Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності. [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації з 2001 року, - вибув з даного житлового будинку в інше місце проживання. [PERSON] просить у судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком [ADDRESS] [PERSON] шляхом зняття його з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав звернення [PERSON] до суду та посилався на обставини, зазначені в позовній заяві уточнивши, що його довірителька звертається до місцевого суду в тому числі виходячи із захисту права власності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечив представник позивача. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом слід задовольнити виходячи з наступного: Судом установлено, що будинок [ADDRESS] Львівської області документально перебуває у власності [PERSON]. Дане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.05.2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради Львівської області від 19.04.2012 року №182. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні окрім із представлених документів, пояснень представника позивача [PERSON], знайшло своє підтвердження, що відповідач [PERSON] фактично не проживає понад один рік і лише формально залишився зареєстрованим у будинку [ADDRESS] Львівської області, відтак, позов підставний і його слід задовольнити. Крім наведеного представник позивача наголосив, що його довірителька [PERSON] звернулася до суду виходячи із захисту права власності. А згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення її права, хоча це порушення і не є поєднане з позбавленням володіння у спосіб, передбачений ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України на об'єкт права власності житло - житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] (ст. 379 ЦК). А право власника житлового будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судові витрати по цивільній справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦК України.

Outcome: approved