Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить суд видати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] , [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців: перебувати у місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] ; наближатися на відстань не менше 200 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] та проживає разом із донькою та внуками [PERSON] потерпає від психологічного домашнього насильства з боку її бувшого чоловіка [PERSON] , а саме: погрози фізичного знищення, застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами. [PERSON] постійно вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні приводи, чим завдається шкода її психічному здоров`ю. [PERSON] неодноразово зверталася до Відділення поліції №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області, в результаті чого вироком Сокальського районного суду Львівської області від 28.05.2020р. [PERSON] засуджений за ст.126-1 КК України на 150 годин громадських робіт та вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.10.2010р. [PERSON] засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Факт спричинення моральних страждань підтверджується актом амбулаторної судово-психологічної експертизи від 27.05.2020 за № 226. Крім того, Відділенням поліції №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] . У зв`язку з такими обставинами, змушена звернутись до суду з проханням видати обмежувальний припис. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Левицький І.С. вимоги, викладені у заяві підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Тому суд вважає за можливе розглянути заяву про видачу обмежувального припису за відсутності заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи суд приходить висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: подружжя, та особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1981р. по 04.09.2018р. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . У даному будинку вона проживає разом із донькою [PERSON] та внуками [PERSON] і [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] неодноразово зверталась із заявами до Відділення поліції №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області, у зв`язку із чим за її заявою з приводу протиправних дій [PERSON] , уже неодноразово, виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Крім того, на підставі заяви [PERSON] - [PERSON] неодноразово зверталася до Відділення поліції №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області, в результаті чого вироком Сокальського районного суду Львівської області від 28.05.2020р. [PERSON] засуджений за ст.126-1 КК України на 150 годин громадських робіт та вироком Сокальського районного суду Львівської області від 09.10.2010р. [PERSON] засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Факт спричинення моральних страждань підтверджується актом амбулаторної судово-психологічної експертизи від 27.05.2020 за № 226. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] та її дочки і внуків , є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Орuz V. Тurkеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Суд погоджується із доводами заявника, що саме наведені у заяві заходи обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника, у зв`язку з чим заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved