Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS] , право власності на яку набула на підставі договору купівлі-продажу квартири. До набуття нею права власності, квартира належала ТОВ «Юрфактор Сервіс» на підставі свідоцтва на право власності від 30.07.2020 року виданого приватним нотаріусом КМНО Чорней В.В. Попереднім власником квартири, від якого право власності перейшло до ТОВ «Юрфактор Сервіс», був [PERSON] , який втратив право користування внаслідок припинення його права власності на квартиру. Позивач вказує, що відповідач являється членом родини колишнього власника цієї квартири. На даний час відповідач залишається зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , чим перешкоджає їй в реалізації своїх прав власника. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 15, 16). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] , який також є представником третьої особи ТОВ «Юрфактор Сервіс», підтримав позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що у спірній квартирі він не проживає на протязі декількох років, а саме з зими 2019 року, оскільки мешкає за іншою адресою. З реєстраційного обліку у спірній квартирі не знявся через брак часу займатися вказаним питанням. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 717 (а.с. 6-6 зв.). Про обставини не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] свідчить акт від 02.03.2021 року (а.с. 8). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно положень ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Частиною 2 ст. 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як зазначає позивач, відповідач являється членом сім`ї колишнього власника квартири та ніяких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між ними не існує, а реєстрація відповідача у квартирі порушує її права як власника квартири. 15 травня 2017 року Верховним Судом України за результатами розгляду цивільної справи № 734/387/15-ц винесено постанову в якій зробив висновок, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач не являється членом сім`ї позивача, у спірній квартирі не проживає, угода щодо користування жилим приміщенням між сторонами не укладалась, майно відповідача у квартирі позивача не знаходиться, що визнано відповідачем під час розгляду справи, тому відсутні правові підстави для користування [PERSON] спірним житловим приміщенням, реєстрація останнього порушує права позивача, як власника квартири. З урахуванням зазначеного та беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, позов підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved