Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Експрес» Дніпропетровської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що була прийнята на роботу в КП «Експрес» Дніпропетровської міської ради на посаду бухгалтера провідного спеціаліста, наказом №21/1-к від 02 вересня 2013 року. Наказом №31/1-к від 31 жовтня 2013 року, була звільнена з займаної посади. За період роботи їй була нарахована заробітна плата: В вересні 2013 року - 3097,00, сума до видачі після відрахування податків складає - 2506,71 грн. В жовтні 2013 року - 3097,00 грн., сума до видачі після відрахування податків складає - 2506,71 грн. При звільнені їй не в повному обсязі була виплачена заробітна плата за вересень та жовтень 2013 року в сумі 5013,42 грн. Неодноразово зверталася до відповідача з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі, але на даний час заборгованість по заробітній платі не виплачена. З вини відповідача їй завдана моральна шкода . Відповідач не виплатив їй в зазначений термін заробітну плату, що спричинило їй моральні переживання. В порядку ст. 31 ЦПК України уточнила позовні вимоги та просила стягнути невиплачену заробітну плату за період з 01 вересня 2013 року по 31 жовтня 2013 року в сумі 5013,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 жовтня по день винесення рішення суду, витрати на правову допомогу та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Бобро Ю.В., позовні вимоги не визнала, просила відмовити. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №21/1-к від 02 вересня 2013 року, [PERSON] була прийнята на роботу в КП «Експрес» Дніпропетровської міської ради на посаду бухгалтера, провідного спеціаліста.. (а.с.5) Наказом №31/1-к від 31 жовтня 2013 року, [PERSON], була звільнена з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України.(а.с.6) На час звільнення підприємство заборгувало позивачу заробітну плату за вересень-жовтень 2013 в загальній сумі 5013 грн. 42 коп., що підтверджено довідкою підприємства.(а.с.22) За поясненнями сторін, дана заборгованість на день розгляду справи не погашена. Згідно посвідчення від 14.10.2013 року №461 та 01.11.2013 року №467 Комісією по трудовим спорам КП «Експрес» ДМР, було розглянуто трудовий спір за №461,467 за заявою [PERSON] , щодо заборгованості з заробітної плати за вересень та жовтень 2013 року та прийнято рішення зобов'язати адміністрацію підприємства виплатити заборгованість з заробітної плати за вересень 2013 року у сумі 2 532,03грн. та за жовтень 2013 року у розмірі 2532,03 грн. Відповідно до ст.ст. 229, 230 КЗпП України рішення комісії по трудових спорах підлягає виконанню власником або уповноваженим ним органом у триденний строк по закінченні десяти днів, передбачених на його оскарження; у разі невиконання власником або уповноваженим ним органом рішення комісії по трудових спорах у встановлений строк працівникові комісією по трудових спорах підприємства, установи, організації видається посвідчення, що має силу виконавчого листа; на підставі посвідчення, пред»явленого не пізніше тримісячного строку до районного, міського, районного у місті відділу державної виконавчої служби, державний виконавець виконує рішення комісії по трудових спорах у примусовому порядку. 12 листопада 2013 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по заробітній платі та винесено постанову на підставі посвідчення №461 від 14.10.2013 р., та №467 від 01.11.2013 року, що видав КТС «Експрес» ДМР (а.с.31,33). Таким чином, спір про заборгованість по заробітній платі був остаточно вирішений по суті шляхом прийняття відповідного рішення комісією по трудовим спорам, тому позовні вимоги суд вважає безпідставними. Згідно довідки підприємства середньоденна заробітна плата [PERSON], на час звільнення з роботи, з урахуванням обов'язкових платежів складає 140 грн. 00 коп.(а.с.23) Статтею 117 цього ж кодексу встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. З урахування часткового погашення відповідачем суми боргу по заробітній платі перед позивачем, факту отримання позивачем допомоги по безробіттю, а також виходячи з частки, яку розмір середнього заробітку становить у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки в розмірі 12 458,34 грн. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглянувши позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 1000,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягала в тому, що невиплата відповідачем заробітної плати протягом тривалого часу, негативно вплинуло на її здоров'я, емоційний стан, оскільки відсутність коштів потребувало додаткових зусиль для організації її життя, суд вважає що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.237-1 КЗпП позивач має право на стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки через несвоєчасне отримання заробітної плати він ніс моральні переживання. При визначені розміру такої шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань їх тривалість, розмір заборгованості, інші конкретні обставини справи Таким чином, суд з огляду на ступінь, характер ваги моральних переживань позивача, їхню тривалість дійшов висновку про те, що її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних належних доказів, що можуть об'єктивно довести завдання моральної шкоди. На основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також у зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то в силу ст.ст.81, 88 ЦПК України, з Комунального підприємства «Експрес» Дніпропетровської міської ради на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог необхідно стягнути судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial