Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 4329 (чотири тисячі триста двадцять дев'ять) грн.. 12 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 01.02.2011 року працювала у відповідача на посаді продавця та була звільнена 26.06.2001 року за угодою сторін по п.1 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, проте за весь період часу її роботи відповідач не надавав їй щорічні відпустки та не виплатив грошову компенсацію при звільненні у вищезазначеному розмірі за їх невикористання на порушення вимог ст. 83 .КЗпП України. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у частині розміру грошової компенсації, при цьому зазначала, що її розмір повинен становити 1 875, 48 грн., виходячи із розміру заробітної плати, зазначеної у трудовому договорі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 01.02.2014 року по 26.06.2013 року працювала продавцем продовольчих товарів за трудовим договором № 11071100071 від 01.02. 2011 р., укладеним з фізичною особою-підприємцем [PERSON] та була звільнена з роботи за угодою сторін відповідно до ч.1 п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 7-10). За вказаний період роботи позивачу жодного разу не надавалась щорічна основна відпустка, що свідчить про порушення вимог ч. 5 ст. 80 КЗпП України та крім того, при звільненні відвідачем на порушення вимог ст. 83 КЗпП України не була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку. Вищезазначені порушення законодавства про працю було виявлено у ході перевірки, проведеної Територіальною державною інспекцією з питань праці у Кіровоградській області, про що складений акт № 11-03-025/1075 від 06.08.2013 року. Внаслідок цього складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.09. 2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України вищезазначені обставини не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи, оскільки були встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення. Згідно зі ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Таким чином, [PERSON] за час роботи у період з 01.02.2014 року по 26.06.2013 року не було використано щорічну основну відпустку протягом 58 календарних днів, виходячи із тривалості відпустки ( 24 календарних днів), передбаченої трудовим договором № 11071100071 від 01.02. 2011 р, а також не виплачено відповідну грошову компенсацію. Ця грошова компенсація нараховується у розмірі середньої заробітної плати, порядок обрахунку якої визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до розміру заробітної плати [PERSON], визначеної зазначеним трудовим договором (мінімальна заробітна плата), у 2011, 2012 та 6 місяців 2013 року пропорційно кількості робочих днів розмір компенсації має становити 2 206, 45 грн., з яких належить відрахуванню податок на дохід фізичних осіб у розмірі 330, 97 грн., а отже сума до виплати має становити 1875, 48 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову [PERSON] в частині невиплати грошової компенсації, оскільки дійсно мало місце порушення її трудових прав зі сторони [PERSON] Проте не погоджується із сумою грошової компенсації заявленої в позові у розмірі 4329,12 грн., оскільки розрахунок не ґрунтується на розмірі заробітної плати позивачки, визначеної трудовим договором № 11071100071 від 01.02. 2011 р. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, позов задоволено частково, суд у відповідності до ст.88 ЦПК України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 243 грн. 64 коп. На підставі викладеного, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст.ст.83, 116 Кодексу законів про працю України та , ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 64, 88, 208-215 ЦПК України, суд,

Outcome: partial