Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 23.12.1992 р. державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Маренич Г.П., з тих підстав, що спадкодавець в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок свого дуже похилого віку та стану здоров'я, через який вона перебувала на обліку у лікаря невропатолога та психіатра. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, сама позивач, підтримавши позов, надала пояснення в яких зазначила, що її рідній бабусі [PERSON] на момент складання заповіту виповнилося 90 років, і в цей період часу вона страждала на склероз, перебувала на обліку у лікарів невропатолога та психіатра. Неодноразово вона уходила з дому, після чого її знаходили сусіди та повертали додому. У 1992 році вона зникла з дому і була знайдена у психіатричній лікарні № 15 м.Харкова, де пройшла курс лікування. У травні 1993 р. [PERSON] знову пішла з дому та більше не повернулася, а у 1994 році був знайдений труп невідомої жінки у м.Ялта, яку було упізнано як [PERSON] Представники відповідача позовні вимоги не визнали, вважають, що позивач не надала суду достовірних та впевнений доказів того, що [PERSON] на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на користь [PERSON], був складений заповіт, який посвідчений 23.12.1992 р. державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори Маренич Г.П. та зареєстрований за № 2-3784, що підтверджується копією заповіту та даними інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 22.04.2014 р., наданими на запит суду Харківським державним нотаріальним архівом (а.с.94,95). Спадкодавець [PERSON] в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що відповідно до положень ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним. Зазначені факти підтверджуються висновком судово-психіатричної експертизи № 1168 від 20.12.2014 р., проведеної на підставі ухвали суду, в якому зазначено, що [PERSON] на момент складання заповіту 23.12.1992 р. мала стійкий хронічний психіатричний розлад у формі судинної деменції і за своїм психічним станом при оформленні заповіту не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.130-132). Із зазначеного експертного дослідження вбачається, що експертом була досліджена картка стаціонарного хворого [PERSON], яка була госпіталізована до ХОКПБ № 3 з діагнозом атеросклеротична деменція, доставлена була МСП з Орджонікідзевського РО ХГУ УМВДУ з вулиці, де вона бродила та не могла себе назвати, на прийому у лікаря була контакту не доступна через туговухість та слабоумство, в зв'язку з чим, пройшла курс лікування з 15.09.1992 р. до 28.10.1992 р. Щодо психічного стану хворої зроблений висновок про відсутність критики до свого стану, наявність когнитивних порушень, загальна психічна неспроможність, соціальна неспроможність, соціальна дезадаптація. Крім того, той факт, що [PERSON] хворіла на час складання заповіту підтверджується записом з самого заповіту про те, що заповіт підписано [PERSON] в зв'язку з хворобою за місцем її проживання. Суд звертає також увагу та той факт, що складався заповіт через два місяці після виписки хворої з психіатричного стаціонару. З рішення Дергачівського районного суду м.Харкова від 04.03.2013 р. також вбачається, що [PERSON], яка подавала до суду заяву про оголошення померлою [PERSON] вказувала, що [PERSON] страждала на склероз, в неї часто зникала пам'ять, а в осени 1993 р. вона пішла з дому та не повернулася, в зв'язку з чим її було оголошено у розшук, і в 1994 р. її труп був знайдений у м.Ялта. (а.с.9-10). Таким чином, обставини, на які посилається позивач [PERSON] в позові, щодо хвороби та зникнення спадкодавця, відповідач [PERSON] фактично визнає. Той факт, що на час складання заповіту [PERSON] виповнилося 90 років підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.12), а факт смерті [PERSON] в 1994 р. у м.Ялта р. Крим підтверджується протоколом впізнання трупу від 10.03.1996 р. (а.с.58) та вищезазначеним рішенням Дергачівського районного суду м.Харкова від 04.03.2013 р. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою. Відповідно до рішення Дергачівського районного суду м.Харкова від 04.03.2013 р. та свідоцтва про смерть [PERSON] вважається померлою 14.03.2013 р. і з цього часу спадкоємці мають право вчиняти дії щодо реалізації своїх прав на спадкування чи оспорювання прав спадкування інших осіб, оскільки відповідно до ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Відповідач не представив суду жодних належних доказів, які б спростовували висновок суду. На підставі викладенного,

Outcome: approved