Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Нкмз» (третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] працювала стрижневиком машинної формовки у фасоноливарному цеху № 1 ПрАТ «НКМЗ» з 04.02.1988 року по 31.05.2012 року. За час роботи на ПрАТ «НКМЗ» зі шкідливими та небезпечними умовами праці [PERSON] отримала професійне захворювання та була змушена звільнитися з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою та актами розслідування причин виникнення профзахворювання (форми П-4) від 16.07.2012 року, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби. У період з 2012 року [PERSON] неодноразово проходив стаціонарні обстеження та лікування. 25.02.2012 року обласна профпаталогічна МСЕК м.Донецька вперше визнала захворювання позивача як професійне, з 30% втрати працездатності, та встановила їй 3 групу інвалідності (довідками МСЕК серії 10ААА №132018 та серії 10 ААБ № 385270). Періодично, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивач знаходиться на стаціонарному, амбулаторному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується відповідними документами. У зв`язку з отриманим [PERSON] професійним захворюванням остання зазнала фізичних страждань та емоційних переживань. Стан її здоров`я є невідновним, що призвело до психологічної травми. Професійне захворювання призвело до втрати нормальних зв`язків з оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, переглянути свої звички та бажання. З огляду на вказане [PERSON] просить суд стягнути з роботодавця ПрАТ «НКМЗ» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на виробництві, в розмірі 40 000 грн. У судове засіданні представник відповідача ПрАТ «НКМЗ» не з`явився, був належним чином повідомлений, надав відзив в якому зазначив що, проти задоволення позову заперечуває з огляду на те, що не вбачає вини підприємства у виявленні у [PERSON] професійних захворювань, оскільки остання була обізнана з умовами праці, на них погодилась. Зі свого боку ПрАТ «НКМЗ» вживає заходів для забезпечення нормальних умов праці, надання пільг та компенсацій, забезпечення працівників безоплатно лікувально-профілактичним харчуванням, надає додаткові оплачувані відпустки, проводить оплату праці у підвищеному розмірі. Крім того, вважає, що позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди недостатньо обґрунтовані та заявлений розмір недоведений. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Ликова В.Ю. до суду не з`явилася, надала пояснення в яких зазначила, що Фонд соціального страхування не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей, що зазначено у постанові ВС від 21.08.2018 року у справі № 579/951/16-ц. Суд відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1957 року народження, у період з лютого 1988 року по травень 2012 року працювала на ПрАТ «НКМЗ» на посаді стрижневика машинної формовки у фасоноливарному цеху №1, що підтверджується копією трудової книжки. Перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «НКМЗ» більше 20 років, позивач працювала зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень, пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, низької температури в холодну пору року. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії №13389/1335 від 03.07.2012 року у [PERSON] встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня синдром вегетосенсорної поліневропатії верхніх кінцівок за стійкими нейродистрофічними порушеннями в кістках рук у вигляді кістоподібних просвітлень у головчастих та півмісяцевих кістках обох кистей, лівої човноподібної кістки, деформуючий остеоартроз міжфалангових суглобів, деформуючий остеоартроз ліктьових суглобів першої стадії з больовим синдромом, легкими розгинаючими контрактурами. З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 18.07.2012 року по формі П-4, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання [PERSON] отримала працюючи на ПрАТ «НКМЗ». 25.02.2012 року обласною профпаталогічною МСЕК м.Донецька захворювання [PERSON] було визнано професійним з 30% втратою працездатності та встановила їй 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії 10ААА №132018 та серії 10ААБ № 385270. З цього приводу складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 26.02.2015 року по формі П-4, з якого вбачається, що вказане професійне захворювання у [PERSON] виникло в період його тривалої роботи обрубником в ФЛЦ-1 на ПрАТ «НКМЗ». В подальшому зазначені професійні захворювання неодноразово підтверджувалися та дія 3 групи інвалідності продовжувалася. Представленими позивачем копіями медичних документів підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань та проведенням оздоровлень. З огляду на наведені в позовних вимогах обґрунтування позивач [PERSON] вимагає від роботодавця ПрАТ «НКМЗ» відшкодування моральної шкоди, заданої внаслідок отриманих професійних захворювань. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам Конституції України. Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв`язку з цим. Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки він відповідає тяжкості отриманих позивачем [PERSON] профзахворювань з 30% втратою працездатності та інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 40 000 грн. Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved