Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що перебувала в трудових відносинах із відповідачем з 9 квітня 2013 року (наказ №17 від 9 квітня 2013 року) по 5 листопада 2013 року (наказ №52 від 5 листопада 2013 року). Після звільнення з роботи всупереч вимогам ст.. 116 КЗпП України в день звільнення позивачці не було виплачено належних їй грошових сум заробітку. 24 вересня 2014 року Драбівським районним судом виданий судовий наказ про стягнення із відповідача на користь [PERSON] 754, 12 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Заборгованість по заробітній платі не виплачена ні в добровільному ні в примусовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити повністю. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи в судове засідання не з»явився, не повідомивши суд про причини неявки. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного: Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах із відповідачем з 9 квітня 2013 року (наказ №17 від 9 квітня 2013 року) по 5 листопада 2013 року (наказ №52 від 5 листопада 2013 року). Після звільнення з роботи всупереч вимогам ст.. 116 КЗпП України в день звільнення позивачці не було виплачено належних їй грошових сум заробітку. 24 вересня 2014 року Драбівським районним судом виданий судовий наказ про стягнення із відповідача на користь [PERSON] 754, 12 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Згідно зі ст.. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно зі ст.. 117ч1 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи та послуги у порядку, встановленому законодавством. Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 визначив, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться у відповідності до ст.. 34 Закону «Про оплату праці» і Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджено Постановою КМУ від 20.12.1997 року №1427). Компенсаційна складова втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати за період часу з листопада 2013 року по 19 січня 2015 року (дати звернення із позовом до суду ) складає 1 645, 98 грн., а розмір середньої заробітної плати за весь час її затримки за вказаний період становить 16 583, 20 грн. У відповідності до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що невиплата протягом одного року належної позивачеві заробітної плати принесла йому моральні страждання та змушувала докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved