Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 01 вересня 1973 року вона перебувала у шлюбі [PERSON] . [PERSON] , перебуваючи на посаді старшого майстра блоку печей доменного цеху №1 Криворізького металургійного комбінату «Криворіжсталь» (правонаступник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») під час виконання трудових обов`язків 20.06.1986 року в результаті нещасного випадку, отримав термічні опіки 85% поверхні тіла, в результаті чого у віці 36 років [INFO] помер. Відповідно до Акту про нещасний випадок на підприємстві №177/20 від 21.06.1986 року на КМК «Криворіжсталь» з її батьком [PERSON] 20.06.1986 року стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Позивач зазначила, що вона з чоловіком 13 років були у законному шлюбі однією дружньою родиною, вели спільне домашнє господарство. [INFO] у них народилась перша донька [PERSON] , а [INFO] народилась друга донька [PERSON] . Чоловік завжди піклувався про неї та їх дітей. Позивач зазначила, що після загибелі чоловіка її щасливе життя назавжди залишилося в минулому, через передчасну смерть чоловіка вона фактично проти своєї волі була назавжди розлучена із своїм чоловіком, зі своєю сім`єю. Загиблий був люблячим, турботливим й прекрасним чоловіком, позивач зазнач, що ніколи не зможе забути прожиті разом роки, після смерті чоловіка вона назавжди залишилась самотньою. Розмір моральної шкоди Позивач оцінює у 344\~779,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача на її користь без утримання податків та зборів. Представник відповідача Публічного акціонерного\~товариства «АрселорМіттал\~Кривий Ріг» - Єфремова Т.О. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі з наступних підстав. Зазначила, що предметом позовних вимог [PERSON] є відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка [PERSON] , який працював на Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь» в цеху Доменний №1 старшим майстром. Нещасний випадок, що спричинив смерть стався 20.06.1986 року про що був складений Акт №177/20 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Причинами настання нещасного випадку є власна необережність та не виконання інструкцій і правил охорони праці. Події, які стали підставою звернення до суду позивача мали місце до 01.09.2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, а тому до вказаних правовідносин не може бути застосовано вимоги діючого ЦК України. Відповідно до норм ЦК УРСР в редакції 1963 року, в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, або на день його смерті мали право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження факту перебування на утриманні померлого. Крім того, оскільки не встановлена вина та причинно-наслідковий зв`язок між винним, протиправним діянням та настанням нещасного випадку, у підприємства відсутній обов`язок відшкодовувати моральну шкоду завдану нещасним випадком. Тому, позивач хибно покладає обов`язок відшкодування моральної шкоди на підприємство, оскільки таке право відсутнє. Позивач оцінила моральні страждання в розмірі 344779,00 грн., що є жодним чином не аргументовано та необґрунтовано, сума завищена, не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. Крім іншого, для вирішення соціальних питань, пов`язаних з груповим нещасним випадком, адміністрація вирішила питання пенсійного забезпечення, доплат від комбінату «Криворіжсталь» для сімей постраждалих, задовольнили їх вимоги матеріально-побутового характеру відповідно до діючого законодавства. Керівництво комбінату надало матеріальну допомогу постраждалим. 06 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на вказану позовну заяву, в якій Позивач зазначила, що наявність вини КМК «Криворіжсталь» у настанні нещасного випадку, який стався з [PERSON] підтверджується пунктом 3 причини нещасного випадку, а саме відсутність відповідного контролю за станом трубопроводу. Посилання у відзиві на наявність вини і самого потерпілого, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того зазначила, що на момент смерті чоловіка вона перебувала повністю на його утриманні, оскільки перебувала в декретній відпустці з молодшою донькою, якій на момент смерті чоловіка Позивача було лише півтора роки. Будь-яких належних доказів на спростування факту спільного проживання з чоловіком та перебування Позивача на утриманні свого чоловіка Відповідачем до суду не надано. Позов просила суду задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року зупинено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Верховного суду справи №210/2271/19. 04 січня 2021 року від позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про поновлення провадження по вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року провадження по вказаній справі поновлено. Дослідивши наявні матеріали справи та доводи позивача та заперечення відповідача, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що 01 вересня 1973 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про Амур-Н-Дніпровським районним РАЦС м. Дніпропетровська та зроблено відповідний запис №1273. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а.с.13) Від спільного життя з відповідачем вони мають двох дітей: [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 15 серпня 1974 року зроблено відповідний актовий запис №1979, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 серпня 1974 року та [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що Центрально-Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 21 лютого 1985 року зроблено відповідний актовий запис №227, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 лютого 1985 року. (а.с. 10, 11) [INFO] помер [PERSON] , у віці 35 років, про що Саксаганським РАЦС м. Кривого Рогу, в книзі реєстрації актів про смерть 24 червня 1986 року зроблено запис №2179. Причина смерті зазначено «Термічні опіки 85% поверхні тіла. Нещасний випадок у зв`язку з виробництвом», що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24 червня 1986 року. (а.с.12) Відповідно до Акту №177/20 про нещасний випадок (форми Н-1) від 21 червня 1986 року вбачається, що 20 червня 1986 року о 12 годині 30 хвилин стався нещасний випадок на підприємстві Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь» в доменній №1, залізничного цеху, під час виконання трудових обов`язків старшого майстра у віці 36 років загинув [PERSON] . Відповідно до Додатку №І до акту форми Н-1 про нещасний випадок №177/20 від 21 червня 1986 року причиною нещасного випадку є: попадання кисню в скіпову яму з руйнованого в результаті корозії оглушеного кисне проводу, використання відкритого вогню при концентрації кисню у повітрі 45%, відсутність відповідного контролю за станом кисневого трубопроводу, обстеження місця події нещасного випадку без інструментальної перевірки. (а.с. 14-18) Отже, в судовому засіданні встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача, смерть [PERSON] настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом. На час виникнення правовідносин між сторонами відшкодування моральної (немайнової) шкода було врегульовано статтею 440-1 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року). З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, статтями 1167,1168 якого передбачено відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членам родини померлого. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що він починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо він не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні його критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року. Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Така правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 61-4983св18. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що моральна шкода членам його сім`ї загиблого , за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем відповідно до статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року (постанова від 14.12.2020 року у справі № 210/2271/19 провадження № 61-19033сво19 ). Отже, смерть чоловіка позивача [PERSON] сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вина підприємства доведена актом про нещасний випадок. Позивач є дружиною [PERSON] , а відтак є особою, яка перебувала на його утриманні на час смерті , переносить тяжкі моральні страждання, оскільки на час смерті чоловіка вони прожили однією родиною 13 років, від шлюбу у них залишилося двоє неповнолітніх дітей, на момент смерті чоловіка молодшій доньці виповнилося лише півтора роки, вона самостійно виховувала дітей, залишилась без піклування та підтримки чоловіка, незворотність втрати завдає їй моральні страждання. Позивач оцінює моральну шкоду, заподіяну йому в наслідок загибелі її чоловіка, у розмірі 344 779,00 грн. Визначаючи розмір відшкодування, суд, приходить до висновку, що внаслідок незабезпечення підприємством дотримання працівниками техніки безпеки, позивач залишилася без чоловіка, була позбавлений його підтримки та самостійно виховувала малолітніх дітей. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, а також з урахуванням конкретних обставин справи, і наслідків, що наступили, виходячи, з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка, підлягає 200000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 2000,00 грн. ( 200000,00 х 1%=2000,00). На підставі викладеного, та

Outcome: partial