Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 12 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07.09.2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну дитину. Позивач зазначає, що донька проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач несистематично надає матеріальну допомогу на утримання дитини. За словами [PERSON] , в жовтні місяці 2020 року між сторонами досягнута усна домовленість про сплату відповідачем на утримання доньки не менше 12 000 грн. в місяць, однак за жовтень-листопад 2020 року [PERSON] сплатив аліменти в загальній сумі 4 000 грн. Позивач вказує, що відповідач є засновником та керівником підприємств ПП «Матрикс» та ТОВ «Матрикс Груп», має на праві спільної сумісної власності нерухоме майно, яке придбано за кошти родини, а саме: квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1486 га по [ADDRESS] (об`єкт незавершеного будівництва, 40% готовності) по [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , а також 1/2 частину квартири [ADDRESS] . За даними позивача, дохід відповідача від діяльності підприємств обраховується не менше 100 000 грн. в місяць. За змістом позову, розмір аліментів був визначений [PERSON] із урахуванням потреб дитини, яка звикла жити в родині, де середньомісячні витрати на дитину складають не менше 12 000 16 000 грн. в місяць. Позивач зазначає, що працює в КП «Лікарня №2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради на посаді медичної сестри та її дохід складає 7 500,00 грн., що є недостатнім для забезпечення належного рівня утримання спільної дитини, до якого вона звикла, а тому просить винести рішення, яким встановити розмір аліментів, що будуть сплачуватися батьком на утримання дитини. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 11 січня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив позовну заяву задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1 700 грн. В обґрунтування вимог відзиву відповідач зазначив, що на даний час працює на посаді директора ПП «Матрикс Груп» неповний робочий день (0,25 окладу) і отримує заробітну плату в розмірі 1 198,65 грн., а також являється ФОП і отримує дохід (прибуток) в розмірі до 5 000 грн. щомісячно. Щодо прибутку в 100 000 грн. на місяць, то за словами відповідача, [PERSON] у позові видає бажане за дійсне, оскільки в умовах коронавірусу, карантину та пов`язаних з ним обмежень, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України, жоден з приватних підприємців м. Житомира та більшості приватних підприємців України у своїх мріях не мають дохід в 100 000 грн. щомісячно. Відповідач зазначає, що на даний час готує документи щодо припинення своєї діяльності як фізичної особи-підприємця, оскільки в умовах обмежень, пов`язаних із пандемією коронавірусу, не в змозі займатися підприємницькою діяльністю. Щодо наявності нерухомого майна, то за словами [PERSON] , позивач вводить суд в оману, оскільки квартира [ADDRESS] належить йому не повністю, а тільки 41/100 частки. У свою чергу квартира [ADDRESS] та квартира в Туреччині продані, а кошти витрачені на потреби сім`ї. Будинок, а саме об`єкт незавершеного будівництва, 40% готовності, по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці площею 0,1486 га, а отже сама земельна ділянка як окремий майновий об`єкт, як про це зазначає у позові [PERSON] , не існує. На переконання відповідача, позивач працює в КП №Лікарня №2 ім. Павлусенка» і має дохід 7 500 грн. щомісячно, при цьому з урахуванням програми уряду на підтримку медичних працівників дохід позивача має значно збільшитись. За словами відповідача, до пред`явлення позову він у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1 500 - 2 000 грн. щомісячно, крім цього за його кошти купувався одяг для дочки, продукти харчування та надавались кошти на інші потреби. 08.02.2021 року на адресу суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив, у якій позивач звернула увагу, що доказів продажу квартири в Туреччині не додано, а відповідно до даних державного реєстру речових прав квартира [ADDRESS] належить відповідачу, доказів протилежного останнім також не додано. Загальна вартість нерухомого майна з урахуванням частки (половини), яке належить відповідачу, складає 1 230 280,57 грн. [PERSON] звертала увагу, що відповідно до листа ГУ ДПС у Житомирській області від 29.01.2021 року, який наявний в матеріалах справи, дохід відповідача як фізичної особи-підприємця склав за 2019 рік 1 255 716,17 грн., а за 1 квартал 2020 року - 240 222,82 грн., тобто дохід відповідача на місяць складає не менше 80 000 грн., що у свою чергу свідчить про наявність можливості сплачувати аліменти не менше 12 000 грн. на місяць. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вірьовкін О.І. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що між сторонами шлюбні відносини припинені, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід близько 80 000 грн. в місяць. Звернув увагу суду, що [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування третьої групи і сплачує лише 5% з доходу та 1 100 грн. ЄСВ. Також відповідач не надав доказів перебування на його утриманні непрацездатних батьків та/або інших дітей, не надав відомостей щодо його доходів як фізичної особи-підприємця, а лише як керівника підприємств. Крім цього, за словами адвоката, відповідач оформив на непрацездатних батьків квартиру у м. Житомирі та м. Одесі, а також транспортні засоби. У зв`язку із тим, що [PERSON] не додано доказів продажу квартири в Туреччині, адвокат просив суд в силу положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України вважати відповідача власником даного нерухомого майна. Додав, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть надані згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представник відповідача адвокат Колупаєв В.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в сумі 3 000 грн. на місяць на утримання дитини. Визнав, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину, відповідач є платником єдиного податку третьої групи, а також пояснив, що протягом шлюбу його довіритель утримував дитину. Представник звертав увагу, що статутний капітал ТОВ «Матрикс Груп» наразі не сформовано у сумі 250 000 грн., квартира по [ADDRESS] придбана у період шлюбу і наразі нею користується позивач, [PERSON] є власником тільки 41/100 частин квартири по [ADDRESS] та квартира у Турецькій Республіці продана, а одержані від її продажу кошти витрачені на потреби сім`ї. На думку адвоката, оскільки середня заробітна плата в Житомирській області становить близько 9 000 грн. на місяць, то з огляду на норми Сімейного кодексу України відповідач повинен сплачувати аліменти в сумі близько 3 000 грн. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 вересня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №1359, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с. 3). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є сторони по справі (а.с. 4). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно з положенням ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 184 згаданого закону встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює неповний робочий день (0,25 окладу) у ПП «Матрикс Груп», в якому обіймає посаду директора. Його дохід за період із 01.01.2020 року по 31.12.2020 року склав 11 680,19 грн. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування, а саме є платником єдиного податку 3 групи. За змістом відповіді ГУ ДПС у Житомирській області від 29.01.2021 року, за відомостями податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] обсяг доходу останнього за 2019 рік склав 1 255 716,17 грн., за 1 квартал 2020 року 240 222,82 грн. (а.с. 33-34). У відповідності із листом ГУ ДПС у Житомирській області від 07.04.2021 року, дохід фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2020 рік становить 911 775,22 грн. (а.с. 89). На підтвердження понесених ФОП [PERSON] витрат в сумі 780 389,30 грн. по отриманому валовому доходу 911 775,22 грн. за 2020 рік представником відповідача були додані до матеріалів справи платіжні доручення та акти надання послуг по договору, укладеного ФОП [PERSON] із ТОВ «РОВЕР АКТИВ» від 14.01.2020 року. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд критично ставиться до наданих представником відповідача платіжних доручень та актів наданих послуг до договору між ФОП [PERSON] \~та ТОВ\~«РОВЕР АКТИВ»\~від 14.01.2020\~року як доказів понесених відповідачем як фізичною особою-підприємцем витрат в сумі 780\~389,30 грн. по отриманому валовому доходу в сумі 911\~775,22 грн. за 2020 рік, оскільки зазначені докази фактично лише підтверджують сплату ФОП [PERSON] єдиного податку та ЄСВ у 2020 році на загальну суму 55\~189,30 грн. У свою чергу у матеріалах справи відсутні докази оплати по актам наданих послуг, долучених до клопотання від 08.06.2021 року (а.с. 96-117). Із матеріалів справи вбачається та не заперечується [PERSON] , що йому на праві власності на час розгляду справи належать: 1) об`єкт незвершеного будівництва житловий будинок із відсотком готовності 40%, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка із кадастровим номером 1822086500:01:001:0265 за вказаною адресою; 2) 1/2 частина квартири [ADDRESS] . За змістом інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2020 та від 05.02.2021 року [PERSON] також є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9-10, 65-66). У відповідності із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, сторонами не заперечувалось набуття у власність у період перебування в шлюбі квартири на території Турецької Республіки. Про дану обставину сторони зазначали у заявах по суті справи, своїх поясненнях, а також обидві сторони надали довідки агентства нерухомості «King Homes», в яких містилась згадка про придбання відповідного об`єкту нерухомості (а.с. 27, 52-53, 75). Натомість стороною позивача в судовому засіданні заперечувався факт відчуження квартири, про який наголошував представник відповідача. З даного приводу судом було запропоновано надати належні та допустимі докази відчуження об`єкта нерухомого майна за кордоном, на що стороною відповідача була надана довідка агентства нерухомості\~« [INFO] »,\~згідно з\~якою на\~час складання\~довідки у\~Кадастровому управлінні\~міста Аланья\~за [PERSON] не рахувалось нерухомого майна на території Турецької Республіки. Як унормовано приписами частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно з приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За змістом ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З огляду на викладене, врахувавши розподіл обов`язків доказування, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не спростовано твердження позивача щодо наявності у нього на праві власності квартири в Турецькій Республіці, як і не доведено факту її продажу, про котрий безпосередньо зазначав відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник в судовому засіданні. Відтак, суд вважає за доцільне застосувати положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України та при прийнятті рішення визнати обставину належності відповідачу на праві власності квартири на території Турецької Республіки. Враховуючи часткове визнання позову відповідачем, а також те, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 12 000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду.

Outcome: approved