Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, зазначила, що житловий будинок № 48 по вул. Ковпака в с. Коробчине Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали вона (позивач) та її мати [PERSON]. 9 лютого 2015 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла вона (позивач). Їй (позивачу) нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у звязку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа. [PERSON] в ході розгляду справи зменшила розмір позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 48 по вул. Ковпака в с. Коробчине Носівського району Чернігівської області з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] та повернути надміру сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн. У судове засідання позивач не зявилася, її представник позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог, пояснив, що 30 вересня 2016 року державний реєстратор зареєстрував за позивачем право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, як членом колишнього колгоспного двору. У судове засідання представник Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 48 по вул. Ковпака в с. Коробчине Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Червонопартизанської сільської ради № 2275 від 9 листопада 2015 року (а.с. 11) та копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 12 червня 1989 року (а.с. 7). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку № 48 по вул. Ковпака в с. Коробчине Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя не зареєструвала у встановленому порядку право власності на належну їй частину житлового будинку. З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 жовтня 2016 року (а.с. 28) вбачається, що [PERSON] зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку, як членом колишнього колгоспного двору. 9 лютого 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. З копії свідоцтва про народження (а.с. 17) вбачається, що позивач є дочкою [PERSON], а тому в силу ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після її смерті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2015 року (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в звязку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою державного нотаріуса Ніжинської міської державної нотаріальної контори № 1595/02-31 від 10 грудня 2015 року (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 48 по вул. Ковпака в с. Коробчине Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 13-15). За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, позивача необхідно визнати власником 1/2 частини спадкового житлового будинку, яка належала [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Про таке повернення зазначається, крім іншого, у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору). Таким чином, клопотання про повернення надміру сплаченої суми судового збору підлягає задоволенню.

Outcome: approved