Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, яким просила суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором купівлі-продажу належного їй на праві власності автомобіля Мitsubishi Qutlander XL, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 416685,93 грн. та три проценти річних від простроченої суми 12500,58 грн., а також судові витрати. Свій позов обґрунтовує тим, що 31 січня 2013 року між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про продаж їй за 20000 доларів США належного їй на праві власності автомобіля Мitsubishi Qutlander XL, державний номерний знак [NUMBER], за який вона на той час виплачувала кредит, що підтверджується її розпискою. Вони домовилися, що [PERSON] одразу дає їй 10000 гривень, сплачує частину кредиту, яка залишилася не виплаченою і на протязі шести місяців віддає решту коштів за автомобіль. Тоді ж [PERSON] передала їй автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 19 лютого 2014 року [PERSON] внесла в банк в рахунок погашення кредиту 28457,81 грн., а 27 лютого 2014 року надала їй в рахунок погашення боргу за автомобіль товару на 41000 гривень. 11 січня 2014 року [PERSON], який є чоловіком [PERSON], керуючи автомобілем Мitsubishi Qutlander XL, державний номерний знак [NUMBER], потрапив в ДТП, внаслідок чого автомобіль був пошкоджений. В зв'язку з чим [PERSON] звертався до суду. Рішенням Крижопільського районного суду від 23 січня 2015 року в цивільній справі № 134/945/14-ц на користь [PERSON] було стягнуто 50000 гривень в рахунок відшкодування за шкоду, заподіяної внаслідок ДТП та судові витрати. Рішення в даній судовій справі підтверджує, що між нею та відповідачкою в січні 2013 року відбувся договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля, що підтверджується і власноручно написаною розпискою. Ще 31 січня 2013 року позивачка виконала своє зобов'язання щодо передачі автомобіля, а [PERSON] передала їй частину грошей в рахунок оплати вартості автомобіля. 05 грудня 2016 року позивачка [PERSON] своєю заявою до суду збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором купівлі-продажу належного їй на праві власності автомобіля Мitsubishi Qutlander XL, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 457685,93 грн. та три проценти річних від простроченої суми 12500,58 грн., а також судові витрати. Заяву мотивувала тим, що в позовній заяві вона вказувала, що 27 лютого 2014 року [PERSON] надала їй в рахунок погашення боргу за автомобіль товару на 41000 гривень. При отриманні від [PERSON] товару на 41000 грн. в рахунок погашення боргу за придбаний у неї автомобіль, [PERSON], чоловік [PERSON], який був при цьому присутній, сказав щоб вона написала розписку на цю суму, що [PERSON] начебто позичила у нього кошти. Вона, не передбачаючи ніяких підвохів, написала дану розписку. На підставі цієї розписки [PERSON] звернувся до Крижопільського районного суду із позовом про стягнення з неї боргу. Рішенням Крижопільського районного суду від 04 жовтня 2016 року в цивільній справі № 134/975/16-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та вирішено стягнути з неї на користь позивача 41000 гривень. В зв'язку з чим вона вважає за необхідне збільшити позовні вимоги на 41000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, які викладені в письмовому запереченні, а саме: Із самих позовних вимог вбачається невизначеність змісту вимог - чи це є борг згідно з договором позики, чи це є несплачена суми вартості автомобіля згідно договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини, які належить вчиняти у письмовій формі є правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Виходячи із вказаної позивачем суми позову, вартість проданого автомобіля складає 416685,93 грн. Таким чином договір купівлі-продажу автомобіля мав бути укладений у письмовій формі. Позивач такого договору суду не надав. Крім цього, законодавчими актами України встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна. Так, пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДА1, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Як вбачається із наданих позивачем доказів, а саме даних про реєстрацію транспортного засобу, набувачем автомобіля [PERSON] не являється, а являється зовсім інша особа. Відповідно до вищенаведених Правил, така реєстрація можлива тільки при наявності доказів правомірності набуття цією особою такого транспортного засобу. Такого договору позивач суду не надала, але як вбачається з пояснень допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], [PERSON] особисто зняла автомобіль з реєстрації, видала йому довіреність і він продав цей автомобіль 26.02.2015 року [PERSON] Будь-яких свідчень щодо участі або причетності [PERSON] до вказаних подій свідок не повідомив. Таким чином позивач не надав доказів про продаж автомобіля [PERSON] і навпаки ним були надані докази продажу автомобіля іншій особі, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Свідок, [PERSON], суду пояснив, що в лютому 2014 року він домовився з [PERSON] про купівлю автомобіля за 100 тисяч гривень. Автомобіль був ще в кредиті. Власником автомобіля була [PERSON] Він віддав 56 тисяч гривень [PERSON] для погашення кредиту. В лютому 2014 року [PERSON] зняла автомобіль з обліку при цьому [PERSON] заплатив 44 тисячі гривень. Згодом він продав автомобіль людям в м. Харків. Заслухавши представників сторін, свідка, проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає виходячи із наступних підстав: Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Судом встановлено, що в власності [PERSON] з 24.10.2007 року перебував автомобіль Мitsubishi Qutlander XL, державний номерний знак [NUMBER]. 31.01.2013 року [PERSON] було видано розписку [PERSON] про те, що [PERSON] зобовязується виплатити [PERSON] 22 тис. доларів США за купівлю вказаного автомобіля. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини, які належить вчиняти у письмовій формі є правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Виходячи із вказаної позивачем суми позову, вартість проданого автомобіля складає 416685,93 грн. Таким чином договір купівлі-продажу автомобіля мав бути укладений у письмовій формі. Позивач такого договору суду не надав. 26.02.2014 року [PERSON] було знято з обліку вказаний автомобіль з подальшою його реалізацією [PERSON]. Відповідно до наданої [PERSON] розписки від 30.03.2015 року [PERSON] продала автомобіль [PERSON] без доручення, претензій до [PERSON] та її чоловіка на день видачі розписки не мала. Дана розписка була оглянута в судовому засідання, [PERSON] підтвердила, що розписка нею написана власноручно, однак про обставини написання вказаної розписки суду пояснити не змогла. Тому суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] не укладався договір купівлі продажу автомобіля, а даний автомобіль продано в 2014 році [PERSON]. Тобто позивач не надав доказів про продаж автомобіля [PERSON] і навпаки ним були надані докази продажу автомобіля іншій особі, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Розписка надана [PERSON] навпаки свідчить про те, що між сторонами станом на 30.03.2015 року відсутні будь-які правовідносини за зобовязаннями з приводу вищевказаного автомобіля та інші зобовязання з приводу договору позики. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягнення із позивача на користь відповідача судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved