Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 65 514 грн. та судових витрат. [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах. та стягнення судових витрат. В позові [PERSON] зазначила, що 17.07.1999р. сільською радою Літинського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між позивачкою та [PERSON], актовий запис № 4. Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 січня 2013 року відповідач був зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. на кожну дитину щомісячно. Внаслідок відвертого небажання відповідача виконувати рішення суду в повному об'ємі, виникла заборгованість по виплаті аліментів, яка станом на 01 вересня 2014 року складає 26 273 грн. 26 коп., про що свідчить розрахунок, наданий відділом державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За підрахунками фахівця, за період з 01.11.2013 року по 30.09.2014 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивачки складає 65 514 грн. ( розрахунок додається). За стягненням вказаної неустойки позивачка звернулася до суду. В позові [PERSON] зазначив, що змушений звернутися до суду у зв'язку зі скрутним майновим становищем і з несприятливими обставинами, що склалися для нього і утруднюють сплату заборгованості по аліментам. 17.07.1999 року позивач зазначив, що зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від спільного проживання сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Після реєстрації шлюбу, оскільки житла у подружжя не було, вони поселилися в квартиру його батьків, що розташована в [ADDRESS]. В квартирі проживали батьки позивача і дана квартира належала його батькові. Матеріальний стан їх сім'ї був вкрай тяжким так як, грошей у них не було і вони проживали за рахунок допомоги батьків позивача, так як його заробітної плати і матеріальної допомоги по безробіттю згідно п. 4 ст. 31 Закону України « Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття», яке отримувала відповідачка з 16.08.2001 року по 9.10.2001 року не хватало. Батьки позивача продали свою нерухомість і почали будувати будинок для позивача, щоб він міг з сім'єю проживати в ньому, однак гроші закінчилися і будівництво було припинено. Оскільки грошей на завершення будівництва будинку у них не було, вони вирішили позичити гроші та придбати автомобіль з причепом для того, щоб позивач міг заробляти гроші. Для цього він звернувся до [PERSON] і [PERSON] з проханням позичити їм гроші і вони пообіцяли повернути борг на першу ж їх вимогу. Автомобіль з причепом був придбаний за гроші, які були позичені сторонам 7.05.2010 року в сумі 17 000 доларів США у [PERSON], що підтверджується розпискою і 25.05.2010 року позивач отримав від [PERSON] ще 10000 доларів США для купівлі вантажного автомобіля та причепа. В серпні 2012 року він знаходився у відрядженні, майже місяць, а коли повернувся, побачив, що все цінне майно вивезено, а ні дружини, а ні дітей в будинку немає. Жодних підстав для припинення сімейних відносин не було. Потім позивач з'ясував, що поки їздив заробляти гроші його дружина знайшла собі іншого чоловіка, з яким зараз проживає, а дітей відвезла до своїх батьків в с. Пеньківка, Літинського району. Повертати борги за придбання автомобіля і причепа дружина не бажала, тому позивач змушений був продати автомобіль і причеп, борги повернути і таким чином був позбавлений можливості заробляти гроші, займатися підприємницькою діяльністю. [PERSON] звернулася до суду і надала довідку з податкової інспекції за 2011 рік, коли він працював на автомобілі з причепом і заробляв гроші. На момент звернення до суду позивач перебуває в стані припинення підприємницької діяльності, що підтверджується повідомленням з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також матеріалами здачі документів на закриття підприємницької діяльності. Рішенням Вінницького районного суду від 21.01.2013 року з позивача було стягнуто аліменти по 800 грн. на кожну дитину, починаючи стягнення з 09.11.2012 року до досягнення дітьми повноліття. Це рішення постановлено незважаючи на те, що позивач не працює і жодних доходів не має. Оскільки позивач не працював, з вини колишньої дружини і не міг заробляти гроші, але розумів, що на дітей повинен сплачувати аліменти, він постійно сплочував мінімальну суму аліментів на двох дітей, хоча ніякого заробітку не мав, що підтверджується квитанціями, які надані до позову. Враховуючи, що заборгованість по аліментам утворилася внаслідок того, що він не мав роботи з вини позивачки, та все ж такі сплачував мінімальний розмір аліментів, позивач звернувся до суду та просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам. В прийнятті до провадження вимоги щодо зміни розміру аліментів в оде провадження з первисно заявленим позовом судом було відмовлено і на тепер дані позовні вимоги розглядаються судом окремо. В судовому засіданні позивач (вона ж відповідач) [PERSON] свій позов підтримала, зустрічний не визнала та суду показала, що відповідач [PERSON] був повідомлений і усвідомлював, що повинен був сплочувати аліменти на утримання дітей, однак уникав сплати аліментів, або сплочував їх періодично, із запізненням і не в повному розмірі. [PERSON] приховував власні доходи, працює приватним підприємцем і зараз навмисно вказує себе особою, яка не має доходу, щоб не платити аліменти на дітей. Вона неодноразово вказувала йому на те, що він має заборгованість, однак відповідач ігнорував свій батьківський обов»язок утримувати дітей і тому вона звернулася до суду. Суд просить врахувати, що відповідач є фізично здоровий, не має інших утриманців, його батьки утримують себе самостійно, а отже він має сплачувати аліменти і просить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в повному обсязі, а в зустрічному позові просить відмовити. Відповідач (він же позивач) [PERSON] свій позов підтримав, первинний позов не визнав та суду пояснив, що не міг працювати так як був змушений продати автомобіль з причипом, так як позивачка не допомогала йому сплачувати борг за придбані транспортні засоби. Позивачка сама позбавила його можливості заробляти гроші і тому утворилася заборгованість, саме з її вини. Також, суду показав, що сплочував аліменти, хоч і з запізненням, але постійно і аліменти надсилав у сумі не меншій 500 грн. на кожну дитину. Ці аліменти фактично сплочували його батьки, так як він не мав доходів. Просить його позов задоволити, а у позові [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне: 17.07.1999р. сільською радою Літинського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], за актовим записом № 4, що підтверджує відповідне свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 17.07.1999р. (а.с.8). Після реєстрації [PERSON] прийняла призвище чоловіка «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджують відповідні свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.2000р. (а.с.6) та серії [NUMBER] від 05.01.2005р. (а.с.7). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 січня 2013 року відповідач був зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. на кожну дитину щомісячно. В судовому засіданні [PERSON] був присутній особисто. По справі було виписано виконавчий лист від 21.01.2013р., який був прийнятий до виконання Вінницьким ВДВС РУЮ (а.с.10). Станом на 01 вересня 2014 року за виконавчим листом утворилася заборгованість, що складає 26 273 грн. 26 коп., про що свідчить розрахунок, наданий відділом державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції від 11.09.2014р. №666/04 (а.с.13). Наявність даної суми заборгованості стороною [PERSON] не заперечується. Відповідними доказами не спростовувалося. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За підрахунками фахівця, який також стороною [PERSON] не заперечувався і не був спростований відповідними доказами чи власним розрахунком, за період з 01.11.2013 року по 30.09.2014 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] склала 65 514 грн. Зазначена сума неустойки складається з настуних нарухувань: період 01.11.2013р. нараховано 13 273,26 , сточено 0, днів до 30.09.2014р. 333, сума неустойки складає 44 200грн.; період 30.11.2013р.., нараховано 1600 грн., сплачено 500 грн., заборгованість 1100 грн., днів до 30.09.2014р. 304, сума нейстойки 3 344 грн.; період 31.12.2013р., нараховано 1600 грн., сплачено 500 грн., заборгованість 1100 грн., днів до 30.09.2014р. 273, сума неустойки 3003 грн.; період 31.01.2014р., нараховано 1600 грн., сплачено 500 грн., заборгованість 1100 грн., днів до 30.09.2014р. 242, сума неустойки 2662 грн.; період 28.02.2014р. , нараховано 1600 грн., сплачено 0 грн., заборгованість 1600 грн., днів до 30.09.2014р. 214, сума неустойки 3424 грн.; період 31.03.2014р., нараховано 1600 грн., сплачено 0 грн., заборгованість 1600 грн., днів до 30.09.2014р. 183, сума неустойки 2928 грн.; період 30.04.2014р. , нараховано 1600 грн., сплачено 0 грн., заборгованість 1600 грн., днів до 30.09.2014р. 153, сума неустойки 2448 грн; період 31.05.2014р. , нараховано 1600 грн., сплачено 500 грн., заборгованість 1100 грн.; днів до 30.09.2014р. 122, сума неустойки 1342 грн; період 30.06.2014р. , нараховано 1600 грн., сплачено 500 грн., заборгованість 1100 грн., днів до 30.09.2014р. 92, сума неустойки 1012 грн.; період 31.07.2014р. , нараховано 1600 грн., сплачено 500 грн., заборгованість 1100 грн.; днів до 30.09.2014р. 61, сума неустойки 671 грн., період 31.08.2014р. , нараховано 1600 грн., сплачено 0 грн., заборгованість 1600 грн., днів до 30.09.2014р. 30, сума неустойки 480 грн.. Таким чином, нараховано є 29 273,26 коп. Сплачено всього 3000 грн. Заборгованість по аліментах склала 26 273,26 грн. Сума неустойки склала 65 514 грн. Право на неустойку, таким чином, позивачкою [PERSON] є та такою, стягнення якої слід покласти на платника аліментів. Однак, при цьому, суд враховує, що у відповідності до ст.196 ч.2 СК України сума неустойки може бути зменшена судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Визнчаючись щодо розміру стягнення неустойки, суд враховує, що на теперішній час [PERSON] не працює, знаходиться у стані припинення підприємницької діяльності, має утримувати двох неповнолітніх дітей і в подальшому, до досягнення дітьми повноліття, має сплатити заборгованість по аліментах, та враховує той факт, що [PERSON] приймав міри по виконанню аліментних зобов»язань хоча і не своєчасно і не в повному розмірі. Тому, суд вважає за можливе зменшити суму неустойки до двох розмірів наявної заборгованості по аліментах, а саме, 26 273 грн. 26 коп. х на 2 = 52 546, 52 грн. В решті стягнення суми неустойки в розмірі 12 967,48 грн. слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON], суд враховує, що дане звільнення позивач просить провести на підставі ч. 2 ст. 197 СК України суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За підставу такого звільнення від обов»язку сплати заборгованості по аліментах, позивач просить визнати той факт, що він був змушений з вини [PERSON], продати автомобіль, на якому він працював і заробляв гроші, і був позбавлений заробітку. А також ту обставину, що на момент винесення рішення про стягнення з нього 1600 грн. щомісячно, на утримання дітей, він працював в ТОВ «АТП 1 ЛТД» і його заробіток становив 1147 грн., а тому він не міг виконувати рішення суду. Однак, суд враховує, що відповідач був обізнаний про постановлення рішення суду від 21.01.2013р. та свого обов»язку сплочувати аліменти на утримання двох дітей в сумі 800 грн. щомісячно на кожну дитину, і звернувся про зміну розміру аліментів лише після того, як до суду поступив позов [PERSON] про стягнення неустойки. В судовому засіданні по вирішенню судового спору щодо стягнення аліментів, [PERSON] був присутній особисто, разом з представником, та визнавав можливість сплачувати аліменти на суму 500 грн. на кожну дитину. [PERSON] визнавав дане аліментне зобов»язання також і дією , оскільки проплачував суму аліментів в розмірі 500 грн., хоча і не своєчасно та не в повному розмірі і на двох дітей. В період утворення заборгованості по аліментам, відповідач був зареєстрований приватним підприємцем, певний період часу також був працевлаштованим ТОВ «АТП 1 ЛТД» . Пояснення [PERSON] про те, що він не знав, що може просить зменшити розмір аліментів, суд сприймає критично, так як [PERSON] мав всі можливості отримати відповідну юридичну консультацію, оскаржити рішення суду про стягнення аліментів, однак цього не зробив та в подальшому визнавав аліментне зобов»язання дією. Тому, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. За ст.88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в сумі 649,44 грн. та за послуги адвоката в сумі 487,00 грн. (а.с.1,2)на загальну суму - 1136,44 грн.

Outcome: approved