Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкуваня за законом після смерті [PERSON] . За вказаною адресою також зареєстровані, але не проживають понад 10 років брат [PERSON] , [INFO] , племінниця [PERSON] , [INFO] , племінник [PERSON] , [INFO] та пленмінниця [PERSON] , [INFO] . В добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації тому вона змушена звренутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Позивач в судове засідання не прибула, однак її представник - адвокат Тимощук О.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Також у заяві зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не прибувли, про розгляд справи повідомлені належним чином, також про причини неявки суд не повідомили, своїх заперечень та відзиву на позов не подали. Третя особа - Яворівська міська рада Львівської області подала клопотання про розгляд справи у відсутності її представника, на підставі доказів наявних у справі. Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим розглянути заяву за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.11.2021, є дата складення повного судового рішення 15.11.2021. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №80558822. Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] , у житловому будинку зареєстровані, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, як встановив суд, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не проживають за вказаною адресою, що підтверджується, зокрема, актами обстеження проживання за цією адресою від 27 жовтня 2020 року та від 12 серпня 2021 року, складеними комісією у складі депутатів Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області, в якому зафіксовано відсутність відповідачів у цьому будинку. Також зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у даному будинку не проживає близько семи років. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. В силу вимог ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що реєстрація відповідачаів за вказаною адресою порушує права позивача як власника майна, яка вимушена сплачувати за утримання житлового будинку у більшому розмірі, фактично з урахуванням осіб, які не проживають у ньому. Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності підтверджують, що, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, що відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду не подали. Також третя особа Яворівська міська рада Львівської області не подала жодних висновків, заперечень, щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користуванння зазначеним вище житловим приміщенням. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2234732770.1 від 17 серпня 2021 року та в розмірі 2724 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2266433606.1 від 15 вересня 2021 року Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 3632 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1 - 3 статті 134 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з вимогами ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду адвокатом Тимощуком О.І. було подано такі письмові докази: договір про надання правової допомоги від 12 серпня 2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Тимощуком О.І., відповідно до п. 4.1 якого винагорода адвоката становить 7 000, 00 гривень; ордер про надання правової допомоги [PERSON] ; розрахунок вартості робіт. Враховуючи складність справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для позивача, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати є обґрунтованими і співмірними. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19. Однак відповідач не подав будь-яких обґрунтувань і доказів неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із збором доказів. Зважаючи на наведене вище, а також враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 гривень, слід стягнути на користь позивача, оскільки понесені витрати підтверджені належними і допустимими доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved