Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про повернення боргу, в якому просить стягнути на свою користь з [PERSON] грошові кошти у розмірі 165 000,00 грн., а також судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 03 вересня 2014 року вона позичала [PERSON] грошові кошти у розмірі 150000,00 грн. строком до 01 лютого 2015 року. На підтвердження укладання договору позики [PERSON]. видав розписку. Відповідач, до теперішнього часу, не повернув позику, у зв'язку з чим та з урахуванням штрафних санкції, борг [PERSON]. згідно договору позики від 03 вересня 2014 року складає 165000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви представник позивача просить справу розглядати у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі, з підстав, наведених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви представник позивача просить справу розглянути у відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Суд встановив, що 03 вересня 2014 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 150 000, 00 грн. (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок), про що останнім 03 вересня 2014 року було власноручно написана розписка про їх отримання Згідно змісту розписки, [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути суму позики у розмірі 150000,00 грн. до 01 лютого 2015 року, а у разі несвоєчасного повернення зобов'язання сплатити штраф в розмірі 15000,00 грн. Місце виконання зобов'язання є місце проживання [PERSON] У зв'язку з зазначеним, суд дійшов висновку, що дії позивача та відповідача мають розглядатися як укладення договору позики, що є чинним з моменту передання позивачем відповідачу грошей, відповідно до розписки, а відтак на підставі ст. ст. 11, 509 ЦК України у відповідача виникло зобов'язання з повернення отриманої ним у борг суми грошей. Позивач зазначає, що у зв'язку з відсутністю дій з боку відповідача по поверненню позики, вона була змушена звертатися до суду з відповідним позовом. Згідно поданої до канцелярії суду письмової заяви від 15.05.2015 року Вхід. №39138/15, представник відповідача визнав позовні вимоги, тобто визнав обставини зазначені в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема: з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань, які виникли в нього внаслідок укладання договору позики від 03 вересня 2014 року перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В матеріалах справи наявні документи підтверджуючі судові витрати понесені позивачем при розгляді справи, а саме: квитанція № 0.0. 372622297.1 від 14.04.2015 року про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1650,00 грн. (одна тисяча шістсот п'ятдесят гривень 00 копійок). На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved