність дій ПАТ КБ Приватбанк, який приховав наведені факти від нотаріуса. З іншої сторони, підставою для визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню є також протиправність приватного нотаріуса, яка всупереч законодавчій процедурі вчинення виконавчого напису, винесла його поза трьохрічним терміном давності. Представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просять відмовити. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити. Представником позивача подано до суду відповіді на відзиви. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак представником позивача [PERSON], адвокатом [PERSON] подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився повторно. Представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відео конференції, однак ухвалою Трускавецького міського суду від 21.05.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ПАТ «ПриватБанк» про проведення судового засідання у режимі відеоконференці. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак пола заяву про розгляд справи у її відсутності. Третя особа: Трускавецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не забезпечив уповноваженого представника в судове засідання. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2008\~року між\~позивачем [PERSON]\~та ПАТ\~КБ Приватбанк\~був укладений\~кредитний договір\~№229455-CRED\~про надання\~кредиту в\~сумі 8000\~доларів США\~шляхом перерахування\~кредитних коштів\~на картрахунок\~відкритий ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~згідно договору\~№34253_card\~від 19.10.2006\~року,\~на строк\~до 10.11.2009\~року.\~За користування\~кредитними коштами\~була встановлена\~відсоткова ставка\~в розмірі\~24\~відсотки річних.\~Зобовязання згідно\~умов Кредитного\~Договору було\~забезпечено двома\~договорами поруки\~укладеними з\~[PERSON] та\~[PERSON].\~Однак,\~через скрутне\~матеріальне становище\~станом на\~13.12.2009\~року в\~позивача виникла\~заборгованість по\~кредитному договору\~у розмірі\~3\~363,97\~доларів США.\~Банк звернувся\~до Дрогобицького\~міськрайонного суду\~про стягнення\~з позивача\~та обох\~поручителів солідарно\~згідно довідки-розрахунку\~станом на\~13.12.2009\~року заборгованості\~за кредитним\~договором №229455-cred\~від 23.05.2008\~року у\~розмірі 3\~363,97\~доларів США,\~а саме:\~по кредиту\~3036,31\~доларів США,\~по відсоткам\~137,67\~доларів США,\~по штрафам\~-\~189,99\~доларів США.\~29.09.2010\~р.\~своїм рішенням,\~що набрало\~законної сили,\~Дрогобицький міськрайонний\~суд задовольнив\~позовні вимоги\~ПАТ КБ\~Приватбанк,\~шляхом стягнення\~з позивача\~та поручителів\~солідарно суми\~коштів у\~розмірі 26\~878,\~11\~гривень. Як вбачається з поданих представником позивача квитанцій та платіжних доручень, позивач [PERSON] частково погасила дану суму заборгованості. В подальшому, Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 12.09.2017 року вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 9016 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №229455-CRED від 23.05.2008\~року у сумі 220381,48 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000 грн., всього 223381,48 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок\~вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства\~юстиції України\~22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві\~юстиції України\~22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок\~вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ\~Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок\~вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий\~напис не породжує права\~стягувача на стягнення грошових сум\~або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які\~згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Суд вважає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису у боржника [PERSON] була відсутня безспірна заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, спір щодо заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбнак» був вирішений по суті, і сума такої заборгованості становила 26878 грн., підтвердження чого є Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2010 року по справі № 2-1579/10. Про відсутність безспірності свідчать і наступні дії сторін, а саме: наявність Рішення Дрогобицького\~міськрайонного суду\~Львівської області\~від 29\~вересня 2010\~року по\~справі №\~2-1579/10,\~наявність квитанцій\~та платіжних\~доручень про\~часткове погашення та звернення відповідача до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на іншу суму. Приватний нотаріус не вправі змінювати рішення суду, та його висновки. Постановою ВС України від 14.02.2018 в справі № 564/2199/15-ц зазначено, зокрема, суд першої інстанції правильно виходив із того, що\~\~після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Таким чином, враховуючи, що Відповідач скористався правом дострокового погашення заборгованості, встановивши нові строки його погашення, можна стверджувати про припинення дії кредитного договору та відсутності права вимоги у Відповідача щодо нарахування процентів та інших платежів за користування кредитом. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та таким що підлягає до задоволення, а тому слід визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 12.09.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №9016. Крім цього, суд звертає увагу на наступне. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята\~статті 261 ЦК України). Відповідно до п.7 ч.11ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Крім того, зясовуючи питання про строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, необхідно врахувати, що згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Таким чином,ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» чітко регламентовані строки, в межах яких можуть бути вчинені виконавчі написи: в даному випадкуне більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Отже, враховуючи, що законом інший строк давності не встановлено, тому застосуванню підлягають положення самеЗакону України «Про нотаріат», як спеціального закону. У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс14 сформульована така правова позиція: «За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача надано докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4350 грн., які слід покласти на відповідача.

Outcome: approved