Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області (далі ВДВС Михайлівського РУЮ), управління Державної казначейської служби України у Михайлівському районі Запорізької області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області перебувало виконавче провадження відкрите за виконавчим листом № 2/802/174/2012 виданим 6 вересня 2012 року про стягнення в ФГ «Вікторія» на її користь боргу в сумі 1200000 грн. В ході примусово виконання державними виконавцями 30 жовтня 2012 року було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження і 15 серпня 2013 року постанову про повернення виконавчого документа та зняття арештів з майна, які були скасовані в судовому порядку, також ухвалами суду були визнані неправомірними дії держаних виконавців. Таким чином, на думку позивача, з вини державних виконавців ВДВС Михайлівського РУЮ вона була позбавлена можливості стягнути з боржника за виконавчим листом 1200000 грн., які б могли бути нею використані для отримання прибутку за договором депозитного вкладу, сума упущеної вигоди, за наданим позивачем розрахунком, складає 422772,05 грн. Крім того, неправомірними діями державних виконавців, що призвели до невиконання судового рішення протягом тривалого часу, їй було завдано моральну шкоду, що виразилась у тому, що вона була змушена хвилюватися, вживати додаткових зусиль для відновлення порушених прав, неодноразово оскаржувати в судовому порядку дії державних виконавців, безрезультатно вимагати виконати судове рішення. Зважаючи на характер моральних страждань та порушення її нормальних життєвих звязків, моральну шкоду позивач оцінює в 100000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та додатково пояснив, що на теперішній час виконавче провадження перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, проте на думку позивача матеріальну та моральну шкоду їй було завдано саме неправомірними діями державних виконавців ВДВС Михайлівського РУЮ. Щодо розміру матеріальної шкоди представник позивача пояснив, що він міг бути і більшим, але позивач взяла для розрахунку середню ставку процентів по депозитним договорам. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Свої заперечення огрунтовували тим, що під час перебування виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом № 2/802/174/2012, на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, державними виконавцями приймалися всі необхідні виконавчі дії для примусового виконання. Проте виконавчий документ містив суттєві недоліки, у звязку з чим 30 жовтня 2012 року було відмовлено у відкриття виконавчого провадження. Стягувач [PERSON] оскаржила дії державного виконавця і після скасування вказаної постанови виконавчі дії були продовжені, але згодом 15 серпня 2013 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, у звязку із оскарженням ухвали на підставі якої був виданий виконавчий лист. Постанова державного виконавця від 15 серпня 2013 року також була скасована у судовому порядку. Але вказані обставини, на їх думку, не можуть бути підставою для покладення на держаних виконавців обовязку з відшкодування матеріальної та моральної шкоди [PERSON] Крім того, розмір матеріальної шкоди ґрунтується лише на припущеннях, а моральна шкода жодним чином позивачем не доведена. Представник відповідача - управління Державної казначейської служби України у Михайлівському районі Запорізької області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи при її відсутності . Представник відповідача - Державної казначейської служби України, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. Прокурор Коваленко Я.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення (а.с. 167-174), додатково пояснив, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими, оскільки розрахунки позивача є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отриманні певного доходу та не підтверджені відповідними доказами. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки позивач жодним чином не огрунтувала розмір спричиненого моральної шкоди та взагалі не надала доказів її спричинення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заперечення третьої особи (а.с. 151-160). Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, враховуючи наступне: Як встановлено в ході судового розгляду справи, ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 4 травня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до Фермерського господарства «Вікторія», в особі голови [PERSON] про стягнення боргу, було затверджено мирову угоду (а.с. 13-14). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2013 року, вказана ухвала була залишена без змін (а.с. 40-42). 6 вересня 2012 року Василівським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист № 2/802/174/2012 про стягнення боргу з Фермерського господарства «Вікторія» у сумі 1200000 грн. на користь [PERSON], який погашається за графіком: до 1 вересня 2012 року - 200000 грн., з 1 вересня 2012 року до 1 рудня 2012 року - 400000 грн., з 1 грудня 2012 року до 1 вересня 2013 року - 200000 грн., з 1 вересня 2013 року до 1 грудня 2013 року - 400000 грн. (а.с. 15). 10 вересня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] було відкрито виконавче провадження ВП № 34168235 за даним виконавчим листом (а.с. 16). 19 вересня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все майно боржника ФГ «Вікторія» та накладено заборону на його відчуження. 30 жовтня 2012 року начальником відділу ДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області [PERSON], було винесено постанову про перевірку виконавчого провадження №615/8 (а.с. 19-20). Згідно вказаної постанови були скасовані постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 вересня 2012 року та всі інші процесуальні документи по виконавчому провадженню №615/8, а також зобовязано державного виконавця Кабу Ю.О. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. На підставі викладеного, 30 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області Кабою Ю.О. було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/802/174/2012 (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) (а.с. 21-22). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2013 року було визнано дії начальника ВДВСМихайлівського РУЮ [PERSON] щодо винесення постанови про перевірку виконавчого провадження № 615/8 від 30 жовтня 2012 року та дії старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 34168235 (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 30 жовтня 2012 року - неправомірними, постанову начальника ВДВСМихайлівського РУЮ [PERSON]А про перевірку виконавчого провадження 615/8 від 30 жовтня 2012 року та постанову старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 34168235 (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 30 жовтня 2012 року - визнано неправомірними та скасовано, а також зобовязано старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] провести виконавчі дії відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 вересня 2012 року ВП № 34168235 (а.с. 23-27). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2013 року вказана ухвала була залишена без змін (а.с. 28-35). 26 квітня 2013 року начальником ВДВС Михайлівського РУЮ було скасовано документ «Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 30.10.2012 року, що видала [PERSON]О.»(а.с. 38). Виконавчі дії за виконавчим провадженні були продовжені, так, 20 травня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] було винесено постанову про арешт всього майна боржника ВГ «Вікторія» та встановлено заборону на його відчуження. Проте, 15 серпня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] були винесені постанови про повернення виконавчого документа та звільнення з-під арешту рахунків та всього майна боржника ВГ «Вікторія». Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2013 року було визнано дії старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ [PERSON] щодо винесення постанови від 15 серпня 2013 року у виконавчому провадженні № 34168235 про повернення виконавчого документа - неправомірними, вказану постанову визнано неправомірною та скасовано; визнано незаконними та скасовано постанови старшого державного виконавця ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області Богданової Т.В. від 15 серпня 2013 року про звільнення з-під арештів рахунків боржника та всього майна боржника; зобовязано ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області відновити виконавче провадження № 34168235 з примусового виконання виконавчого документа № 2/802/174/2012 від 4 травня 2012 року, виданого 6 вересня 2012 року Василівським районним судом Запорізької області (а.с. 43-49). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року, вказана ухвала була залишена без змін (а.с. 50-54). 7 березня 2014 року начальником ВДВСМихайлівського РУЮ Запорізької області [PERSON]А на імя начальника Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області [PERSON] була подана заява про самовідвід начальника та всіх держаних виконавців ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області (а.с. 57-58). Заява про самовідвід була обґрунтована тим, що рішення, дії, бездіяльність державних виконавців оскаржуються сторонами, це в свою чергу є перепоною у виконанні судового рішення, цим сторони виконавчого провадження психологічно тиснуть на державних виконавців ВДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області, що призводить до виникнення «неприязних відносин» між посадовими особами ВДВС та сторонами провадження, і може вплинути на обєктивність та неупередженість при прийняті рішень та вчиненні дій у виконавчому проваджені. 18 березня 2014 року постановами начальника Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Запорізькій області [PERSON] заяву [PERSON] було задоволено та матеріали виконавчого провадження № 34168235 було передано на виконання до Управління ДВС Головного управління юстиції в Запорізькій області (59-62). Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалені судами іменем України є обовязковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу від 04.11.1950р., яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шматько проти України», заява 60750/00). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються ЦК України главою 82 «Відшкодування шкоди», Законом України «Про виконавче провадження», зокрема частиною 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України якими передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, незалежно від його вини. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний звязок між ними. Так, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному субєктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих субєктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обовязковий, односторонній). Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у звязку з прийняттям зазначеними субєктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. За положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно з частиною другою статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження»збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Як розяснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Як вже зазначалося вище, ухвалами Василівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2013 року та 15 листопада 2013 року, які набрали законної сили, були визнанні незаконними дії держаних виконавців ДВС Михайлівського РУЮ та скасовані відповідно постанова про відмову у відкритті виконавчого провадженні від 30 жовтня 2012 року та постанова про повернення виконавчого документа і звільнення майна з-під арешту від 15 серпня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, фактичні обставини встановлені судом, на підставі представлених сторонами доказів, дають можливість суду дійти висновку, що державні виконавці ДВС Михайлівського РУЮ дійсно вчиняли дії під час примусово виконання виконавчого листа № 2/802/174/2012, що в подальшому відповідними судовими рішеннями були визнанні неправомірними, що вказує на обґрунтованість звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Разом з тим, суд вважає, що предявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Позивач [PERSON] обґрунтовує розмір матеріальної шкоди як упущену вигоду, яку б вона отримала якби державні виконавці стягнули з ФГ «Вікторія» на її користь суму боргу 1200000 грн. Розмір збитків в сумі 422722,05 грн. позивачем обґрунтовується власноруч зробленим розрахунком (а.с. 64) та роздруківкою вартості строкових депозитів за даними статистичної звітності банків України (а.с. 65, 70-85). Проте суд не може прийняти вказані документи в якості належних та допустимих доказів розміру спричинених збитків, враховуючи, що розрахунки позивача є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отриманні певного доходу та не підтверджені відповідними доказами. Крім того, частиною 1\~статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. З конструкції ст. ст. 1173,1174 ЦК України вбачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють знищення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від обєкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитком. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, відшкодування збитків це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого субєкта правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Судом встановлено, що розмір збитків був вирахуваний позивачем із суми боргу 1200000 грн., обовязок сплати якого покладено саме на боржника ФГ «Вікторія». Позивачем не доведено, що сума процентів які б вона могла б отримати за депозитним договором, є упущеною вигодою, оскільки [PERSON] не доведено можливість одержання нею реальних доходів, якби її права не були порушені з боку саме державних виконавців ДВС Михайлівського РУЮ. Всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б вказували, що внаслідок неправомірних дій саме державних виконавців ДВС Михайлівського РУЮ вона була позбавлена можливості на отримання реального доходу. Стягнення суми упущеної вигоди з державного бюджету фактично означає заміну сторони виконавчого провадження та покладення на державний бюджет відповідальності за\~зобовязаннями\~боржника ФГ «Вікторія». Доводи позивача щодо неправомірної бездіяльності державних виконавців в частині не здійснення опису та арешту рухомого майна, судом не беруться до уваги, оскільки вказані обставини не були підтверджені в ході судового розгляду справи жодними доказами. При таких обставинах предявлені позовні вимоги в частині стягнення завданої матеріальної шкоди є недоведеними, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 цієї ж статті: моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р.\~\~ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, розяснено, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Протиправність дій державних виконавців ВДВС Михайлівського РУЮ встановлена відповідними судовими рішеннями, що набрали законної сили, а саме: ухвалами Василівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2013 року та 15 листопада 2013 року, якими дії державних виконавців були визнанні неправомірними, а постанови скасовані. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини мають для суду преюдиційне значення. Суд приходить до висновку, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача ВДВС Михайлівського РУЮ, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у вимушеній необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя, у необхідності внесення змін у сформований життєвий уклад з метою знаходження часу та можливостей для захисту порушених прав шляхом звернень до суду з метою оскарженням незаконних постанов державних виконавців, та відстоюванні своєї позиції в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції. Однак будь-яких доказів, що державними виконавцями при виконанні вказаного виконавчого провадження щодо позивачки вчинялись інші неправомірні дії, крім встановлених судом, не було надано. Також суду не надано підтвердження, що внаслідок неправомірних дій державних виконавців, була принижена честь та гідність і ділова репутація позивача; погіршився стан її здоровя. При цьому, суд також бере до уваги ту обставину, що державними виконавцями ВДВС Михайлівського РУЮ все ж таки вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання судового рішення, за виконавчим листом № 2/802/174/2012 виданого 6 вересня 2012 року про стягнення в ФГ «Вікторія» на її користь боргу в сумі 1200000 грн. З урахуванням обставин справи, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що сума в 2000 грн. буде співрозмірною із заподіяною моральною шкодою та достатньою для компенсації заподіяної моральної шкоди позивачу. Оскільки шкода завдана посадовими особами державної виконавчої служби під час проведення виконавчих дій, вона підлягає відшкодуванню державою в особі Державної казначейської служби України, за рахунок державного бюджету України. Згідно з ч.1ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню\~\~понесені та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial