Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом у якому вказує, що 07 липня 2003 року між нею та [PERSON], [PERSON], та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого вони продали належний їм згідно свідоцтва про право на спадщину, а вона купила житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Кудрі, 41-а в смт. Чаплинка Херсонської області. Того ж дня вказаний договір було зареєстровано Чаплинським філіалом Першої Української універсальної товарної біржі за №4. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2003 року вищевказаний договір купівлі-продажу було визнано дійсним. 16 грудня 2003 року Каховським БТІ Херсонської області було здійснено реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом за №2301701. 10.01.2006 року її місце проживання було зареєстровано за вказаною адресою, що підтверджується штампом в її паспорті громадянина України. Нещодавно їй стало відомо про те, що у зв»язку зі змінами в законодавстві вона не зможе продати будинок чи відчужити його іншим способом, оскільки не є власником земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок. З»ясувалося, що придбаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,13 га, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2003 року була передана для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування житлового будинку і згідно виданого 02.06.2003 року Державного акту на право власності на земельну ділянку власниками вказаної земельної ділянки рахуються саме [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, кадастровий номер 6525455100:01:101:0007, яка розташована на території Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області по вул. Кудрі,41-а, і яка на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХС №054847, виданого 02 червня 2003 року, належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач свої вимоги повністю підтримала, посилаючись на обставини вказані в позивній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні правовідносини. 07 липня 2003 року між позивачкою та [PERSON], [PERSON], та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого вони продали належний їм згідно свідоцтва про право на спадщину, а вона купила житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Кудрі, 41-а в смт. Чаплинка Херсонської області. Того ж дня вказаний договір було зареєстровано Чаплинським філіалом Першої Української універсальної товарної біржі за №4. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2003 року вищевказаний договір купівлі-продажу було визнано дійсним. 16 грудня 2003 року Каховським БТІ Херсонської області було здійснено реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом за №2301701. 10.01.2006 року її місце проживання було зареєстровано за вказаною адресою, що підтверджується штампом в її паспорті громадянина України. Нещодавно їй стало відомо про те, що у зв»язку зі змінами в законодавстві вона не зможе продати будинок чи відчужити його іншим способом, оскільки не є власником земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок. З»ясувалося, що придбаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,13 га, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.2003 року була передана для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування житлового будинку і згідно виданого 02.06.2003 року Державного акту на право власності на земельну ділянку власниками вказаної земельної ділянки рахуються саме [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Вказана земельна ділянка виділена для будівництва то обслуговування вказаного житлового будинку та є його невід»ємною частиною, у зв»язку з чим при укладенні договору купівлі-продажу будинку, право власності на земельну ділянку, на якій він знаходиться перейшло до позивача. Таким чином, виходячи з вимог ст.. 204 ЦК України вказаний правочин є правомірним, оскільки його недійсність не встановлена законом та сторонами не оспорюється. Однак, згідно вимог статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і здійснювалося повне, або часткове його виконання, суд може визнати такий договір дійсним і наступне посвідчення договору не вимагається. Згідно ж статті 328 Цивільного Кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Статтею 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли істотних умов договору. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, та

Outcome: approved