Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з урахуванням уточненої позовної заяви, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ј частини сплачених коштів\~за житлово-комунальні послуг та теплопостачання в розмірі 3526,26 грн., з них: житлово-комунальні послуги ОСББ «Вулик» - 1145,23 грн., послуги теплопостачання 2381,03 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної) власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № 32696 від 16.08.1999 року. Квартира [ADDRESS] є трикімнатною квартирою, житловою площею 42,7 кв.м., в тому числі: 1-а кімната - житловою площею 12,7 кв.м.; 2-а кімната - житловою площею\~12,7\~кв.м.; 3-а кімната - житловою площею 17,2 кв.м.; кухня - площею 8,7 кв.м.; вбиральня 1,0 кв.м.; ванна кімната - площею - 2,6 кв.м.; коридор 13,1 кв.м.; балкон 1 1,0 кв.м.; балкон 2 - 1,5 кв.м.; балкон 3 1,5 кв.м. загальна площа квартири 77,7 кв.м. В вищевказаній квартирі зареєстровані та мешкають позивач, доньки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто за вищевказаною адресою зареєстровані чотири особи, та сплата за комунальні послуги за житло нараховуються з урахуванням зареєстрованих осіб. Позивач будучи співвласником вищевказаної квартири, уклала відповідні договори про надання комунальних послуг, та своєчасно сплачувала кошти за комунальні послуги. За період з 01.08.2014 року по 31.08.2017 року позивачем було сплачено: за житлово-комунальні послуги ОСББ «Вулик» в розмірі 4540,65 грн. та за теплопостачання в сумі 9343,87 грн. А тому вважає, що відповідач як співвласник квартири повинен позивачеві відшкодувати 1/4 частину сплаченої позивачем суми у розмірі 3526,26 грн. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона позов підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, \~судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3\~ст.128 ЦПК України\~судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5\~ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК\~Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно\~ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями\~263\~і\~265цього\~Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до\~ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому\~статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). У ході судового розгляду встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної) власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № 32696 від 16.08.1999 року. З копій квитанцій та розрахунком, наданих позивачем, вбачається, що позивачем за період з 01.08.2014 року по 31.08.2017 року позивачем було сплачено: за житлово-комунальні послуги ОСББ «Вулик» в розмірі 4540,65 грн. та за теплопостачання в сумі 9343,87 грн. Позивач зазначає, що відповідач не приймає участі в оплаті інших житлово-комунальних послуг (тепло та газопостачання). Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; Згідно ч. 1\~ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4)послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 5. ч. З\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1\~ст. 360 Цивільного кодексу України\~встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до\~ст. 541 Цивільного кодексу України\~солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 4\~ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регресу) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Отже, відповідно до наданих позивачем копій квитанцій загальна сума коштів, сплачених позивачем за комунальні послуги становить 13884 грн. 52 коп. Тому в силу ст.ст.\~360,\~544 ЦК України, у порядку регресу з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на оплату комунальних послуг в сумі 3526 грн. 26 коп., що становить 1/4 частину від загальної суми сплачених позивачем коштів відповідно його частки у праві власності на квартиру, у звязку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1\~ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1\~ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6\~ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2\~ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до\~ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у позові, поясненнях, а також представлені позивачем докази, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як відповідачем не надано відзиву на позов із запереченнями щодо заявлених вимог, а також доказів на спростування позовних вимог.\~\~\~\~ Таким чином, позивачем доведено факт порушення її прав з боку відповідача. При цьому, суд констатує той факт, що відповідач не був позбавлений можливості та права подавати докази та доводити перед судом їх переконливість, проте, проігнорувала пропозицію суду надати відзив із запереченнями щодо позову, не довівши, таким чином, належними та допустимими доказами відсутність підстав для повернення позивачеві сплачених нею коштів за житлово-комунальні послуги. У звязку з тим, що рішенням СМЕК серія ААА № 219015 від 02.10.2015 року, [PERSON] встановлено 2 (другу) групу інвалідності безтерміново, з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Крім того, виходячи з вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави, а саме судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved