Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить суд винести рішення та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 29 травня 1997 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири. Вказана домовленість була досягнута шляхом пропозиції відповідача придбати у неї квартиру [ADDRESS] за ринковою вартістю на час укладення договору купівлі-продажу. В подальшому позивачем було передано відповідачу грошові кошти відповідно до домовленості в рахунок погашення вартості квартири та проведено розрахунок у повному обсязі та [PERSON] написала розписку, відповідно до якої продала [PERSON] належну їй квартиру та претензій будь якого характеру до позивача не має. Як вказує [PERSON] відповідач передала їй правовстановлюючі документи на квартиру, після чого я позивач почала проживати у вказаній квартирі. Вказує, що за домовленістю між ними, даний договір купівлі-продажу сторони в подальшому мали б посвідчити нотаріально та всі витрати на переоформлення будинку мали бути б покладені на обидві сторони в рівних частинах та в подальшому [PERSON] прийняла пропозицію позивача щодо належної реєстрації укладеного між ними договору, однак у зв'язку з недійсністю її паспорту в законному порядку зареєструвати право власності [PERSON] на спірне майно не мали можливості. При цьому позивач зазначає, що за домовленістю між нею та відповідачем [PERSON], остання після заміни паспортного документа, мала б повторно з'явитися для нотаріального посвідчення укладеної між ними угоди, однак при зверненні до неї з питань правового врегулювання укладеного між договору, остання відповіла небажанням витрачати час, кошти та своє здоров'я на паперову тяганину, вказавши що належним чином зареєструють договір купівлі-продажу пізніше. На даний час [PERSON] має намір зареєструвати належним чином своє право власності на вказане нерухоме майно, однак в позасудовому порядку вирішити дане питання не має можливості, оскільки відповідач не бажає виконувати свої домовленості за договором від 29.05.1997 року, а уповноваженими органами не визнається її право власності на вказане майно, через невідповідність документів, що посвідчують її право власності. Разом з тим, позивач вказує, що у спірній квартирі вона почала проживати одразу ж після передачі грошових коштів продавцеві, тобто з травня 1997 року. Вказаною квартирою [PERSON] відкрито володіє, користується та розпоряджається понад 17 років, здійснює капітальний та поточні ремонти, облаштовує для комфортного проживання. Таким чином, виходячи зі змісту ст.. 344 ЦК України вважає, що є особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти спірним нерухомим майном протягом десяти років, внаслідок чого вважає, що у відповідності до вищевказаної норми права є особою, яка набула право власності на це майно (набувальна давність). У судовому засіданні позивач свої вимоги повністю підтримала, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні правовідносини. [PERSON], [INFO], починаючи з 1997 року проживає в квартирі [ADDRESS] Дану квартиру нею було придбано за усним договором купівлі-продажу укладеним між нею та [PERSON] 29 травня 1997 року. Відповідно до розписки наданою позивачем, після досягнення домовленостей з приводу купівлі-продажу відповідач отримала обумовлену сторонами суму грошових коштів за нерухоме майно та жодних претензій з приводу вищезазначеної квартири не має. В даний час продовжує проживати у вказаному житлі, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонт, тобто, вважаючи себе власником даного майна, виконує всі дії що випливають із змісту права власності. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї немає. На даний час має намір зареєструвати належним чином своє право власності на вказаний будинок, однак в позасудовому порядку вирішити дане питання не має можливості, оскільки наявні у нього правовстановлюючі документи не визнаються уповноваженими на здійснення реєстрації органами державної влади. Право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту. А тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, що мають значення для правильного визначення поняття є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння і його: безперервність, тобто термін володіння. За час проживання, володіння, користування квартирою [ADDRESS] позивач здійснювала капітальний ремонт будівлі (заміна вікон, внутрішні ремонтні роботи), несла усі витрати по його виконанню, здійснювала оплату за комунальні послуги, укладала договори на їх надання. Судом встановлено, що позивач ніколи не вживала ніяких заходів, спрямованих на приховання факту володіння майном від третіх осіб, у тому числі сумлінно виконувала обов'язки, що належать власнику житлового будинку, зокрема зі сплати встановлених законом обов'язкових податків і зборів, а також інших платежів, що підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних послуг, укладала від свого імені в якості власника договори про надання вказаних послуг. Протягом всього періоду володіння квартирою ніхто не оскаржував її право володіння та користування цим майном. При цьому протягом вищевказаного періоду вона володіла квартирою безперервно, як своїм власним майном. Згідно ст. 344 ЦК України в редакції 16.01.2003 року особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п.8 Заключних та Перехідних положень ЦК України правила статті 344 про набувальної давності поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до вступу в законну силу даного Кодексу (до 01.01.2004 року). Позивач сумлінно заволоділа майном і продовжує відкрито і безперервно володіти ним протягом 18 років, тобто з 1997 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України передбачає «кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю ...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». Вважаючи, що позивач проживає у вказаній квартирі понад 18 років, осіб, що заперечують її право немає, суд, вважає, що позивач став власником зазначеного майна в силу набувальної даності. На підставі викладеного та

Outcome: approved