Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Агро торговий дім «Дніпровський», в якому просила визнати недійсною додаткову угоду від 25 листопада 2009 року до договору оренди № 15 від 10 вересня 2004 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро торговий дім «Дніпровський», на земельну ділянку кадастровий номер 1220386600:02:015:0005, зареєстровану в державному реєстрі земель за № 0410117011472 від 13 серпня 2010 року. В позові зазначає, що їй належить на праві власності земельна ділянка площею 10,5292 га, яка знаходиться в межах території Михайлівської сільської ради, Апостолівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. 10 вересня 2004 року між нею та відповідачем укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Апостолівському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру за № 040711701122 від 22.08.2007 року, строком на пять років. Вказує, що після закінчення договору оренди неодноразово зверталася до відповідача повернути їй вищевказану земельну ділянку, однак відповідач продовжував користуватися землею. На початку 2016 року відповідач повідомив її, що існує додаткова угода, зареєстрована в Державному реєстрі земель за № 041011701472 від 13 серпня 2010 року, якою внесено зміни в договір оренди земельної ділянки про продовження строку дії договору оренди землі до 31.12.2020 року та надано їй вказану додаткову угоду. Вважає, що вищевказану додаткову угоду слід визнати недійсною, оскільки її волевиявлення на укладення договору не було, додаткову угода укладена всупереч чинного законодавства в односторонньому порядку, без її згоди, без погодження з нею істотних умов. Відповідач в своїх запереченнях на позов зазначив, що незважаючи на те, що позивач стверджує про закінчення договору оренди земельної ділянки у 2012 році і вказує, що про існування додаткової угоди вона дізналася лише на початку 2016 року, [PERSON] протягом 2012-2017 років добровільно отримувала орендну плату по договору оренди. Вважає, що до даних правовідносин слід застосувати ст.218 ЦК України, яка визначає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину. Також, вважає, що не підписання додаткової угоди позивачем не може в даних правовідносинах бути підставою для визнання її недійсною. Зазначає, що висновок експерта суперечить Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року за клопотання позивача призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року у звязку з надходженням висновку експертизи поновлено провадження по даній справі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивача додатково пояснила, що після закінчення договору оренди з 2012 року [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення їй земельної ділянки, однак на звернення позивача ТОВ «Агро торговий дім «Дніпровський» відмовляло їй у поверненні земельної ділянки з посиланням на те, що всі документи по договору оренди з позивачем знаходяться у м.Дніпро і тому порядок повернення землі слід узгодити з керівництвом агропромислового комплексу. Зазначила, що пояснення відповідача про отримання позивачем орендної плати не відповідають дійсності, оскільки за 2012-2016 роки [PERSON] плату від відповідача за користування землею не отримувала. У 2017 році після звернення позивача до суду [PERSON] отримала від відповідача кошти за фактичне користування земельною ділянкою за 2017 рік. Просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] пояснила, що вона особисто додаткову угоду до договору оренди не підписувала, згоди на підписання нікому не надавала, неодноразово просила повернути їй земельну ділянку після закінчення договору оренди з 2012 року. Плату за користування земельною ділянкою за 2012-2016 роки не отримувала. В поданих відповідачем до суду відомостях про отримання орендної плати за 2016 рік підпис виконано не нею. Просила позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав з підстав викладених в запереченнях, поданих до суду, в його задоволенні просив відмовити. Пояснив, що доводи позивача про те, що їй не відомо було про додаткову угоду до договору оренди є безпідставними, оскільки позивач отримувала орендну плату в грошовому вигляді та натуральній формі, зокрема з 2012 року по 2017 рік, про що надані докази до суду за 2016-2017 роки, а відомості про отримання орендної плати [PERSON] з 2012 року по 2015 рік ним до суду не надано. Твердження позивача, що підпис у відомостях про отримання орендної плати здійснено не нею і тому вона не отримувала плату за землю, вважає безпідставним, оскільки орендна плата могла передаватися також родичам позивача. Вважає, позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки [PERSON] було відомо про існування додаткової угоди і користування землею відповідачем здійснюється зі згоди позивача. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, зясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 10,5292\~\~га, кадастровий номер 1220386600:02:015:0005, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 9092116 від 06.04.2004 року (а.с.6). 25 листопада 2009 року в с.Михайлівка Апостолівського району Дніпропетровської області між [PERSON] та ТОВ «Агро торговий дім «Дніпровський» укладено додаткову угоду до договору № 15 оренди земельної ділянки від 10 вересня 2004 року, якою внесено зміни в договір оренди землі, зокрема, викладено в новій редакції: п.1 договору, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області і належить орендодавцю на підставі державного акту на право власності на землю від 06.04.2004 року, кадастровий номер 1220386600:02:015:0005; п.8 договору, відповідно до якого земельна ділянка надається в оренду терміном до 31 грудня 2020 року; п.9 договору, відповідно до якого за користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата може сплачуватися орендарем у грошовій або натуральній та відробітковій формі, яка узгоджується і оформлюється між сторонами додатком до договору; п.11 договору, відповідно до якого орендна плата виплачується орендарем до 31 грудня кожного року дії договору оренди. В разі неврожаю з природних причин (посухи, морозів, тощо) строк видачі орендної плати може бути продовжено орендарем до 31 квітня наступного року. Також в новій редакції викладено п.19 договору, відповідно до якого визначено інші умови передачі земельної ділянки в оренду: а) орендарю надається право обміну земельної ділянки на умовах йому відомих, на період дії цього договору по договору обміну; орендарю надається право в межах строку дії цього договору надавати земельну ділянку (або її частину) в суборенду третім особам без зміни цільового призначення і умов цього договору та відповідно до чинного законодавства. Додано в умови договору пункт 8.3. відповідно до якого після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий термін. В разі якщо орендодавець не пізніше ніж за три місяця до закінчення строку дії договору письмово не повідомив орендаря про намір припинення його дії, договір вважається пролонгованим на той же строк та на тих же умовах, кількість пролонгацій не обмежена. У разі закінчення дії договору до закінчення польових робіт термін договору оренди продовжується до повного збирання врожаю. (а.с.10). Згідно відомостей наданих Відділом в Апостолівському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 06 квітня 2017 року за № 3-3/0-0.27-18/131/17 встановлено, що договір оренди землі між ТОВ АТД «Дніпровський» та [PERSON], кадастровий номер 1220386600:02:015:0005 був зареєстрований 22.08.2007 року строком на 5 років, додаткова угода до договору оренди землі між ТОВ АТД «Дніпровський» та [PERSON], кадастровий номер 1220386600:02:015:0005 була зареєстрована 13.08.2010 року, реєстраційний номер 0410117011472, строком на 10 років (а.с.7-9). Згідно з ч.4 ст. 124 ЗК України\~передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1\~ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї сторони може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.3\~ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2\~ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року № 6-48цс15 йдеться про те, що якщо спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, то такий договір був укладений без волевиявлення особи, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті\~203\~та частини першої статті\~215 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що додаткова угода від 25 листопада 2009 року до договору оренди № 15 від 10 вересня 2004 року земельної ділянки кадастровий номер 1220386600:02:015:0005, укладена між нею та ТОВ «Агро торговий дім «Дніпровський» має бути визнана недійсною, оскільки вона її не підписувала. Згідно висновку експерта, за результатами проведення 06.02.2018 року судової почеркознавчої експертизи №545-17 Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис виконаний від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в додатковій угоді від 25 листопада 2009 року до договору оренди землі № 15 від 10 вересня 2004 року виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.81-87). Оскільки в судовому засіданні\~\~на підставі досліджених доказів встановлено, що [PERSON]\~\~не підписувала додаткову угоду від 25 листопада 2009 року до договору оренди земельної ділянки № 15 від 10 вересня 2004 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Агро торговий дім «Дніпровський», тобто не виявляла свою згоду на укладання правочину з такими умовами, то\~\~вказана додаткова угода є недійсною в силу приписів ч.3 ст.\~203\~та ч.1 ст.215 ЦК України. За змістом ч.1 ст.\~319, ч.ч.1,2 ст.\~321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Аргументи представника відповідача про те, що [PERSON] було відомо про існування додаткової угоди та вона надала згоду на її укладення, оскільки позивач та її родичі отримували орендну плату за користування земельною ділянкою є безпідставними, оскільки відповідачем не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували отримання орендної плати позивачем від відповідача відповідно до умов додаткової угоди у п.9 якої встановлено, що орендна плата може сплачуватися орендарем у грошовій або натуральній та відробітковій формі, яка узгоджується і оформлюється між сторонами додатком до договору. Надані до суду представником відповідача відомості про отримання [PERSON] орендної плати вказаним умовам додаткової угоди не відповідають, крім того, копії вказаних документів не засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства, а тому є неналежними та недопустимими доказами у даній справі (а.с.105-112). Крім того, факт отримання позивачем плати за фактичне користування земельною ділянкою не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, оскільки одержання такої плати відбувалося в подальшому після укладення договору і не може впливати на подію укладення правочину, яка мала місце раніше та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому. Твердження представника відповідача про те, що, що до спірних правовідносин слід застосувати норми ст.218 ЦК України, яка визначає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину є помилковими виходячи з наступного. Частиною 1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Однак, у даних правовідносинах позивач просить визнати недійсним правочин в силу приписів ч.3 ст.\~203\~та ч.1 ст.215 ЦК України, а не з підстав недодержання письмової форми правочину. Посилання представника відповідача на те, що висновок експерта суперечить Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року є необґрунтованими, оскільки відповідачем конкретно не вказано в чому полягає така суперечність. Крім того, представником ТОВ «Агро торговий дім «Дніпровський» на спростування висновку почеркознавчої експертизи належних та допустимих доказів суду не надано. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі задоволення позову на відповідача покладаються також інші судові витрати, повязані з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать витрати повязані з проведенням експертизи (ч.2\~ст. 133 ЦПК України). З врахуванням викладеного з відповідача ТОВ «Агро торговий дім «Дніпровський» на користь [PERSON] підлягають стягненню кошти в розмірі 640 грн. за відшкодування сплаченого судового збору та 4952 грн. за відшкодування коштів сплачених позивачем за проведення судової почеркознавчої експертизи. На підставі викладеного та

Outcome: approved