Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.05.2017 року встановлено, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: викрав належний позивачу автомобіль ВАЗ 2103 та завдав матеріальну шкоду на суму 10 201 гривню згідно висновку експерта № 1810 від 17.08.2011 року. Позивач вказує на те, що обвинувачений [PERSON] повністю визнав вину в судовому засіданні, однак матеріальну шкоду не сплатив. [PERSON] вказує, що є пенсіонеркою з мінімальним розміром пенсії і викравши належний їй транспортний засіб обвинувачений унеможливив її спроможність займатися приватним бізнесом, що відповідно призвело до погіршення матеріального стану і способу життя позивачки. Також позивач зазначає, що діями обвинуваченого їй також було завдано непоправну моральну шкоду, що полягає у сильних душевних стражданнях, які вплинули і на стан її здоровя. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] матеріальний збиток, завданий злочином у розмірі 10 201 гривню та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.02.2018 року відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач подав до суду заяву, в якій заперечив проти задоволення позову у зв'язку з тим, що відшкодував позивачу всі задані ним збитки. Вивчивши зміст позову, дослідивши додані до нього письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.05.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 289 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України , а кримінальне провадження щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України закрито. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Дана ухвала не переглядалася та набрала законної сили. Зі змісту зазначеної вище ухвали слідує, що [PERSON] на початку 2007 року, перебуваючи на дворогосподарстві по [ADDRESS] що належить на праві приватної власності громадянці [PERSON], здійснюючи будівельні роботи, в ході розмови з останньою дізнався, що у неї у власності є автомобіль [NUMBER], який знаходився на вищевказаному дворогосподарстві. В подальшому [PERSON] діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, з метою подальшого незаконного збагачення, на початку весни 2007 року, перебуваючи на дворогосподарстві громадянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] скориставшись її відсутністю, шляхом вільного доступу проник до салону автомобіля [NUMBER], привівши двигун у робочий стан, без відома власниці покинув вищевказане дворогосподарство на вказаному транспортному засобі, чим саме заволодів останнім. Згідно висновку експерта № 1810 від 17.08.2011 року вартість автомобіля [NUMBER] станом на 02.04.2008 року бувшого в користуванні з нормативним пробігом 291700 км. може становити 10201 грн. У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 289 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, та закрити кримінальне провадження щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. Як вже попередньо зазначено, в межах кримінального провадження цивільний позов потерпілою [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, був заявлений, однак ухвалою суду залишений без розгляду. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Наведені положення цивільного законодавства повністю узгоджується з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, яким передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, встановлені ст. 1192 ЦК України, серед яких: відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої же якості, полагодження пошкодженої речі тощо); відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, з матеріалів справи вбачається, що винними діями відповідача [PERSON] завдано шкоду позивачу [PERSON] у розмірі 10 201 грн., що встановлено під час розгляду кримінального провадження, підтверджено ухвалою суду у справі. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, ухвала у кримінальній справі має преюдиційне значення у даній цивільній справі. Крім того, згідно з розясненнями, наданими упостанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, цей вирок обовязковий для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, суд приходить до переконання, що факт завдання шкоди позивачеві у розмірі 10 201 грн. неправомірними діями [PERSON] є доведеним та не потребує додаткового доказування. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо повного відшкодування позивачеві завданої шкоди, оскільки таким всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів ( квитанцій, розписок тощо) на підтвердження своїх слів. Вивчивши вимогу позивача щодо стягнення з [PERSON] на її користь моральної шкоди, завданої злочином, у розмірі 50000 гривень, суд приходить до переконання, що вказана обставина не підтверджується жодними належними доказами, які не є також встановленими під час розгляду кримінального провадження, що є підставою для відомови в цій частині. Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт порушення відповідачем її прав, внаслідок чого позивачу було заподіяно матеріальної шкоди, а тому її позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial