Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та на земельну ділянку площею 0,1442 га, яка для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті матері [PERSON] прийняла у спадщину земельні ділянки загальною площею 0,66 га, які надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Для належного оформлення своїх прав на нерухоме майно [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] , яка відмовила у державній права власності, у зв`язку з невідповідністю площ земельних ділянок. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 48, 49, 51, 52). [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 53). Відповідач - Котелевська селищна рада Полтавської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 50). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про причини неявки суд не повідомило, пояснення щодо позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надало. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину серії ВАМ №908791 від 12.09.2003 року, реєстраційний номер 2157, спадкова справа №316/486, [PERSON] отримала у спадщину жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та приватизовані земельні ділянки у розмірі 0,66 га, які надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, і належали померлій [PERSON] (а.с. 8). Земельні ділянки загальною площею 0,66 га, які надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території [ADDRESS], [ADDRESS] , належали [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ №054700, що виданий 01.10.1997 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №635 (а.с. 9). Відповідно до довідки виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №298 від 12.06.2020 року, земельна ділянка площею 0,33 га, згідно державного акта на право на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ №054700, що виданий 01.10.1997 року Котелевською селищною радою Полтавської області, що належала покійній [PERSON] , знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка площею 0,33 га, згідно державного акта на право на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ №054700, що виданий 01.10.1997 року Котелевською селищною радою Полтавської області, що належала покійній [PERSON] , знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), та надана для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 54). Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] № [NUMBER] й №51112787 від 13.02.2020 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на спірні земельні ділянки - кадастровий номер 5322255100:30:004:2452, кадастровий номер 5322255100:30:004:2450, з підстав невідповідності площ, що вказані у витязі із державного земельного кадастру про земельну ділянку та свідоцтві про право на спадщину за законом від 12.09.2003 року, державному акті на право приватної власності на землю від 01.10.1997 року (а.с. 10, 11). Згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.06.2018 року, від 04.07.2018 року, площа земельної ділянки, яка надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5322255100:30:004:2450, місце розташування [ADDRESS] , становить 0,1442 га (а.с. 13-15), площа земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5322255100:30:004:2452, місце розташування [ADDRESS] , становить 0,1500 га (а.с. 16-18). Відповідно до довідки Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 07.02.2020 року №65/109-20, на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1442 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] » та «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області» було здійснено державну реєстрацію двох земельних ділянок та надано витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5307513752018 від 21.06.2018 року площею 0,1442 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5322255100:30:004:2450, та НВ-5307558672018 від 04.07.2018 року площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5322255100:30:004:2452 (а.с. 12). Як вбачається з «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1442 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32-44) та «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області» (а.с. 19-31), завданням на складання технічної документації із землеустрою є роботи з встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. За матеріалами кадастрової зйомки обчислена фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 0,1500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 21), та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 0,1442 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с. 34). Місцеположення точок повороту зовнішніх меж земельної ділянки детально досліджено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності [PERSON] та узгоджено з суміжними землекористувачами, про що складені відповідні акти, які додані в складі технічної документації (акти приймання-передачі межових знаків на зберігання від 18.04.2018 року) (а.с. 24, 38). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 року №561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 року №561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.1992 року №2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року №449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ №2201 (з 23.06.1992 року по 08.01.2004 року), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно з ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Зміна вимог державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали державним стандартам, нормам та правилам, технічним регламентам. Згідно з абз. 3 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. Суд вважає, що [PERSON] на законних підставах набула право власності на спірні земельні ділянки, але в зв`язку з розбіжностями в правовстановлюючому документі на земельні ділянки та у витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, технічній документації із землеустрою, що виникли в зв`язку з визначенням фактичної площі земельних ділянок в натурі, позивач не має можливості зареєструвати своє право власності; та визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки, не призведе до порушення прав суміжних землевласників та територіальної громади селища. Визнання відповідачем пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved