Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , яким просила стягнути з останнього майнову шкоду у розмірі 185 665 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. та на виготовлення копій додатків - 162,50 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що 21.08.2017 року, близько 16 год. 30 хв. сталася пожежа через те, що відповідач [PERSON] у дворі свого будинку [ADDRESS] , який знаходиться поруч з її будинком, у вітряну погоду розпалив багаття у мангалі біля свого будинку на території, яка заросла сухою травою, тим самим порушив вимоги розділу ІІІ глави 1 пункт 1.18 Правил пожежної безпеки в Україні, яким передбачено, що розводити багаття, користуватися відкритим вогнем на відстані не менше 30 м від будівель та споруд, викидати незагашене вугілля забороняється. В окремих випадках для приготування їжі на відкритому вогні дозволяється зменшувати ці відстані до 5 метрів за умови наявності спеціально обладнаного вогнища та відгородження місця застосування відкритого вогню негорючими конструкціями (екранами) на максимальну висоту можливого полум`я. З мангалу випала іскра, яка спричинила загоряння сухої трави. Вогонь по сухій траві розповсюдився на житловий будинок [ADDRESS] . В результаті пожежі на її подвір`ї було повністю знищено сарай і літню кухню з меблями, обладнанням, речами побутового вжитку, двері, плодово - ягідні кущі, тощо. За даним фактом було відкрито і внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 12017220260000719 від 22.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 270 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено причину пожежі і причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача, який порушив вимоги пожежної безпеки при користуванні відкритим вогнем, і збитками, завданими пожежею був встановлений розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті пожежі, що трапилася з вини відповідача. Вартість ремотно - будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень літньої кухні та сараю внаслідок пожежі становить 182 776 грн., ринкова вартість майна (обладнання і речей побутового вжиту, тощо), знищеного у результаті пожежі, який встановив експерт складає 2889 грн., загальний розмір завданої матеріальної шкоди складає 185 665 грн. Постановою ст. слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Вдовенка А.С. від 13.07.2019 року кримінальне провадження, внесено до ЄРДР за № 12017220260000719 від 22.08.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки вказаною пожежею здоров`ю людей шкоди не завдано, а матеріальні збитки не перевищують суми, необхідної для притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб. Відповідач [PERSON] обіцяв у добровільно порядку відшкодувати завдані збитки, але по теперішній час їх не відшкодував, тому вона змушена звернутися до суду. Крім матеріальної шкоди, протиправними діями відповідача завдана і моральна шкода, яка полягає в наступному. Так, позивач вказує, що є інвалідом 2 групи у зв`язку з загальним захворюванням, та їй протипоказано психо - емоційне напруження. Дача у селі була єдиним місцем для її оздоровлення після операції і проходження 6-ти курсів хіміотерапії. Коли їй зателефонували і повідомили про пожежу, вона одразу приїхала з міста Харкова до села Березники. Замість свого доглянутого подвір`я, побачила згарище, повністю знищене вогнем літню кухню і сарай з обладнанням та майном, яке в них знаходилося. Внаслідок знищення майна через пожежу вона зазнала душевних страждань, які вплинули на стан її здоров`я, яке погіршилося через пережитий стрес і хвилювання, вона вимушена була звертатися за медичної допомогою. З 5 по 14 вересня 2017 року перебувала на лікуванні на денному стаціонарі КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №9», понесла незаплановані витрати на придбання ліків. Відповідачу було про це відомо, він пообіцяв допомогти відновити надвірні будівлі, які згоріли, і відшкодувати вартість іншого знищеного майна, але свої обіцянки не виконав. Надалі вимушено змінились її плани, замість відпочинку на свіжому повітрі, їй довелося самій розбирати та наводити порядок у дворі, оскільки відповідач нічим не допоміг. За номером телефону, який він їй надав, жодного разу він не відповідав на дзвінки. Дотепер надвірні будівлі не відновлені. Два роки проводилося досудове слідство, було проведено декілька тривалих експертиз. Неодноразово доводилося робити незаплановані поїздки до м. Вовчанськ і до с. Березники, спілкуватися зі слідчими та експертами. Позивач вказувала, що на це вона витрачала свій час і життєві сили. Зараз їй доводиться звертатися до суду, що тягне за собою додаткові витрати коштів і часу. Моральну шкоду , позивач оцінює у 20 000 грн.. На підставі викладеного до суду подано відповідний позов. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2019 року визначено головуючого суддю - Горпинич О.В.. Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 09.09.2019 року підтверджено місце реєстрації відповідача - [PERSON] .. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2019 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.09.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 21.10.2019 року. Від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначалося, що згідно звіту про причину виникнення пожежі, яка сталася 21.08.2017 року, складеного головним інспектором Вовчанського РВ ГУ ДСНС України у Харківській області Гулий Д.В., на місці пожежі було встановлено, що прилегла територія домоволодінь № 46 та № 47 заросла сухою травою, вказувалося, що вогонь по сухій траві розповсюдився на житловий будинок домоволодіння [ADDRESS] та [ADDRESS] . Головний інспектор Вовчанського РВ ГУ ДСНС України в Харківській області Гулий Д.В. прийшов до висновку, що ймовірною причиною виникнення пожежі стало порушення вимог пожежної безпеки при користуванні відкритим вогнем. Крім того, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідач вказував, що йому не було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, він був допитаний в якості свідка один раз. Безпосередньо після пожежі його було доставлено бригадою невідкладної швидкої медичної допомоги до Вовчанської районної лікарні, оскільки він при проведенні вказаного кримінального провадження мав статус свідка, то він не мав можливості ознайомитися з матеріалами цього провадження, не мав можливості заявляти клопотання про проведення експертиз, поставити питання перед експертами, не був ознайомлений з прийнятим слідчим рішенням. Тому вважає, що додані до позову [PERSON] ксерокопії судової пожежно - технічної експертизи № 18998 від 26.96.2018 року та судової будівельно-технічної експертизи № 18927 від 31.10.2017 року проведені за постановами слідчого в рамках кримінального провадження, не можуть бути належними і допустимими доказами його вини у пожежі. В звіті головного інспектора Вовчанського РВ ГУ ДСНС України у Харківській області Гулий Д.В. зазначено, що не тільки на його дворі була суха трава, а сухою травою заросло і подвір`я [PERSON] , і саме по ній вогонь розповсюдився і на нежитлові будівлі позивача, тому вважав, в її діях є порушення правил пожежної безпеки. Крім того, з наданих позивачем ксерокопій матеріалів кримінального провадження, а також з тексту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що в літній кухні [PERSON] зберігались газові балони, в тому числі, і повні, заправлені газом. Правилами пожежної безпеки передбачені порядок і необхідні умови зберігання газових балонів. Чи провірялися в ході кримінального провадження обставини зберігання газових балонів [PERSON] , з наданих копій документів кримінального провадження, невідомо. На межі подвір`я [PERSON] було багато паростків акації, в тому числі таких, які посохли. Він неодноразово звертався до брата позивача, який знаходився і користувався домоволодінням позивача, з пропозицією прибрати ці дерева, наявність таких дерев була причиною розповсюдження пожежі. Не згоден він з вимогами [PERSON] щодо розміру завданої їй пожежею матеріальної шкоди. З технічного паспорту домоволодіння позивача вбачається, що літня кухня була побудована у 1973 році, тобто на день пожежі вона була в експлуатації 44 роки. Вона була повністю дерев`яна, тільки підлога глинобитна. З урахуванням фізичного зносу вона не може мати багато коштувати. Експерт ХНДІСЕ ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса, який проводив судову будівельно - технічну експертизу по кримінальному провадженні, зробив вірогідний висновок щодо вартості ремонтно- будівельних робіт. За суму 182 776 грн. (що еквівалентна 7400 доларів США) в місцевості розташування домоволодіння [PERSON] можливо купити цілий житловий будинок з надвірними будівлями, а не сараї зі строком експлуатації понад 50 років. Вважав висновок експерта не може бути прийнятий судом до уваги, так як в силу ст. 79 ЦПК України не може вважатися достовірним доказом розміру завданої [PERSON] матеріальної шкоди. Відповідач вказував, що заперечує проти стягнення з нього вартості речей, які, начебто, знаходилися в сараї та літній кухні позивача, і вартість яких проведеною по кримінальному провадженню судово - товарознавчої експертизою визначена 2889 грн. Доказів наявності цих речей на час пожежі, позивачем не надано. Відповідач вказував, що заперечує проти стягнення з нього моральної шкоди в сумі 20 000 грн., оскільки від пожежі він постраждав набагато більше ніж позивачка. У нього згорів житловий будинок, а не дерев`яний сарай з понад 50-річним строком його експлуатації. Крім того, відповідач вказував, що намагався потушити пожежу, внаслідок чого постраждав фізично і отримав опіки тіла. Після пожежі він пропонував позивачу допомогти матеріально, придбати і надати їй майно, що було знищено пожежею, але її не влаштувала сума її допомоги. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивачем була подана відповідь на відзив відповідача [PERSON] , яка долучена до матеріалів справи. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, відповідача, свідків, експертів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ЦК України). За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.2018 року, виданого держаним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області Савінова Т.О. отримала у спадщину житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2018 року підтверджено, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] . Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.08.2017 року підтверджено внесення відомостей за ч.1 ст. 270 КК України, згідно якого вказувалося, що 21.08.2017 року, близько 16 год. 30 хв.. за адресою: [ADDRESS] сталася пожежа, в результаті чого були пошкодженні надвірні забудови. Постановою старшого слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області від 13.07.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017220260000719 від 22.08.2018 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові вказувалося, що відповідно до ч.1 ст. 270 КК України, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей або майнову шкоду у великому розмірі. Майнова шкода вважається заподіяною у великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в триста і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (480 000 грн. і більше). Встановлено, що вказаною пожежею здоров`ю людей шкоди не завдано, матеріальні збитки не перевищують суми, необхідної для притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб. В діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 270 КК України. Довідкою про пожежу, встановлено, що 21.08.2017 року сталася пожежа в [ADDRESS] . Актом про пожежу від 21.08.2017 року зафіксовано, що 21.08.2017 року приблизно о 14 год. 35 хв. сталася пожежа за адресою: [ADDRESS] .. Місце виникнення пожежі суха трава на відкритий території. Звітом про причину виникнення пожежі, яка сталася 21.08.2017 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що імовірною причиною виникнення пожежі стало порушення вимог пожежної безпеки при користуванні відкритим вогнем. У звіті вказувалося, що при всьому видно, що мешканець домоволодіння [ADDRESS] розпалив багаття у мангалі на території, яка заросла сухою травою чим порушив вимоги розділу ІІІ, глави 1 п. 1.18 Правил пожежної безпеки в України, з мангалу випала іскра, яка спричинила загорання сухої трави, а так як прилегла територія домоволодіння [NUMBER] заросла травою, то вогонь по сухій траві розповсюдився на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі викладеного зроблено висновок, що ймовірною причиною виникнення пожежі стало порушення вимог пожежної безпеки користувача відкритим вогнем. Так, згідно ІІІ, глави 1 п. 1.18 Правил пожежної безпеки в України вбачається, розводити багаття, користуватися відкритим вогнем на відстані менше 30 м від будівель та споруд, викидати незагашене вугілля забороняється. В окремих випадках для приготування їжі на відкритому вогні дозволяється зменшувати ці відстані до 5 м за умови наявності спеціально обладнаного вогнища та вигородження місця застосування відкритого вогню негорючими конструкціями (екранами) на максимальну висоту можливого полум`я. В усіх випадках забороняється залишати без догляду джерела відкритого вогню. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснював, що 21.08.2017 року він дійсно знаходився на території [ADDRESS] , де розпалював мангал. На території домоволодіння [ADDRESS] того дня нікого не було. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що бачив як загорілось дерево - акація, можливо загорілася від мангалу, але йому це не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у неї в селі Березники є дача, у 2017 році вона стала свідком пожежі, яка сталася у сусіда [PERSON] , в той день було дуже вітряно. Бачила, як у дворі [PERSON] , в день, коли сталася пожежа, стояв мангал. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що бачила пожежу в серпні 2017 року у [ADDRESS]. В той день було дуже вітряно. Від мангалу, який стояв у [PERSON] загорілася дерево - акація. Також вона чула, що [PERSON] казав, що він винен у вчинені пожежі. Позивачем було надано висновок судової пожежно - технічної експертизи № 18998 від 26.06.2018 року, згідно якого встановлено що осередкова зона досліджуваної пожежі співпадає із зоною горіння та розташована на території домоволодіння [ADDRESS] , у східній частині. Технічною причиною досліджуваної пожежі, є загорання елементів лісової підстилки у східній частині території домоволодіння [ADDRESS] , під впливом групи джерел запалювання «відкритий вогонь», внаслідок теплової дії розжареної деревини. В досліджуваній частині експертизи вказувалося, що попередніми дослідженнями було встановлено, що осередкована зона досліджуваної пожежі співпадає із зоною горіння та розташована на території домоволодіння [ADDRESS] , у східній частині, джерело запалювання, яке призвело до первинного виникнення горіння відноситься до групи «відкритий вогонь», внаслідок теплової дії розжареної деревини, що потрапила на елементи лісової підстилки. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і елеваторними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Стаття 80 ЦПК України зазначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд приймає висновок судової пожежно-технічної експертизи № 18998 від 26.06.2018 року, як допустимий доказ по справі, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні. Така ж позиція викладена 5 лютого 2020 року Верховним Судом у справі № 461/3675/17. В судому засіданні відповідач та його представник зазначали, що кримінальне провадження № 1201720260000719 було закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Необхідно наголосити, що провадження по справі кримінальній справі закрито, оскільки ч.1 ст. 270 КК України кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки спричинило виникнення пожежею, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей або майнову шкоду у великих розмірах. При цьому майнова шкода вважається заподіяною у великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в 300 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, станом на 13.07.2017 року - 480 000 грн. Тобто, майнова шкода, заподіяна [PERSON] не становить складу кримінального правопорушення. З висновку судової будівельно - технічної експертизи № 18927 від 31.10.2017 року вбачається, що вірогідна вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідно для усунення пошкоджень будинку, літньої кухні та сараю внаслідок пожежі, станом на час складання висновку (31.10.2017), становить 182 776 грн. У відповідності до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як наслідок, для відшкодування шкоди за правилами та приписами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії. Наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, що завдала шкоду. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Фактичною підставою для застосування відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Статтею 81ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказані судом обставини стороною відповідача спростовано не було. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також є достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що пожежа сталася з вини відповідача, так як це не підтверджено показами свідків, письмовими доказами по справі наявними в матеріалах справи. У зв`язку з чим, суд вважає встановленим наявний причинний зв`язок між пожежею та виною відповідача, оскільки саме поведінка останнього була неправомірною, що і в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачці. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснювала, що дійсно [INFO] в с. Березники сталася пожежі, проте їй не відомо причина пожежа та вона не бачила момент виникнення пожежі, вказувала, що її чоловіка [PERSON] 21.08.2017 року, після пожежі, забрала швидка медична допомога, з опіками. Проте, пояснення свідка [PERSON] , жодним чином не доводять відсутність неправомірності дій відповідача. Таким чином, суд оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача, передбаченої ст. 1166 ЦК України. Відповідно до п.2 постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в частині вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень будинку, літньої кухні та сараю унаслідок пожежі, станом на сам складання висновку (31.10.2017), становить 182 776 грн., обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення також в якості відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2889 грн., вартості майна яке було знешкоджене пожежею, то позивачкою та її представником надано копію висновку судово-товарознавчої експертизи № 19934/20083-20184 від 28.12.2018 року, згідно якого загальна вартість майна, визначена з урахуванням зносу станом на 21.08.2017 року, складала 2889 грн.. При дослідженні даної експертизи відсутні будь-які посилання на індивідуальні ознаки майна, яке було знешкоджене при пожежі. Стороною позивача в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами наявність майна яке було наявне у позивача та яке саме майно було знищено під час пожежі. Свідки, допитані з боку позивача, повідомляли що в будинку [ADDRESS] , повідомляли про наявність певного майна позивача, вказуючи, що бачили посуд, сервант, ліжко, лопати, вили, насоси, шланги, холодильник, пральну машину, мікрохвильову піч, проте свідки не вказували на будь-які індивідуальні ознаки даного майна. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди на суму 2889 грн.. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Згідно із частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 23 Цивільного кодексу України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо. Відповідно до частин 3, 4 та 5 вищевказаної норми права, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснено у пунктах 3 та 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується, що внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачеві була завдана моральна шкода, у зв`язку із втратою її майна, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, часу та зусиль, які необхідні були для відновлення попереднього стану. Це вплинуло на звичайний спосіб і уклад життя позивача, можливість реалізації нею своїх потреб, звичок, бажань. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення неправомірних дій (з 2017 року) сплинув тривалий період часу, проте відповідач не вжив заходів щодо відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем неправомірних дій позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. В ході судового розгляду справи сторонами не заявлялось клопотання про призначення експертизи з визначення розміру моральної шкоди, однак це не спростовує самого факту завдання [PERSON] моральної шкоди діями відповідача. Разом з тим, в цьому разі позивачем не доведено належними та допустими доказами розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі 20000 грн., а тому визначаючи суму моральної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності й з огляду на ступінь вини відповідача, характеру та обсягу моральних страждань, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі є розумним та справедливим з урахуванням тривалості негативних вимушених змін у житті позивача, які виникли внаслідок протиправних дій відповідача. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи, відповідач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія2) тому судовий збір компенсуються за рахунок держави. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Позивачкою не надано належних, допустимих доказів на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, а саме: не надано витягу з Договору про надання правової допомоги, квитанцію про сплату позивачем 9000 грн., докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, задоволенню не підлягають. Що стосується витрат на виготовлення копій додатків, то вони задоволенню не підлягають, як такі, що не передбачені ст. 133 ЦПК Країни.

Outcome: partial