Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб, залишити дітей на подальше проживання з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень на кожну дитину, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.05.2006 року уклала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На протязі останніх двох років сімейне життя між сторонами погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Оскільки відповідач зобов’язаний приймати участь в утриманні дітей, тому просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень на кожну дитину. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що вони з відповідачем і дітьми на даний час проживають в спільній квартирі, комунальні платежі за утримання якої сплачує повністю відповідач. На утримання дітей добровільно відповідач матеріальну допомогу не надає і вона сама несе всі витрати по їх утриманню. Відповідач офіційно працює, однак, неофіційно має більший дохід, тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень на кожну дитину. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечує проти розірвання шлюбу. Крім того, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень на кожну дитину. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.05.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №014974, виданим 06.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.14). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і сім’я розпалась остаточно, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Сторони по справі мають дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №036685, виданого 10.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.4) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №095039, виданого 19.02.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.5). Діти проживають зі сторонами у справі. Як вбачається з довідки про доходи №32 від 12.11.2014 року [PERSON] на даний час займає посаду слюсаря з ремонту автомобілів та отримана ним заробітна плата за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року складає 4936,94 грн. (а.с.27). Відповідно до 6-го принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлений обов’язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.ст.180-184 СК України батьки зобов’язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, в разі ненадання допомоги з них за рішенням суду стягуються аліменти у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дитини; на підставі наданих сторонами доказів та, враховуючи визнання відповідачем позовної вимоги щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень на кожну дитину, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів, а саме стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень на кожну дитину щомісячно. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову.

Outcome: partial