Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором оренди квартири у розмірі 27000 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір оренди квартири [ADDRESS] строком на 2 роки, відповідно до якого встановлено плату за житло у розмірі 1500 грн. на місяць з повною оплатою комунальних послуг наймачем. За період з 18 грудня 2013 року по 12 серпня 2015 року відповідачем здійснено оплату за житло лише за два місяці, тому прохає стягнути з відповідача решту у розмірі 27000 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що починаючи з 2009 року між [PERSON] та [PERSON] неодноразово укладалися договору оренди квартири. Останній договір від 18 грудня 2013 року укладено строком на 2 роки. В середині грудня 2014 року [PERSON] телефоном повідомив позивачці про те, що з 01 січня 2015 року має намір розірвати зазначений договір у відповідності до п.5.2 та п.5.3 цього Договору, тому вважає, що вимога про стягнення з нього оплати за квартиру за 2015 рік є безпідставною. В червні-липні 2014 року [PERSON], проводився узгоджений з позивачкою ремонт орендованої квартири, витрати на який склали 5924,66 грн. Крім того [PERSON] за час проживання в квартирі були придбані меблі на загальну суму 24500 грн., які залишилися у позивачки і не були йому повернуті. Представник відповідача вважає, що суд має врахувати при ухвалені рішення у цій справі загальну вартість зроблених [PERSON] поліпшень, яка становить 30384 грн. Представник позивачки [PERSON] наполягав на задоволенні вимог [PERSON] з підстав, викладених в позовній заяві та пояснив, що заперечення представника відповідача є безпідставними і не підтверджуються будь-якими доказами. Так, починаючи з 2009 року відповідач [PERSON] орендуючи у [PERSON] згадану квартиру, мав заборгованість по платі за житло у розмірі 12000 грн., що підтверджується його розпискою. В рахунок погашення згаданої заборгованості [PERSON] зобовязався власним коштом замінити в квартирі два вікна на металопластикові та вхідні двері на металеві. За договором від 18 грудня 2013 року сплатив за проживання в квартирі лише за два місяці, про дострокове розірвання договору не повідомляв і його речі та меблі на даний час в квартирі відсутні. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, позивачка та відповідач в судове засідання не зявилися, причин неявки не повідомили. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що спірні правовідносини, що склалися між позивачкою та відповідачем, регулюються нормами цивільного законодавства. Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона\~ власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є обєктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст.815 ЦК України передбачено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобовязаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно ст.819 ЦК України, поточний ремонт житла, переданого у найм, зобовязаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобовязаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови користування житлом, не допускається без згоди наймача. З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2009 року між позивачкою та відповідачем укладено договір оренди квартири строком до 01 січня 2012 року з моменту прийому квартири згідно акту прийомки-передачі (а.с.53). Відповідно до умов згаданого договору орендодавець надає орендатору та членам його родини для проживання квартиру [INFO]. Орендар бере на себе зобовязання, у тому числі по оплаті комунальних послуг та обумовленої плати за житло. 01 лютого 2013 року на 18 грудня 2013 року між сторонами укладалися аналогічні договори строк дії останнього встановлено до 01 січня 2016 року (а.с.6,61). Після укладення згаданих договорів сторонами складалися відповідні акти прийомки-передачі квартири (а.с.60,64,69). Пунктом 1.2 Договору від 18 грудня 2013 року установлено, що орендар має сплачувати плату за оренду квартири у розмірі 1500 грн. на місяці й 100% оплачувати вартість комунальних послуг, кабельного телебачення. Відповідно до п.4.2.3. орендатор взяв на себе зобовязання після звільнення житлової площі виконати косметичний ремонт. Згідно до п.5.2 та п.5.3. Договору його може бути розірвано достроково з ініціативи кожної сторони, про що необхідно попередити іншу сторону за 15 днів. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наполягаючи на тому, що в середині грудня 2014 року [PERSON] повідомив [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди квартири, представник відповідача належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини не надала. Її посилання, як на доказ, на акт про не проживання [PERSON] в згаданій квартирі з 01 січня 2015 року, складений 03 листопада 2015 року, не заслуговують на увагу, так як при укладені договору оренди квартири сторони дійшли згоди у тому, що обовязковою умовою для дострокового його розірвання є саме повідомлення про такий намір за 15 днів (п.5.3). Факт не проживання орендатора в згадані квартирі, його перебування закордоном, не є підставою для розірвання договору. Також представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження факту сплати відповідачем обумовленої договором плати за оренту квартири, тому в цій частині доводи представника позивача суд вважає слушними. Відповідно до п.1.4 Договору від 18 грудня 2013 року Орендатор може в рахунок орендної плати робити ремонт у квартирі, установити вхідні двері, зробити заміну вікон й інші ремонти при узгодженні з Орендодавцем (а.с.6). Із змісту розписки, наданої [PERSON], вбачається, що при укладенні договору від 01 лютого 2013 року він визнав наявність у нього заборгованості по оплаті житла за період з 01 червня 2009 року по 01 лютого 2013 року і взяв на себе зобовязання в рахунок погашення цієї заборгованості установити в квартирі два металопластикових вікна та замінити вхідні двері на металеві (а.с.119). З огляду на викладене та враховуючи, що доказів на підтвердження узгодження з позивачкою інших ремонтних робіт суду не надано, доводи представника відповідача про необхідність врахування 5924,66 грн. витрачених на ремонт в орендованій квартирі, суд вважає неспроможними. Також не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про неповернення позивачкою придбаних [PERSON] меблів, так як ці обставини виходять за межі позовних вимог. Позивач [PERSON] своїм правом предявлення відповідного зустрічного позову до [PERSON] не скористався. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають до задоволення у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 270 грн. підлягають присудженню з відповідача (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved