Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, на земельну ділянку розміром 1,8620 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області і за життя на підставі Державного акту серії [NUMBER] від 14.07.2006 року належала спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області помер її батько [PERSON] . Після смерті спадкодавця вона звернулася до державного нотаріуса Ямпільської державної нотаріальної контори та прийняла спадщину належним чином. Із спадкового майна, яке належало спадкодавцю, залишилася земельна ділянка, розміром 1,8620 га, яка розташована на території Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Вона фактично володіє даною земельною ділянкою. Інших спадкоємців першої черги крім неї немає. Ніхто більше на спадкове майно не претендує. На даний час виникла необхідність оформити спадкове майно і вона дізналася про те, що державний нотаріус Ямпільської державної нотаріальної контори передала всі спадкові справи до державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори. Коли вона звернулася до державного нотаріуса, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності та рекомендовано звернутися до суду, так як втрачений оригінал правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності на спадкове майно за спадкодавцем. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№4987 від 03.07.2019, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№4847 від 26.06.2019, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнають повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заяви сторін про розгляд справи в їх відсутність. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 03 липня 2019 року на 09 годину 30 хвилин, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина Російської Федерації (а.с.4-9) судом встановлено, що позивач народилася [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області, та зареєстрована у м.Людиново Людиновського району Калузької області Російська Федерація. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.09.1969 (а.с.10) та копії довідки про укладення шлюбу №397 (а.с.11) судом встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] . Із копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47391787 від 11.04.2017 (а.с.12) судом встановлено, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №144/2017 щодо його спадкового майна. Із копії Державного акту на право власності на спадкове майно серії [NUMBER] виданого 14.07.2006 на підставі розпорядження Ямпільської РДА від 21.09.2004 №267 на ім`я [PERSON] (а.с.13) та витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.14) судом встановлено, що останній є власником земельної ділянки площею 1,8620 га у межах згідно з планом, що розташована на території Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 13.10.2016 (а.с.15) судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області. Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.15 ЦК України позивач має право на захист судом невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] . Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Позивач [PERSON] відповідно до ст.1269 ЦК України вважається спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , так як вчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна померлого батька [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що будь-які інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно відсутні, позивач немає можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, а також ті обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст.1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1269 ЦК України.

Outcome: approved