Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що після смерті свого батька [INFO] вона отримала 4 березня 1992 року Свідоцтво про право на спадщину за законом №215/91, згідно якого вона є власником 1/3 частини домоволодіння з нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] , загальною площею 100,4 кв.м, що розміщені на присадибній земельній ділянці, площею 584 кв.м. Право власності на цю нерухомість зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 9 лютого 2017 року державним реєстратором Березівської міської ради Одеської області Степанцовою К.І. До 19 квітня 1966 року власником домоволодіння, в якому вона проживає, була [PERSON] , яка продала своє домоволодіння моєму батькові [PERSON] , що було посвідчено договором купівлі-продажу 1/3 частки володіння, який зареєстрований за №693 державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області Іржовим Ф.П. За вказаною адресою знаходяться також домоволодіння відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Домоволодіння [PERSON] , загальною площею 59,9 кв.м., складається з 1/3 частки спільної сумісної власності з відповідною частиною господарських прибудов. Свою 1/3 частину [PERSON] виділив з сумісної власності. Домоволодіння [PERSON] , житловою площею 33,4 кв.м., якій належить 1/3 частка спільної сумісної власності з господарськими прибудовами знаходиться по [ADDRESS] . Її частка та частки співвласників-відповідачів є повністю відокремленими одна від одної з різними входами, вхідними дверями та з окремими комунікаціями та огорожами. Відповідачі надали згоду та не заперечують проти виділення із спільної часткової власності в одну цілу частку її домоволодіння та не мають претензій до запропонованого виділу частки в натурі. 29 липня 2020 року експертом ФОП [PERSON] їй було надано висновок про можливість виділення частки в окреме домоволодіння. 1/3 частина її домоволодіння з нежитловими спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 100,4 кв.м, розміщена на присадибній земельній ділянці, площею 584 кв.м. Крім того, вона також вказує, що 29 вересня 1993 року рішенням ІХ сесії виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, згідно ст.67 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельної ділянки», присадибна земельна ділянка, площею 584 кв.м, безоплатно передана їй в особисту власність для ведення особистого підсобного господарства, тобто із загальної площі земельної ділянки 1168 кв.м., яка розташована за вищевказаною адресою та знаходиться в комунальній власності Березівської міської ради їй виділено 584 кв.м з урахуванням частки спільної сумісної власності домоволодіння за цією адресою, тобто їй виділена Ѕ частина земельної ділянки. В даному випадку площа присадибної земельної ділянки була визначена рішенням сесії Березівської міської ради для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. У зв`язку з цим, просить припинити право спільної часткової власності шляхом виділу в натурі, згідно належних сторонам часток, виділити їй в натурі, як окрему одиницю у власність частку із спільного майна по [ADDRESS] , яка в цілому складається з житлового будинку, загальною площею 100,4 кв.м, та нежитлових приміщень та визначити за нею право користування присадибною земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] , загальною площею 584 кв.м., а справу розглядати без її участі та на задоволені позову наполягає. [PERSON] та [PERSON] , будучи належно сповіщеними про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, однак своїми заявами вимоги позову визнають, проти їх задоволення не заперечують та справу просять розглядати за їхньою відсутністю. У відповідності\~до ст.ст.82,200,206\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого засідання\~суд за\~наявності визнання\~відповідачем позову\~ухвалює рішення\~про його\~задоволення,\~оскільки визнання\~останнім цього\~позову не\~порушує права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернусь до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачці після смерті [INFO] свого батька - [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 лютого 1990 року (спадкова справа №215/91), згідно якого вона отримала у власність 1/3 частину домоволодіння з нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] (а.с.8-13,15). Відповідачам [PERSON] \~та [PERSON] також\~за вищевказаною\~адресою належать\~відповідні частки\~домоволодіння (а.с.16-24). Крім того, вона також вказує, що 29 вересня 1993 року рішенням ІХ сесії виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області, згідно ст.67 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельної ділянки», присадибна земельна ділянка, площею 584 кв.м, безоплатно передана їй в особисту власність для ведення особистого підсобного господарства (а.с.14), тобто з загальної площі земельної ділянки 1168 кв.м., яка розташована за вищевказаною адресою та знаходиться в комунальній власності Березівської міської ради їй виділено 584 кв.м з урахуванням частки спільної сумісної власності домоволодіння за цією адресою, тобто їй виділена Ѕ частина земельної ділянки. Свідоцтвом про право власності на приміщення офіс-магазину, серії [NUMBER] , від 15 листопада 2012 року підтверджується, що [PERSON] належить на праві приватної власності приміщення офіс-магазин, площею 59,9 кв.м, що розташований по [ADDRESS] (а.с.25,26). Відповідно до висновку експерта щодо технічної можливості виділення в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за №07 від 29 липня 2020 року за технічними показниками виділення в натурі із спільної часткової власності в одну цілу частку домоволодіння громадянці [PERSON] є можливим (а.с.32). Отже, з експертного дослідження слідує, що в результаті виділення позивачці частки в натурі, частки відповідачів в праві власності не зменшуються та не змінюється порядок користування ними. Пунктами 6,7\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №7\~від 4\~жовтня 1991\~року «Про\~застосування судами\~законодавства,\~що регулює\~право приватної\~власності громадян\~на жилий\~будинок» роз`яснюється,\~що при\~вирішення справ\~про виділ\~в натурі\~часток жилого\~будинку,\~що є\~спільною частковою\~власністю,\~судам належить\~мати на\~увазі,\~що,\~виходячи зі\~змісту ст.115\~ЦК України,\~це можливо,\~якщо кожній\~із сторін\~може бути\~виділено відокремлену\~частину будинку\~з самостійними\~виходом (квартиру).\~Виділ також\~може мати\~місце при\~наявності технічної\~можливості переобладнати\~приміщення в\~ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року. Відповідно до ст.ст.317,356,364\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно ст.ст.364,367 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності;\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Домовленість між співвласниками, а саме між сторонами у справі щодо виділення в натурі із спільної часткової власності в одну цілу частку вказаного вище домоволодіння громадянки [PERSON] досягнута, про що свідчить їх письмова згода (а.с.30,31). Відповідно до ч.3 ст.358\~ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу положень ст.ст.183,358,364ЦК України,\~можна\~дійти висновку,\~що виділ\~часток (поділ)\~нерухомого майна,\~що перебуває\~у спільній\~частковій власності,\~є можливим,\~якщо кожній\~зі сторін\~буде виділено\~нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Таким чином, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. \~ \~ \~ \~Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст.88.Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ст.120 ЗК України, особа, яка набула право власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій воно розміщене, без зміни її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність й достатність наданих доказів у їх сукупності, а також встановивши правовідносини, які випливають із досліджених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає позов задовольнити.

Outcome: approved