Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу в сумі 26350грн. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 19 грудня 2017 року позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США в якості завдатку за квартири в блоку [ADDRESS] , про що склали розписку від 19 грудня 2017 року. Завершення правочину та остаточний розрахунок повинен був відбутися в березні 2018 року, але відповідач зобов`язання не виконав, тому позивачка просить стягнути з нього суму боргу - 1000 доларів США по курсу 26грн. 35коп. за 1 долар в сумі 26350грн. Також просила стягнути судові витрати. В судовому засідання представник позивачки позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання викликався належним чином, але не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованими і такими, що має бути задоволеними частково. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 19 грудня 2017 року позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] в якості завдатку за квартиру в [ADDRESS] 1000 доларів США та 7000 доларів США (а.с.7). Судом встановлено, що попередній договір купівлі-продажу будинку був укладений в усній формі. З аналізу наданих доказів, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли з приводу купівлі-продажу житлової квартири, а тому при їх вирішені необхідно керуватися главою 54 ЦК України, зокрема ст.657 та главою 49 - ст.570, як статтями, що регламентують забезпечення виконання вказаного договору купівлі-продажу житлової квартири. Так, відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Стаття 570 ЦК України визначає, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, слід дійти висновку, що оскільки попередній договір купівлі-продажу житлової квартири між сторонами нотаріально не посвідчений, то він в силу ст.215 ЦК України є нікчемним, а тому відповідно ст.216 цього Кодексу, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. За таких обставин суд вважає за необхідним застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Відповідно до курсу НБУ на день розгляду справи - 07 березня 2019 року - курс долару США до української гривні становить 2648,1142грн. до 100 доларів США. Таким чином сума заборгованості становить 26481грн. 14коп. (1000 х 2648,1142/100), але позивач просила стягнути заборгованість в сумі 26350грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в межах вимог позивача. У зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді витрат на оплату судового збору в сумі 704грн. 80коп. та витрат на оплату правової допомоги в сумі 5400грн.

Outcome: approved