Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення. Позивачка-відповідачка та її представник позов підтримали та пояснили, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований на [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрований її син [PERSON] , який у житловому будинку вже дуже багато років не проживає, оскільки проживає разом із своєю сім`єю в с.Уторопи, Косівського району. Участі в утриманні та благоустрої житлового будинку син не бере, комунальні платежі не сплачує, догляду за позивачкою не веде та жодним чином їй не допомагає. А тому, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться на [ADDRESS] . Що стосується зустрічного позову, то просять в ньому відмовити за безпідставністю. Відповідач-позивач та його представник позов [PERSON] не визнали, а свій підтримали та пояснили, що [PERSON] зареєстрований та проживав на [ADDRESS] . На даний час мати у вказаному житловому будинку не проживає на протязі тривалого часу, житловий будинок закритий на замок та вона вигнала всіх своїх дітей із цього будинку. Він змушений був перейти проживати в господарство дружини, що знаходиться в с.Уторопи, Косівського району, Івано-Франківської області. Він постійно звертався до матері із проханням відкрити двері та не чинити йому перешкод в користуванні житловим будинком, однак вона на це не реагує та відмовляється відкривати будинок. В зв`язку з тим, що він не мав вільного та безперешкодного доступу до будинку в якому зареєстрований, то змушений був звертатися до Лючанської сільської ради з проханням допомогти йому вселитися в житловий будинок матері. А тому, в зв`язку з тим, що мати чинить йому перешкоди, то він позбавлений можливості утримувати будинок в належному стані. На даний час він має бажання проживати у даному будинку та допомагати матері по господарству. Просить зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS] та вселити його в даний будинок. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в позовних вимогах [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задоволити частково з наступних підстав. Положеннями частини третьої статті 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований на [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.03.2007р. Згідно довідки виданої виконком Яблунівської селищної ради ОТГ с.Люча Косівського району, Івано-Франківської області від 17.09.2019р. №527 видно, що до вище вказаного житлового будинку зареєстрований син позивачки [PERSON] . До матеріалів справи долучені акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 17.09.2019р. №126, від 26.09.2019р. №129 в яких зазначено, що зі слів [PERSON] її син [PERSON] фактично не проживає у її житловому будинку з 1994року. Відповідно до частини четвертої статті 9ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Згідно частини другої статті 3СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 8 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Судом встановлено, що причиною відсутності відповідача за вказаною адресою є те, що мати чинить йому перешкоди в користуванні даним житлом, будинок закритий на замок та вона вигнала всіх своїх дітей із цього будинку. А тому через такі дії матері він змушений був перейти проживати в господарство дружини, що знаходиться в с.Уторопи, Косівського району, Івано-Франківської області. Дані обставини стверджуються довідкою виданою виконком Яблунівської селищної ради ОТГ с.Люча Косівського району, Івано-Франківської області від 21.10.2019р. №597, згідно якої видно, що [PERSON] дійсно звертався до Лючанського сільського голови, про те, що його мати [PERSON] чинить перешкоди щодо проживання та догляду за земельною ділянкою в господарстві, де він зареєстрований. Допитані судом свідки [PERSON] , який являється депутатом сільської ради та [PERSON] , який є старостою сільської ради ствердили, що [PERSON] дійсно звертався до сільської ради про те, що мати не впускає його до будинку. Також пояснили, що при огляді будинку вони бачили порожню шафу в якій також не було одягу і [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він бачив як [PERSON] косить біля житлового будинку [PERSON] , яка не впускає сина в будинок і сама там не проживає. Показами свідка [PERSON] стверджується, що вона являється дочкою позивачки та пояснила, що її мати всіх дітей пересварила. Брат [PERSON] проживав у будинку матері, проте вона його вигнала. Він має бажання там проживати, однак мати його не допускає. Також зазначила, що брат доглядає за будинком, постійно там косить. Таким чином, враховуючи поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком слід відмовити повністю. Що стосується зустрічного позову, то судом доведено, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком, що розташований на [ADDRESS] . Як ствердив в судовому засіданні [PERSON] він має бажання проживати у даному будинку та допомагати матері по господарству. А тому, слід зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS] . Стосовно позовних вимог в частині вселення, то суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки належним способом захисту права відповідача-позивача є усунення перешкод у користуванні житловим будинком та додаткового захисту шляхом вселення не потребує. Відповідно до частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 64, 71- 72, 156, 191 Житлового Кодексу України, ст. 405 ЦК України та

Outcome: dismissed