Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Черкаська філія товарної біржі Українська біржа нерухомості, Приватний нотаріус Левицька Руслана Валентинівна про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що 29.10.1997 між нею та [PERSON] , від імені якого на підставі Доручення, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою А.В. від 11.09.1997 за № 1734, діяла [PERSON] , з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу № 432-2 від 29.10.1997 щодо придбання об`єкту нерухомості, а саме житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 34,3 кв.м. Віповідно до п. 2 Договору квартира належить відповідачу на підставі Свідоцтва на право власності на житло, що видане органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси від 20.09.1995. Квартира зареєстрована в Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації і записана в реєстраційну книгу № 15 «Д» під номером 568. Згідно пунктів 3 і 4 Договору інвентаризаційна вартість квартири згідно довідки-характеристики ЧООБТІ від 06.10.1997 року складає 5397 гривень. Квартира оцінюється за згодою сторін і продається за 9700 гривень. Вказану суму повірений продавця отримав від покупця повністю до реєстрації договору на Біржі, що підтверджується розпискою на договорі. Пункт 5 Договору свідчить, що покупець набуває права власності на квартиру з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Договір підлягає реєстрації в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (п. 11 Договору). Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.1997, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 29.10.1997, за реєстраційним № 432-2. Згідно довідки-характеристики КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2021 № 2333 о за нею 04.11.1997 зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 432-2 від 29.10.1997. Також у вказаному договорі вказувалося, що даний договір зареєстровано на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно протоколу відкритих торгів № 2 від 29.10.1907 та на підставі ст. 15 Закон України «Про товарну біржу», не підлягає нотаріальному посвідченню. У липні 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Левицької Р.В. з метою відчуження належної їй квартири, проте отримала постанову про відмову у вчинені правочину з підстав того, що вказаний договір не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, оскільки сторонами договору не було додержано вимог ст. 227 УК УРСР в частині його нотаріального посвідчення. На час укладання договору купівлі-продажу у 1997 році їй не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Нині не можу розпоряджатися своїм майном, проте вважає, що умови Договору сторонами були повністю виконані. Нею було сплачено вартість проданого майна, а відповідачем передано їй ключі та документи від квартири, здійснено виписку з помешкання всіх членів сім`ї. Таким чином, при вчинені цього правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним, вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України у 1997 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1997 році, і в відмові нотаріуса визнавати на даний час правочин дійсним, вона змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїм прав. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 432-2 від 29.10.1997 року за адресою: [ADDRESS] , укладений на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) між [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не звертався. Представник Черкаської філії товарної біржі Українська біржа нерухомості в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Левицька Руслана Валентинівна в судове засідання не з`явилась, скерувала заяву про розгляд даної справи без її участі. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 29.10.1997 між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого на підставі Доручення, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою А.В. від 11.09.1997 за № 1734, діяла [PERSON] , з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу № 432-2 від 29.10.1997 щодо придбання об`єкту нерухомості, а саме житлового приміщення (квартири) за адресою: [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 34,3 кв.м. Віповідно до п. 2 Договору квартира належить відповідачу на підставі Свідоцтва на право власності на житло, що видане органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси від 20.09.1995. Квартира зареєстрована в Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації і записана в реєстраційну книгу № 15 «Д» під номером 568. Згідно пунктів 3 і 4 Договору інвентаризаційна вартість квартири згідно довідки-характеристики ЧООБТІ від 06.10.1997 року складає 5397 гривень. Квартира оцінюється за згодою сторін і продається за 9700 гривень. Вказану суму повірений продавця отримав від покупця повністю до реєстрації договору на Біржі, що підтверджується розпискою на договорі. Пункт 5 Договору свідчить, що покупець набуває права власності на квартиру з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Договір підлягає реєстрації в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (п. 11 Договору). Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.1997, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 29.10.1997, за реєстраційним № 432-2. Згідно довідки-характеристики КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2021 № 2333 о за нею 04.11.1997 зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 432-2 від 29.10.1997. Також у вказаному договорі вказувалося, що даний договір зареєстровано на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно протоколу відкритих торгів № 2 від 29.10.1907 та на підставі ст. 15 Закон України «Про товарну біржу», не підлягає нотаріальному посвідченню. У липні 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Левицької Р.В. з метою відчуження належної їй квартири, проте отримала постанову про відмову у вчинені правочину з підстав того, що вказаний договір не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, оскільки сторонами договору не було додержано вимог ст. 227 УК УРСР в частині його нотаріального посвідчення. На час укладання договору купівлі-продажу у 1997 році позивачу не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Оскільки договір було укладено 29.10.1997, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 4 ЦК УРСР 1963 року визначає, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з угод. Згідно із ст. 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Зі змісту ст. 224 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 29.10.1997 року за реєстраційним № 432-2 може бути визнаний судом дійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved