Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] без укладення шлюбу та поділ майна. Свою заяву мотивує тим, що з січня 1998 року вона проживала з [PERSON] однією сім`ю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, разом вони вели спільне господарство, шлюб не реєстрували. [INFO] у них народився син [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з липня 2010 року. З відповідачем за час спільного проживання без шлюбу набули житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Весь час вони жили разом з дітьми в будинку по [ADDRESS] , вели спільне господарство, виховували дітей. Позивач при подачі позову керується ст. 74 СК України, (чинного з 1 січня 2004 року), якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ним за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи, що частки дружини та чоловіка є рівними, інших домовленостей між сторонами не було, просить суд в порядку спільного майна визнати за нею 1/2 частину житлового будинку за вказаною адресою, а іншу частину залишити у власності відповідача. Тому, оскільки ці дві позовні вимоги є похідними одна від одної та встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне позивачці для того щоб поділити майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власностіі у позасудовому порядку не може підтвердити даний факт, просить задовольнити заявлені нею позовні вимоги. У судове засідання позивач, подала заяву про розгляд справи без її участі в якій просить позовну заяву задовольнити повністю. Подала до суду в якості доказу на підтвердження позовних вимог письмові пояснення сусідів [PERSON] , [PERSON] , та їх спільного з відповідачем сина [PERSON] , який на даний час досяг повноліття, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідача викликано в судове засідання шляхом оголошення на офіційному веб сайті суду. Ухвалою суду від 11.02.2021 року відкрито провадження у справі, визначено дату, час підготовчого судового засідання. Ухвалами суду від 10.03.2021 та 02.04.2021 оголошено про виклик відповідачу на офіційному веб сайті суду. Ухвалою суду від 02.04.2021 призначено розгляд за справою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як встановлено, з свідоцтва про право власності від 16.12.2018 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Компаніївської селищної ради Кіровоградської області від 06.11.2015 вулиці селища було перейменовано - вулицю Комсомольська на Берегову. Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сторони є батьками. (а.с.6-7) З довідки Виконавчого комітету Компаніївської селищної ради Кіровоградської області від 15.10.2020 вбачається, що [PERSON] , проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своїми синами: [PERSON] , 2000 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. (а.с. 8). Згідно відмітки у паспорті позивачки про місце її реєстрації остання дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.09.2006 (а.с. 5). Судом досліджувалися письмові пояснення свідків надані позивачем. В яких свідок [PERSON] , повідомляє, що він є сином сторін, його батьки проживали разом за адресою [ADDRESS] , він та його брат [PERSON] , також. За час проживання разом з батьками - останні вели спільний побут, утримували будинок разом. На даний час він та його брати продовжують проживати з мамою в будинку, батько з ними не проживає вже кілька років, мама утримує будинок та виховує їх. Свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили факт того що [PERSON] , та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та дружина з 2004 по 2010 рік у вказаному будинку за адресою [ADDRESS] , виховували двох дітей та утримували будинок. Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 5 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як вбачається, позивачка та [PERSON] з 2004 року до 01.07.2010, спільно проживали в одному будинку, були пов`язані спільним побутом, оскільки вели спільне господарство, та мали взаємні права і обов`язки, тобто жили однією сім`єю без укладення шлюбу. Отже, від встановлення зазначеного факту залежить виникнення у позивачки відповідного майнового права. Враховуючи встановлені обставини проживання позивача та [PERSON] суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю підлягають задоволенню. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.10.2020 відомо, що житловий будинок по [ADDRESS] , не обтяжений забороною, арештом та іпотекою, а отже може бути предметом поділу.(а.с.13) Оскільки, між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, набутого за час проживання однією сім`єю без укладення шлюбу, місце перебування відповідача невідомо, відповідач має заборгованість по аліментах на утримання їх спільних дітей, але не сплачує аліменти та переховується від відділу виконавчої служби. Житловий будинок не може бути реально поділений між ними, тому способом поділу даного майна є визнання ідеальних часток подружжя в цьому майна - по 1/2 частині за кожним. Із врахуванням наведеного позивач просить постановити рішення, яким майно набуте сторонами за час проживання однією сім`єю без укладення шлюбу поділити та визнати за позивачкою Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] , частину житлового будинку з надвірними спорудами. Судом встановлено, що в період шлюбних відносин сторонами був придбаний житловий будинок по [ADDRESS] , який є предметом даного спору та який належить [PERSON] , на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ст.61СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.» (Висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18.06.2018 року справа № 711/5108/17). У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи усе вищенаведене в сукупності суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна між [PERSON] та [PERSON] , підлягає до задоволення. Судові витрати зі згоди позивача залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved