Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної установи Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України та просить визнати незаконним і скасувати наказ від 10.03.2016 року №42-ос про звільнення її з роботи за п.2 ст.41 КЗпП України з 10.03.2016 року, поновити її на роботі на посаді бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.03.2016 року відповідачем видано наказ № 42-ос про звільнення її з посади бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку Державної установи Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України за п.2 ст.41 КЗпП України з підстав втрати довіря з 10.03.2016 року. У наказі зазначено, що комісією по перевірці нарахування заробітної плати та премій на виконання наказу від 05.02.2016 року виявлено, що позивач порушила законодавчі акти, що регулюють порядок нарахування премій та заробітної плати, Положення про преміювання та інші додаткові виплати працівників центру, що призвело до нарахувань 2013-2015 років премій у великих розмірах працівникам відділу бухгалтерського обліку без видання відповідних наказів та нанесено матеріальної шкоди Центру в особливо великих розмірах. Також зазначено, що позивачем у розміри премій, зазначених у наказах, для окремих працівників при нарахуванні заробітних плат безпідставно та незаконно вносились зміни в бік підвищення, що призвело до заподіяння збитків Центру в особливо великих розмірах - 1357,4 тис. грн., викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. Пунктом 2 наказу компенсація за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 11.03.2015 року по 10.03.2016 року та кінцевий розрахунок зараховано для часткового погашення заподіяних матеріальних збитків. Вважає, що оскаржуваний наказ є незаконним, оскільки вона трудову дисципліну не порушувала, виконувала сумлінно свої посадові обовязки та накази, які видавалися директором установи [PERSON]. У наказі не вказано дату та конкретне порушення трудової дисципліни та пояснення у позивача ніхто не зажадав. Крім того, порушення виявлені в 2016 році за 2013 - 2015 роки, однак, позивач була прийнята на роботу 11.03.2014 року. Позивачеві ніхто не повідомив про нараховані суми, належні їй при звільненні, та її позбавлено усіх належних при звільненні сум згідно вимог ст.116 КЗпП України. Також зазначає, що відповідач своїми незаконними діями з незаконного звільнення та позбавлення позивача роботи і засобів для існування у звязку з невиплатою усіх належних сум при звільненні порушив її конституційні права. Крім того, у позивача погіршився стан здоровя; внаслідок значного психічного впливу обставин, повязаного з цією подією, позивач повністю позбавлена можливості реалізації власних звичок і бажань. Дії відповідача зумовили необхідність неодноразово відвідувати лікувальні заклади, юридичні консультації, що зумовило нераціональне витрачання часу; позбавили позивача можливості організувати сімейний відпочинок, який вона зазвичай здійснювала щорічно протягом весни-літа, що є суттєвою обставиною, яка сприяє подоланню психічного навантаження, яке накопичується протягом робочого року. Факт, що позивач вчиняла незаконні дії, був доведений до відома громадськості, дуже негативно вплинув на стосунки з оточуючими людьми. Зокрема, позивач постійно змушена виправдовуватись, доводити свою невинність, пояснювати безпідставність звинувачень в свою адресу. Більше того, підвищилась дратівливість, яка зумовлена великим психологічним навантаженням, та сама обставина зумовила виникнення великої кількості конфліктів у сімї, що призвело до істотних розладів у стосунках із рідними та близькими і завдає додаткових моральних страждань не тільки позивачеві, але і членам родини. З урахуванням характеру заподіяної шкоди, ступеня вини відповідача розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду визначила у сумі 70 000 грн.. У подальшому уточнила розмір позовної вимоги (а.с.30-31) та просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, компенсацію 6-ти днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.03.2015 року по 10.03.2016 року, суму заробітку за 6 робочих дні, відпрацьованих у березні 2016 року, розмір суми втраченої відпустки 16 календарних днів або її компенсації при звільненні як потерпілій другої категорії аварії на ЧАЕС, всього на загальну суму 63426,93 грн. (55312,82 грн. + 2077,18 грн. + 497,73 грн. +5539,20 грн.). У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, надали письмові пояснення (т.1 а.с.218-223, т.2 а.с.55-57) і пояснили, що вважають звільнення неправомірним, оскільки для розірвання трудового договору за п.2 ст.41 КЗпП потрібна наявність умов: працівник безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.д.); винна дія працівника; втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органа. Однак, у відповідача ведеться безготівкова форма розрахунку, відсутня каса та посада касира і кошти працівникам перераховувались на зарплатні картки в установах банку. Позивач виконувала роботу бухгалтера з розрахунку заробітної плати, а не касира та не причетна до виплат працівникам премій. Вона не мала право підпису фінансових документів, як на паперових, так і електронних носіях. Позивач формувала первинні документи до авансового звіту, що підтверджували видатки підзвітних осіб за власні кошти, що в подальшому поверталися підзвітним особам на зарплатні картки. Зазначили, що в акті перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.16 року не виявлено порушень, а вказано лише фактично нараховану премію згідно особових рахунків співробітників за 2013-2015 роки на загальну суму 1357,4 тис. грн., яку вказують як збитки, врахувавши у збитки і суми по їх підробленим наказам. Однак, і зазначені суми в акті не співпадають з розрахунковими листами. Наприклад, [PERSON] у 2014 році фактично згідно розрахункових листків отримано премії 46270 грн., а в акті перевірки вказано, що сума премії становить 36,6 тис. грн.. Крім того, фінансова звітність і відомості про виплату заробітної плати, в т.ч. премії, підписувались в електронному вигляді керівником [PERSON] і головним бухгалтером [PERSON] та після підпису першими особами установи внесення будь - яких змін до звітності є неможливим. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Щодо наданих відповідачем наказів з абревіатурою ос про преміювання працівників пояснили, що згідно п.п.86-87 Типової інструкції діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів АРК, місцевих органах виконавчої влади накази візуються особами, які створили наказ, та посадовими особами, які визначені у наказі як виконавці, що свідчить про згоду чи незгоду посадової особи. Без участі головного бухгалтера неможливо створити накази про надання премій, так як бухгалтер повинен спочатку визначити економію заробітної плати за загальним чи спеціальним фондом. Наказом №75-аг від 10.12.2013 року Про надання права підпису фінансових документів визначено, що головний бухгалтер в обовязковому порядку повинен візувати фінансові документи, однак, в жодному з наданих відповідачем наказах немає підпису головного бухгалтера, який свідчить про дозвіл на виконання даного наказу підлеглими. Відповідно до посадової інструкції позивача бухгалтер з розрахунку зарплати підпорядковується безпосередньо головному бухгалтеру. При цьому, на вимогу головного бухгалтера велися накази окремо за змістом по наданню сумісництва з абревіатурою ос та накази про надання матеріальних допомог і до ювілейних дат з абревіатурою сл або аг. Накази з абревіатурою аг реєструвалися в окремому журналі реєстрації наказів згідно номенклатури справ установи за нумерацією 4/00-28 і наказу по установі від 01.03.2013 року №3-аг Про ведення окремого обліку наказів та розпоряджень стосовно адміністративної та бухгалтерської діяльності, які зберігалися в одному екземплярі і відповідальною особою за них був головний бухгалтер [PERSON]. До наказів, які реєструвались з абревіатурою аг відносились накази про стимулюючі виплати працівникам, у т.ч. премії, розмір яких не повинен бути розголошеним. Накази зберігалися в бухгалтерії, а не у відділі кадрів та на момент складання акту наказів з абревіатурою ос, які надані відповідачем до суду, не існувало, вони були створені пізніше всупереч фактично наявним наказам з абревіатурою аг. Накази про нарахування та виплату премій не надалися вже після того, як [PERSON] не повернув головному бухгалтеру попередні накази стосовно своїх виплат на оздоровлення, які на його вимогу були надані та повертати які з усіма підтверджуючими документами він категорично відмовився. Вважають надані накази з абревіатурою ос зі зменшеними сумами по окремим працівникам і не вказаними взагалі сумами керівнику та заступникам з посиланням на погодження Держсанепідслужби України, де суми також не вказані, абсурдним, оскільки для проведення розрахунків має бути виданий окремий наказ, підставою якого є погодження Держсанепідслужби України, де вказуються конкретні суми премії керівнику та його заступникам. Цими діями відповідач підтверджує ведення окремих наказів, зміст яких не може бути розголошеним, а також перероблення наказів на свою користь. Доказів у відповідача того, що саме ці накази з абревіатурою ос є тими наказами, які були надані позивачеві для виконання, немає, а подані позивачем оригінали наказів з абревіатурою аг відповідають нарахуванням і виплатам у відповідності до розрахункових листків [PERSON] JI.O.. Також позивач пояснила, що кошти не повертала, про що свідчить відсутність у відповідача її заяви про повернення коштів та відсутність у наданій копії квитанції її підпису. Крім того, суми відшкодування збитків різні, що також свідчить про подання відповідачем неправдивої інформації. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що втрата довіря може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговування грошових і матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей. Відповідно до посадової інструкції бухгалтера з розрахунку заробітної плати бухгалтерського обліку від 01.09.2015 року, підписаної позивачем, її трудовими функціями було виконання операцій, що повязанні з обслуговуванням грошових коштів, зокрема, безпосереднє нарахування працівникам установи заробітної плати, допомоги з тимчасової непрацездатності, інших виплат та платежів, виплата зарплати працівникам на основі відомостей, контроль за витрачанням фонду оплати праці та підготовка даних для складання балансу й оперативних зведених звітів про доходи і витрати грошових коштів установи. Позивач фактично вела нарахування грошових коштів, проводила їх облік та контролювала рух грошових коштів до банку, через який здійснювалася виплата заробітної плати працівникам установи. Нарахування позивачкою заробітної плати, до структури якої входила основна заробітна плата, доплати, надбавки, премії та інші виплати, мала здійснюватися відповідно до посадових окладів, які зазначені в штатному розписі, а розрахунок доплат, надбавок та премій кожному працівнику мав здійснюватися на підставі наказів, у яких зазначався їх конкретний розмір і самовільно змінювати розміри премій, зазначених у наказах для окремих працівників, та нараховувати премії без наказів позивач не мала права. Вносячи зміни у розміри премій та здійснюючи нарахування премій без наказів позивач передбачала негативні наслідки своїх дій, знала, що таким чином фактично завдає матеріальної шкоди відповідачу, але бажала настання негативних для відповідача наслідків та вчиняла незаконні дії систематично протягом тривалого часу. Установа обслуговувалась в Головному управлінні Державному казначейської служби України і будь-які кошти працівникам перераховувались бухгалтером по нарахуванню заробітної плати на заробітні картки в установах банку. Це підтверджує той факт, що позивач як бухгалтер по нарахуванню зарплати одночасно виконувала і функції касира, тому до її обовязків входило ведення на основі відомостей виплати зарплати працівникам підприємства. Заробітна плата в установі нараховується та виплачується через програму „ІС-ПРО, паролі доступу до якої мають два бухгалтери з розрахунку заробітної плати, у тому числі і позивач, та головний бухгалтер. Через вказану програму здійснюється нарахування і формується відомість на виплату заробітної плати та через систему обслуговування „Клієнт-Банк відомість на виплату заробітної плати, яку формувала позивач, в електронному вигляді надсилалася нею до банківської установи для зарахування коштів на зарплатні картки працівників і проведення видачі нарахованих коштів. Особистий ключ ЕЦП системи обслуговування „Клієнт-Банк генерується на головного бухгалтера, який ставить свій електронний підпис на документах, що направляються в банк. У паперовому вигляді платіжне доручення, в якому зазначається загальна сума коштів, які нарахувала позивач, підписується директором і головним бухгалтером. Підписи скріплюються гербовою печаткою, після чого платіжне доручення передається до Держказначейства для проведення до банківської установи. Це підтверджує той факт, що позивач фактично виконувала функції касира, який проводив виплату заробітної плати працівникам через банк. Саме позивач, маючи паролі доступу до програми „ІС-ПРО, здійснюючи нарахування заробітної плати та формуючи відомості на виплату заробітної плати, навмисне змінювала розміри премії окремим працівникам та, зокрема, собі особисто. 05.02.2016 року наказом №19-ос була створена комісія по перевірці нарахування заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку, якою були виявлені факти грубого порушення норм чинного законодавства з питань оплати праці, положень колективного договору, Положення про преміювання та інші додаткові виплати працівників Центру, що призвело до безпідставного нарахування протягом 2013-2015 років премій у великих розмірах працівникам відділу бухгалтерського обліку. Зокрема, було встановлено, що бухгалтером з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] у розміри премій, зазначених у наказах, для окремих працівників Центру при нарахуванні заробітних плат безпідставно та незаконно вносились зміни в бік підвищення, що призвело до заподіяння збитків у розмірі 1 357,4 тис. грн., викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. З метою часткового погашення матеріальних збитків 08.02.2016 року позивачкою та іншими працівниками Центру по квитанціях було внесено 315 777,87 грн., зокрема, позивачкою - 39 254,85 грн.. Як вказано в акті перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016 року працівникам бухгалтерії та головному бухгалтеру було запропоновано надати письмове або усне пояснення з приводу визначення розмірів премії та внутрішніх документів, відповідно яких здійснювалися нарахування, однак, пояснення працівників у письмовому вигляді не надавалися. Факт грубого порушення був встановлений також перевіркою Держсанепідслужби України, в актів якої вказано на те, що обовязки з нарахування та виплати заробітної плати покладено на [PERSON] та [PERSON] і що вони допустили порушення при нарахуванні та проведенні виплат за рахунок коштів, виділених на оплату праці, та не здійснювали належного контролю за витрачанням коштів фонду заробітної плати, що призвело до незаконного витрачання коштів і втрат бюджетних коштів. Крім того, акт перевірки від 22.02.16 року не оскаржений позивачем. Вважають твердження позивача про те, що накази про нарахування премій видавалися у бухгалтерському відділі під грифом аг, надуманими. Оскільки в акті перевірки від 22.02.2016 року зазначено, що членам комісії не було надано наказів, по яким позивач здійснювала нарахування премій з посиланням на те, що вони зникли, тому висновки по результатам перевірки всі комісії робили на підставі аналізу перших примірників наказів, які були у відділі кадрів, тобто, перевірялися накази з грифом ос. Якщо наявні у позивача накази з абвіатурою „аг дійсно були на момент перевірок і стосувалися нарахування премій, то позивач мала надати їх перевіряючим. Крім того, видання наказів із абвіатурою „аг відноситься до функцій фельдшера санітарного організаційного відділу, про що зазначено в його посадовій інструкції. Також вважають безпідставними твердження позивача про те, що на момент перевірки у відділі кадрів не було наказів із абвіатурою ос і що вони були видані пізніше. Для визначення конкретного розміру шкоди кожного працівника наказом №1-аг від 23.02.2016 року була утворена комісія по розгляду невиробничих витрат, яка провела перевірку фактів, викладених в акті від 22.02.2016 року, та встановила, що зміни у розміри премій, зазначених у наказах, головний бухгалтер [PERSON] здійснювала разом із бухгалтерами по нарахуванню заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] та [PERSON]. 04.03.2016 року позивача було ознайомлено з актом перевірки та запропоновано надати письмове пояснення, від якого вона відмовилася. Оскільки на момент звільнення позивачкою було відшкодовано 39 254,85 грн., тому з метою часткового відшкодування заподіяної шкоди при звільненні кінцевий розрахунок в сумі 1767,61 грн. був зарахований для відшкодування шкоди. Виборний орган первинної профспілкової організації відповідача розглянув подання від 09.03.2016 року за № 01/00-425 на звільнення позивачки за п.2 ст.41 КЗпП України, засудив вчинок позивача та в її присутності надав згоду на звільнення. Тобто, процедура звільнення позивача була дотримана. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди пояснили, що ця вимога є похідною, позивач звільнена у звязку з грубим порушенням трудових обовязків і вчиненням дій, які призвели до матеріальної шкоди відповідачу в особливо великому розмірі та стали підставою для втрати до неї довіря, тому підстави для стягнення моральної шкодии відсутні. Крім того, позивачем не зазначено докази, які підтверджують факт заподіяння відповідачем моральних їй страждань, та за яким критерієм визначено розмір моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] 11.03.2014 року прийнята на роботу на посаду бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, економічного контролю та аналізу, що підтверджується копією трудової книжки (т.1 а.с.7). Відповідно до наказу №19-ос від 05.02.2016 року створена комісія для проведення перевірки нарахувань оплати праці та премій за 2013-2015 роки працівникам відділу бухгалтерського обліку. За результатами роботи комісії складено акт, затверджений директором ДУ ЖОЛЦ ДСЕСУ [PERSON] 22.02.2016 року (т.1 а.с.41-43), згідно якого для здійснення перевірки щодо правильності нарахування розмірів премій головному бухгалтеру [PERSON], бухгалтерам [PERSON] та [PERSON] було запропоновано надати внутрішні документи, на підставі яких нараховувались дані виплати, на що було отримано відповідь про зникнення наказів щодо виплати премій за 2013-2015 роки з кабінету бухгалтерії. Про факт зникнення документів адміністрації не повідомлялось. Працівникам бухгалтерії та головному бухгалтеру було запропоновано надати письмові або усні пояснення з приводу визначення розмірів премій та внутрішніх документів, відповідно до яких здійснювались нарахування. Пояснення працівників в письмовому вигляді не надавались. З метою недопущення втрат державного бюджету запропоновано звернутись до Державної санітарно-епідеміологічної служби України з проханням направити спеціалістів для здійснення перевірки законності та правильності нарахування заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку та визначення конкретних розмірів заподіяння матеріальних збитків. Відповідно до наказу Держсанепідемслужби України №19 від 22.02.2016 року проведено перевірку Державної установи Житомирський обласний лабораторний центр Держманепідемслужби України, про що складено акт (т.1 а.с.47-49). 09.03.2016 року директор ДУ Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України [PERSON] звернувся з поданням до голови первинної профспілкової організації [PERSON] про надання згоди на звільнення з займаної посади [PERSON] за п.2 ст.41 КЗпП України (т.1 а.с.101). Рішенням профспілкового комітету від 10.03.2016 року №9/00-4 (т.1 а.с.102) надано згоду на звільнення за п.2 ст.41 КЗпПУ працівників ДУ ЖОЛЦ ДСЕСУ, у тому числі [PERSON] бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку. Наказом №42-ос від 10.03.2016 року (т.1 а.с.8-9) [PERSON] - бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку Державної установи Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України звільнено з займаної посади за п.2 ст.41 КЗпП України (з підстав втрати довіря), з 10.03.2016 року. Грошова компенсація за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 11.03.2015 року по 10.03.2016 року і кінцевий розрахунок згідно зазначеного наказу підлягають зарахуванню для часткового погашення заподіяних матеріальних збитків. Підставою наказу зазначено акт перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016 року, акт про відмову від надання пояснення, погодження Житомирської організації профспілки працівників Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 10.03.2016 року №9/00-4. У наказі також зазначено, що [PERSON] в порушення законодавчих актів, що регулюють порядок нарахування премій та заробітної плати, Положення про преміювання та інші додаткові виплати і посадової інструкції у розміри премій, зазначених у наказах, для окремих працівників при нарахуванні заробітних плат, безпідставно та незаконно вносились зміни в бік підвищення, що призвело до заподіяння збитків Центру в особливо великих розмірах 1357,4 тис. грн., викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. Також зазначено, що з метою часткового погашення матеріальних збитків 08.02.2016 року бухгалтером з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] та іншими працівниками Центру по квитанціях на рахунок одержувача ДУ Житомирський [PERSON] було внесено 315777,87 грн., зокрема, бухгалтером з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] 39 254,85 грн., що підтверджує факт заподіяння нею шкоди, зловживання службовим становищем та грубе порушення трудової дисципліни і положень посадової інструкції. Статтею 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Основні слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це прийняття і збереження. Тобто, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Коло цих працівників може бути розширене за рахунок основного кола матеріально відповідальних осіб, тобто осіб, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно зясувати: чи становить виконання операцій, що повязані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-104цс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів України. Відповідно до розділу ІІ Посадової інструкції бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ДУ Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України до обовязків бухгалтера входить здійснення прийому, аналізу та контролю табелів обліку робочого часу і підготовка їх до лічильної обробки; приймання і контроль правильності оформлення листків про тимчасову непрацездатність, довідок з догляду за хворими та інших документів, що підтверджують право на відсутність працівника на роботі, готування їх до лічильної обробки, а також для складання встановленої бухгалтерської звітності; здійснення нарахування заробітних плат працівникам підприємства, здійснення контролю за витрачанням фонду оплати праці; здійснення реєстрації бухгалтерських проводок та їх рознесення; здійснення нарахування та перерахування страхових внесків у державні позабюджетні соціальні фонди, заробітних плат робітників і службовців, інших виплат та платежів, а також відрахування коштів на матеріальне стимулювання працівників підприємства; підготовка періодичної звітності по ЕСН у встановлені терміни, стеження за збереженням бухгалтерських документів, оформлення їх відповідно до встановленого порядку для передачі в архів; ведення на основі відомостей виплати зарплати працівникам підприємства; здійснення контролю за дотриманням касової дисципліни, розрахунками з підзвітними особами тощо (т.1 а.с.37-40). Зі змісту посадової інструкції не вбачається, що [PERSON] відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, оскільки основний зміст її трудових обовязків не становить виконання операцій, що повязані з таким обслуговуванням цінностей (прийняття їх під звіт, збереження), виконання нею трудових обовязків відповідно до посадової інструкції не має відповідального, підзвітного характеру з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей; не встановлено також при цьому і порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями. Договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем [PERSON] не укладався. Виплата заробітної плати працівникам [PERSON] проводилась не у касі підприємства згідно відомостей про нарахування заробітної плати, а шляхом перерахування коштів працівникам на картковий рахунок у банку, що підтвердили представники відповідача у судовому засіданні. Зазначене також свідчить про відсутність безпосереднього обслуговування [PERSON] грошових цінностей та отримання їх нею під звіт. Таким чином, враховуючи, що до посадових обовязків позивача не входило виконання функцій з безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей та вона не є матеріально відповідальною особою, підстави для її звільнення з посади у звязку з втратою довіря відповідно до п 2 ч.1 ст.41 КЗпП України були відсутні. Крім того, відповідно до ч.8 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображення в них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Із наданих суду сторонами наказів про преміювання з грифами ос і аг за 2013-2015 роки вбачається, що ці документи [PERSON] не розроблялись і не підписувались. Позивач не мала права підпису фінансових документів як на паперових, так і на електронних носіях, що підтверджується поясненнями сторін, а також листом ПАТ КБ Приватбанк від 21.12.2016 року про персоналізацію логінів на [PERSON] (т.2 а.с.69). Натомість, як вбачається з наказу №75аг від 10.12.2013 року (т.1 а.с.166) право підпису фінансових документів установи надано: перший підпис - директору [PERSON], заступнику директора [PERSON], другий підпис - головному бухгалтеру [PERSON]. При цьому, оглянуті в судовому засіданні надані сторонами оригінали наказів з суперечливими даними підписані директором ДУ Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України [PERSON] і представники відповідача відмовились від призначення судової-почеркознавчої експертизи для вирішення питання дійсності його підпису на наказах, наданих позивачем. Таким чином, факт підробки наказів позивачем з метою підвищення розміру премій окремим працівникам і зловживання [PERSON] службовим становищем також не доведений, як не доведений і факт безпосереднього внесення позивачем коштів на рахунок відповідача. Обставин надання під звіт позивачеві грошових коштів і їх незаконного витрачання також не встановлено, як не підтверджено актом перевірки і тієї обставини, що саме дії позивача призвели до перевитрат фонду оплати праці. Враховуючи, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, тому позовні вимоги про визнання незаконним наказу Державної установи Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України №42-ос від 10.03.2016 року Про звільнення [PERSON]О. і поновлення позивача на роботі на посаді бухгалтера з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку з 10.03.2016 року підлягають задоволенню. Оскільки відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому в межах заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.03.2016 року по 19.07.2016 року на підставі наданого позивачем і не спростованого відповідачем розрахунку (т.1 а.с.30-31) з урахуванням кількості робочих днів за період вимушеного прогулу з дати звільнення по 19.07.2016 року та середньоденної заробітної плати, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 55 312,82 грн. середнього заробітку. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 ЦПК України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Оскільки факт порушення законних прав позивача доведений, це призвело до моральних страждань позивача, оскільки вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту своїх прав, тому є підстави для відшкодування моральної шкоди, розмір якої з урахуванням характеру та ступеню моральних страждань позивача суд визначає у розмірі 1000,00 грн.. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому згідно ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України Про судовий збір судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру та позовну вимогу майнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial