Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до Ладижинської міської ради, на обґрунтування якого зазначила, що 11.09.2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому на право власності нерухоме майно у виді житлового будинку за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Слобода, 41. Заповіт за життя [PERSON] не залишав, із спадкоємців за законом після його смерті залишилась лише одна вона його племінниця, інших спадкоємців у нього не має. Оскільки, домоволодіння за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Слобода, 43 та вулиця Слобода, 41 мають спільне подвіря, тому вона, коли [PERSON], постійно проживала біля нього, доглядала за ним в його будинку біля двох років до дня його смерті. Отже, вона прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Окрім того, правоустановчі документи на будинок № 41 по вулиці Слобода в місті Ладижин втрачено, тому у неї є перешкоди щодо оформлення прав на спадкове майно після смерті дядька. \~ \~ \~ \~У звязку з чим просила встановити факт проживання її та [PERSON] за адресою Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Слобода, 41 до дня його смерті, тобто до 11.09.2015 року включно; визнати за нею право власності на житловий будинок № 41 по вулиці Слобода в місті Ладижин Вінницької області, загальною площею 32,2 кв.м. та житловою площею 21,9 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 11.09.2015 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Ладижинської міської ради в судове засідання не зявився, однак на адресу суду від міського голови [PERSON] надійшла заява, у якій він просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини в якому особа проживає більше шести місяців на рік. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ч. ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту прийняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший, ніж три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.п.4.15. п.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595: видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно абз. 2,3 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено що, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У судовому засіданні встановлено, що 11.09.2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому на праві власності нерухоме майно у виді житлового будинку за адресою: Вінницька область, місто Ладижин, вулиця Слобода, 41. Заповіт за життя [PERSON] не залишав, із спадкоємців за законом після його смерті залишилась лише його племінниця - [PERSON], інших спадкоємців у нього не має. Коли [PERSON] захворів [PERSON] постійно проживала та доглядала за ним в його будинку, біля двох років до дня його смерті. Отже, вона прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки згідно ч.3 ст.1268 ЦК України постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Окрім того, правоустановчі документи на будинок № 41 по вулиці Слобода в місті Ладижин втрачено, тому у позивачки по справі є перешкоди щодо оформлення прав на спадкове майно після смерті дядька. Частиною 4 статті 206 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Не зважаючи на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, суд вважає за необхідне дослідити докази. Отже, дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 327867, виданого 15.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницької області, видно, що [PERSON] помер 11.09.2015 року, про що складено актовий запис № 184. Із свідоцтва № 1525 на право особистої власності на житловий будинок, виданого 18.10.1978 року Виконавчим комітетом ладижинської міської ради народних депутатів видно, що [PERSON] є власником житлового будинку № 41 по вулиці Жданова у місті Ладижин Вінницької області. Із довідки № 7-21/51 від 27.02.2017 року, виданої Відділом містобудування та архітектури, видно, що згідно рішення виконавчого комітету № 18 від 19.01.1989 року відмінено назву вулиці імені Жданова, що у м. Ладижин, та відновлено її історичну назву Слобода. Із технічного паспорту на житловий будинок № 41 по вулиці Слобода у місті Ладижин Вінницької області, виготовленого 04.09.2017 року ФОП «Походзей Юлія Ігорівна», видно характеристики будинку, господарських будівель та споруд. Із рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року видно, що встановлено факт того, що [PERSON] є племінницею [PERSON]. Із письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] видно, що [PERSON] помер 11.09.2015 року. Із спадкоємців за законом після його смерті залишилась лише його племінниця [PERSON], яка постійно проживала біля нього та доглядала його біля двох років до дня його смерті у будинку № 41 по вулиці Слобода у місті Ладижин Вінницької області. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, а також те, що [PERSON] проживала із [PERSON] та доглядала за ним до дня його смерті та має право на визнання права власності після померлого, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 704, 80 грн . Ціна позову становить 150 000, 00 грн., а 1 відсоток від ціни позову складає 1500 грн. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатила судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, що становить 750 грн., а відповідачем визнано позов на стадії підготовчого провадження, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: зобов'язати відповідача сплатити позивачці 50 відсотків судового збору, що становить 750,00 грн., та повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 750,00 грн. На підставі ст. ст. 4, 7, 18, 82, 141, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355ЦПК України,

Outcome: approved