Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину зазначеного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належні йому частини зазначеного житлового будинку та право на земельну частку (пай) розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП імені Крапив`янського, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098862. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй частини зазначеного житлового будинку, право на земельну частку (пай) розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності колишнього КСП імені Крапив`янського, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 037164, та право на земельну частку (пай), яке на підставі сертифіката серії ЧН № 0098862 належало [PERSON] та було успадковане нею після його смерті. Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, на день її смерті проживала разом із нею в [ADDRESS] , доглядала за нею, допомагала по господарству, а після смерті організовувала поховання і поминальні обряди. На даний час вона (позивач) використовує батьківське дворище, як дачу, періодично приїздить, обробляє земельну ділянку, а тому в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначене спадкове майно. [PERSON] просила: - встановити факт, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 037164 право на земельну частку (пай) розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098862 належало [PERSON] та було успадковане [PERSON] після його смерті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили задовольнити. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що вони добре знають позивача, яка до смерті своєї матері [PERSON] проживала разом з нею, здійснювала догляд, а після смерті проводила поминальні обряди, доглядає за спадковим домоволодінням. Вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради № 14-27/68 від 2 жовтня 2018 року (а.с. 7). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 33; 37; 41; 49-51). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця; наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. У судовому засіданні встановлено, що в силу ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14; 15). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частинах успадкували після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину (по 1/6 частині кожен) житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). З копії повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 4 березня 2019 року (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Крапив`янського, на його ім`я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098862, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 6 від 29 листопада 1996 року. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 31; 39; 43; 55-57). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. У судовому засіданні встановлено, що в силу ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14; 15). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/2 (1/3+1/6) частину житлового будинку [ADDRESS] та належне йому на підставі сертифіката серії ЧН № 0098862 право на земельну частку (пай). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). З копії повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 4 березня 2019 року (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Крапив`янського, на її ім`я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 037164, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 199 від 9 грудня 1996 року. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 32; 35; 45; 52-54). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] фактично проживала разом із своєю дочкою [PERSON] в [ADDRESS] , яка здійснювала за нею догляд, допомагала по господарству, а після смерті організовувала поховання і поминальні обряди, стала доглядати за спадковим домоволодінням, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6; 21-22), поясненнями позивача, її представника та показаннями свідків. Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , успадкувала після її смерті належний їй житловий будинок [ADDRESS] , належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 037164 право на земельну частку (пай) та право на земельну частку (пай), яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098862 належало [PERSON] та було успадковане [PERSON] після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на право на земельні частки (паї) та спадковий житловий будинок у зв`язку із тим, що позивач не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , відсутністю документів, які б підтверджували факт вступу нею у фактичне управління та володіння спадковим майном, а також у зв`язку із відсутністю правостановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 168/02-31 від 18 лютого 2020 року (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту прийняття спадщини має для позивача юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0098862 та ЧН № 037164, видані відповідно на ім`я [PERSON] та [PERSON] , втрачені, що підтверджується оголошеннями у газеті «Носівські вісті» (а.с. 18-19). Позивач позбавлена можливості отримати дублікати втрачених сертифікатів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З матеріалів справи (а.с. 8-10) вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved