Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з заробітної плати у розмірі 26531,05 гривень, середнього заробітку за час затримки виплати по день постановлення рішення у розмірі 8745,59, несплаченої різниці заборгованості по заробітній платі за шість місяців починаючи з 26 січня 2014 року по 26 липня 2014 року у розмірі 8934,90 гривень, одноразової вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за місяць 3790,15 гривень та моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що згідно наказу відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» за № 23 від 04.06.2010 року [PERSON] була прийнята на роботу та призначена на посаду розподільника робіт 4-го розряду цеху № 463. Наказом товариства № 324 від 4.05.2011 року [PERSON] переведена на посаду начальника зміни цеху № 463. Середня заробітна плата за останнє півріччя дорівнювала 3790,15 гривень за місяць. Остання заробітна плата у даному розмірі була отримана в грудні 2013 року, після чого відповідач відправив її у відпустку за свій рахунок до 25.01.2014 року. Після 25.01.2014 року вона вийшла на роботу, однак їй було повідомлено, що у звязку з відсутністю заказів на роботу будуть виходить рідше, про дні виходу на роботу вона буде повідомлена по телефону. В подальшому вона виходила на роботу і працювала по чотири та інколи по пять робочих днів на тиждень. Таким чином вона півроку з 25.01.2014 року по 26.07.2014 року отримувала заробітну платню менше, ніж передбачено трудовим договором, а саме у розмірі 2200 гривень, тобто їй недоплачена заробітна плата у розмірі 9474,90 гривень (3790,15 розмір заробітної плати згідно трудового договору -2211 гривень = 1579,15 х 6 місяців). З липня 2014 року по 05.02.2015 року виплата заробітної плати припинилася. В листопаді 2014 року їй виплатили заробітну плату у розмірі 500 гривень. Середня заробітна плата за місяць за цей період складає 3790,15 гривень (3958,82 + 3938,43 + 3818,05 + 3776,22 + 3800,15 + 3448,42). Заборгованість з виплати середньої заробітної плати за сім місяців починаючи з 26 липня 2014 року по 5 лютого 2015 року становить 26531,05 гривень(3790,15х7=26531,05). 5 лютого 2015 року роботодавець повідомив її про те, що вона звільнена з роботи за скороченням штатів згідно п.1 ст. 40 КЗпПУ. В день звільнення підприємство не виплатило їй всі суми, яки підлягали виплаті. За час затримки розрахунків при звільнені середній заробіток за час затримки виплати, починаючи з 05.02.2015 року по день постановлення рішення, виходячи з розміру середньої заробітної плати 3790,15 гривень, на день звернення до суду складає 8745,59 гривень. Крім того вважає, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода у розмірі 2000 гривень, яка виразилася в тому, що вона морально та душевно страждала внаслідок порушення її трудових прав. У судове засідання позивач не зявилася надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, з запереченнями відповідача на позов погодилася частково, в частині стягнення затримки середнього заробітку по 20 травня не погодилася, просила стягнути середній заробіток за затримку розрахунку по день прийняття судового рішення. Представник позивача [PERSON] до суду не зявився, надав суду заяву розглянути справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» до суду не зявився, надали суду письмові заперечення, в яких позов [PERSON] визнали частково, а саме: в частині заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки при звільнені визнали частково в частині заборгованості з заробітної плати у розмірі 13 829,88 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 7458,75 гривень, інші позовні вимоги не визнає виходячи з наступного. Згідно з представлених головною бухгалтерією розрахункових листів позивача заробітна плата їй сплачувалася постійно, кожного місяця у продовж 2013, 2014 років, тому її посилання на те, що вона з травня 2013 року не отримувала заробітну плату не є дійсними. Згідно довідки начальнику цеху № 103, де працювала позивач, вона знаходилася у відпустці лише 05.12.2013 року та з 01.01.2014 року по 13.01.2014 року разом 13 днів, а не як вказує позивач більш двох місяців. Крім того середній заробіток позивача складає не 3790,15 як вказує позивач а становить 3315 гривень з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та пенсійних утримань. Позивач була попереджена про її звільнення, про що мається її підпис на попередженні. Крім того вимоги про стягнення середнього заробітку за сім місяців починаючи з липня 2014 року по 5 лютого 2015 року у розмірі 26531,05 гривень є безпідставними, тому що середній заробіток підлягає стягненню тільки за час затримки розрахунку звільненим працівникам, тому ця вимога не може бути задоволена. Також позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування заявлених сум в позовній заяві. Згідно з графіком роботи № 3-3 на 2014 рік з дня звільнення 07.03.2015 року по 16.05.2015 рік (дата звернення до суду) кількість робочих днів становить 45 днів. Відповідно до довідки головного бухгалтера [PERSON] «Азовелектросталь» № 1285 від 20.05.2015 року розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 165,75 гривень, тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає 7458,75 гривень. Також зі сторони позивача не надано доказів в обґрунтування моральної шкоди, про те,що вона морально та душевно страждала внаслідок порушення її трудових прав. Просили суд частково задовольнити позовні вимоги. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» за № 23 від 04.06.2010 року [PERSON] була прийнята на роботу та призначена на посаду розподільника робіт 4-го розряду цеху № 463. 5 лютого 2015 року [PERSON] звільнена з [PERSON] «Азовелектросталь» згідно п.1 ст. 40 КЗпПУ ( а.с.5) . Згідно довідки головного бухгалтера [PERSON] «Азовелектросталь» № 1286 від 20.05.2015 року заборгованість по заробітній платі позивача складає 13829,88 гривень ( а.с.28). Відповідно до довідки головного бухгалтера [PERSON] «Азовелектросталь» № 1285 від 20.05.2015 року розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 165,75 гривень (а.с. 21). Розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] та розмір її середньоденної заробітної плати останньою не оспорюється, тому суд при вирішенні спору по суті приймає до уваги саме ці відомості про заборгованість по заробітній платі у розмірі 13829,88 гривень та про розмір її середньоденної заробітної плати 165,75 гривень. Згідно з графіком роботи № 3-3 на 2014 рік з дня звільнення 07.03.2015 року по день постановлення рішення, кількість робочих днів становить 81 днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає 13425,75 гривень ( 81 х 165,75 гривень) ( а.с. 23). Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням вищенаведених норм права та матеріалів справи, та з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог частково, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати у розмірі 13829,88 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 13425,75 гривень. При цьому суд, вважає що вимоги про стягнення середнього заробітку за сім місяців починаючи з липня 2014 року по 5 лютого 2015 року, за період коли позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах, у розмірі 26531,05 гривень, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток підлягає стягненню тільки за час затримки розрахунку звільненим працівникам, внаслідок чого відмовляє у задоволені цієї частини позовних вимог. Оскільки позивач погодився зі змістом заперечень на її позовні вимоги, в яких вказано, що та не спростувала дані заперечення, то суд вважає, що решта її позовних вимог є необґрунтованими та не підлягає задоволенню. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 516,16 гривень (272,56 судовий збір за подання позову майнового характеру 1% + 243,60 судовий збір за подання позову немайнового характеру).

Outcome: partial