Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, в обґрунтування якої вказала, що її батько [PERSON], [INFO], мешкав на тимчасово окупованій території України в сел.Шлях Ілліча м.Макіївки Донецької області. 05.05.2019 у м.Макіївці її батько помер та його було поховано на непідконтрольній українській владі території. Оскільки документи про смерть батька були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні державної реєстрації смерті її батька відмовив. З метою державної реєстрації смерті свого батька заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON], померлого 05.05.2019 у м.Макіївка Донецької області. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, вказала, що вона постійно проживала удвох з батьком в с.Шлях Ілліча Кіровського району м.Макіївки Донецької області. Батько помер у віці 91 року дома від крововиливу, поховали його на місцевому кладовищі «Лісне» 06.05.2019. Представник заінтересованої особи Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до судового засідання не зFявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши заявника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.В. є донькою [PERSON], про встановлення факту смерті якого подана заява, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та народження заявниці. За даними паспорту громадянина України серії ВВ F 798215 [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. За даними паспорту громадянина України серії ВЕ F 473840 [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Заявник [PERSON] з 04.09.2017 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м.Макіївка Донецької області до м.Мирноград Донецької області, що підтверджується відповідною довідкою територіального управління соціального захисту населення від 04.09.2017 F 000316515. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 06.05.2019 Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [PERSON], [INFO], помер 05.05.2019 у віці 91 років у Кіровському районі м.Макіївка, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений відповідний запис від 06.05.2019 за F 751. Причиною смерті [PERSON], померлого 05.05.2019 у себе дома в сел.Шлях Ілліча, м.Макіївка Донецької області, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть F 231 і доданою до нього довідкою комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги F 5 міста Макіївка» від 06.05.2019 стала хронічна серцева-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією. Згідно з договором на організацію та проведення поховання F 247/12 від 06.05.2019, укладеного з державним підприємством «Рітуал», [PERSON] 06.05.2019 було поховано на кладовищі «Лісне». На долучених до справи фотосвітлинах зафіксовано місце поховання з записом на могилі «[PERSON] 06.10.1927 F 05.05.2019». Допитана у суді свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт смерті [PERSON], вказавши, що вона особисто була присутня на його похованні 05.05.2019. Дідусь помер у віці 91 років у себе дома в с.Шлях Ілліча м.Макіївкиа. Помер від старості, поховали його на місцевому кладовищі в м.Макіївка. Відповідно до листа Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15.05.2019 за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON], [INFO], не виявлено. Смертьфізичної особи відповідно до ч.3 ст.49 ЦК України підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З огляду на п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 F 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Судом встановлено, що Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області своїм листом від 15.05.2019 відмовив у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки подане заявником свідоцтво про смерть серії ДНР F 134389 видане 06.05.2019 Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, яке не є територіальним органом Міністерства юстиції України. Відповідно до ст.17 ч.ч.1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровFя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Указом Президента України від 14.11.2014 F 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» Кабінету Міністрів доручено ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій, представництв; евакуації працівників; вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції на роботу в іншу місцевість. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 F 1085 м.Макіївка є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, у звFязку з чим їх зобовFязано переміститися в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Згідно за наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 F 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. Установа, якою було видане свідоцтво про смерть [PERSON], не була переміщена на територію, яка контролюється органами державної влади України, отже наданий суду документ про смерть батька заявника виданий органом, створеним не відповідно до вимог українського законодавства, і не може бути взятий до уваги органом, що здійснює реєстрацію юридичних фактів. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті її батька. Надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Отже, сукупність досліджених доказів надає суду зробити висновок про доведеність факту смерті [PERSON], померлого 05.05.2019, у звFязку з чим вимоги заявника підлягають задоволенню у повному обсязі. Встановлення даного факту необхідне заявнику для державної реєстрації смерті батька та для реалізації її майнових та особистих немайнових прав. На підставі законів України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14.11.2014 F 875/2014, постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 F 595, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 F 1085-р,

Outcome: approved