Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю . В обґрунтування вимог посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2014 року по 31 січня 2017 року, від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини з відповідачем припинені. Позивачка з дітьми проживає окремо від відповідача, але під час спільного мешкання з відповідачем вони не зареєстрували місце проживання їх сумісних з відповідачем дітей. Місцем проживання малолітньої особи є місце проживання їх батьків (ч.4 ст.29 ЦК України). Це ж визначено і ст.160 СК України. Позивач вважає, що доцільніше, щоб діти проживали з нею, тому що вона щодня піклується про них, що неможна сказати про відповідача Умови проживання дітей створені такими, що якнайкраще відповідають інтересам дітей. Отже, просила визначити місце мешкання дітей разом з матір`ю. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації Лузан О.П. просить позов задовольнити, оскільки таким чином будуть максимально враховані інтереси дітей. Дослідивши заяву по суті справи, вислухавши пояснення сторін, та інших учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2014 року по 31 січня 2017 року, від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини з відповідачем припинені. Позивачка з дітьми проживає окремо від відповідача, що підтверджується довідкою Новопетрівського старостинського округу Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області №1179 від 17.11.2020 року, що [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] разом з дітьми та чоловіком [PERSON] . Відповідно до довідки №154 від 18.11.2020 року дочка позивачки [PERSON] , [INFO] , навчається у 1-му класі Новопетрівської ЗОШ І-ІІІ ст.Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області. Згідно довідки від 17.11.2020 року син позивачки [PERSON] , [INFO] , відвідує Новопетрівський ЗДО «Колосок». Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства , кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 та 12 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України Про охорону дитинства , ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Місце мешкання батька дітей [PERSON] невідомо, відповідач до суду не з`явився, пояснень не надав, з дітьми не спілкується, життям дітей не цікавиться. З огляду на такий підхід, а саме що саме мати може створити належні умови для виховання та розвитку дітей, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання дітей разом із матір`ю буде більш доцільним та буде найбільше відповідати інтересам дітей, сприяти її нормальному гармонійному розвитку. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved