Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади міста Олександрія в особі Олександрійської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 9/80 часки житлового будинку [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що 14 листопада 2004 року позивач разом з чоловіком [PERSON] придбали в рівних частинах 9/20 частини житлового будинку в [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.2004 року. [INFO] чоловік позивача помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на належну спадкодавцю частину житлового будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не склав. Єдиними спадкоємцями першої черги були позивач і син позивача та [PERSON] [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] також був зареєстрований за однією адресою разом із спадкодавцем, хоча фактично за місцем реєстрації не проживав і на спадщину після смерті батька не претендував, заяву про прийняття чи оформлення спадщини нотаріусу не подавав. [INFO] грудня [INFO] року син позивача [PERSON] помер. В жовтні 2018 року позивач вирішила оформити спадщину після смерті чоловіка з метою переоформлення на себе житлового будинку, який вони придбали разом. Приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Школа О.М., до якої звернулась позивач, повідомила їй, що її померлий син [PERSON] вважається таким, що також прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем згідно відомостей про реєстрацію їх спільного місця проживання. Відтак нотаріусом позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину тільки на 9/80 частки житлового будинку, а інші 9/80 частки, які, на думку нотаріуса, успадкував син позивача, позивач мала спадкувати вже після нього як спадкоємець першої черги за законом. Позивач спочатку подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , однак в Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявилося зареєстрованим обтяження щодо її померлого сина, а саме: накладено арешт на все його нерухоме майно, тому нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Зважаючи на те, що [PERSON] був лише формально зареєстрований за однією адресою разом із спадкодавцем своїм батьком [PERSON] , але постійно не проживав з ним на час відкриття спадщини, позивач знову звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на інші 9/80 частки житлового будинку, проте отримала відмову, оскільки син позивача [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька так, як на момент смерті був зареєстрований з ним за одною адресою, хоча й не оформив своїх спадкових прав. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що будучи єдиним спадкоємцем за законом, яка належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] за фактом постійного проживання з ним на час відкриття спадщини, не має можливості реалізувати своє право на спадкування всієї належної йому за життя частини вказаного будинку, тому вимушена звернутись за захистом свого права до суду. Відповідач відзиву на позов суду не подав. 12 квітня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 травня 2019 року. 10 травня 2019 року ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 18 червня 2019 року. Відповідач, належним чином повідомлений про час дату місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснила, що вона проживала разом зі своїм чоловіком, а їх син [PERSON] був лише зареєстрований за їхньою адресою, але фактично там не проживав. Потім їх син тривалий час проживав в м. Запоріжжя зі своєю сім`єю, однак після розірвання шлюбу, приблизно в 2008 році повернувся до м. [PERSON] та проживав разом з ними. З того ж часу і до смерті син був зареєстрований в їхньому будинку. Навесні 2010 року він познайомився з [PERSON] Вже на початку літа 2010 року вони почали проживати разом у квартирі [PERSON] як одна сім`я без реєстрації шлюбу і проживали до його смерті в 2017 році. Тобто, на момент смерті [PERSON] , [PERSON] не проживав разом із спадкодавцем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що в 2010 році помер чоловік позивача. На момент його смерті в будинку були зареєстровані позивач і її син [PERSON] , який фактично там не проживав. В 2017 році помер [PERSON] , до його смерті жодних дій зі спадковим майном вчинено не було. Законодавством визначено, що спадщину автоматично приймають спадкоємці, які проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця. Отже [PERSON] за життя фактично спадщину не прийняв, оскільки фактично не проживав разом зі спадкодавцем. Після смерті сина позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на будинок, але їй видали свідоцтво на право на спадщину лише на 9/80 частин будинку, а інші 9/80 частин будинку нотаріус вважає, що успадкував їх син, тому в цій частині їй було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій. В лютому 2019 року позивач повторно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їй вдруге було відмовлено. Під час отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу стало відомо про накладення двох обтяжень на будинок, які на даний час не зняті. Але виконавчі провадження, в який вони накладені закриті до смерті боржника, тобто з інших причин, а заборони не зняті. На даний час зняти заборони неможливо. Заслухавши вступне слово позивача та її представника, показання свідків та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини,\~на яких\~ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 9/40 частин житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 17 21). Відповідно до ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами\~ч.\~ч.\~1,\~2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ч. 2 ст.\~1223\~ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1226\~ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. ч. 1 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на момент його смерті в цьому будинку були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Квартального комітету №2 від 27 вересня 2018 року №420 (а. с. 51). Факт реєстрації [PERSON] на момент смерті [PERSON] також підтверджується поясненнями позивача, наданими в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що добре знає [PERSON] , оскільки з червня 2010 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з її сестрою [PERSON] . Вони постійно проживали разом до його смерті. Вели спільне господарство, виховували її сина, допомагали батькам. [PERSON] з будинку позивача, але похоронами займалися всі разом. Документи на поховання були оформлені на ім`я [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з червня 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі [PERSON] [PERSON] до його смерті. Вони познайомилися навесні 2010 року і вже з червня 2010 року почали жити однією сім`єю в її квартирі за адресою: [ADDRESS] , де проживали до моменту смерті [PERSON] в грудні 2017 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача, знає її з 2008 року. Позивач проживала в будинку разом з чоловіком, син з ними не проживав, тільки інколи приїздив допомагати. Знає, що чоловік позивач помер у 2010 році, на момент його смерті син з ними не проживав, він проживав окремо зі своє жінкою і дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача як сусідку. Чоловік позивача хворів і помер у 2010 році. На той час їх син співмешкав з [PERSON] , проживали вони окремо і постійно приїздили разом з її сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача він не знає. [PERSON] [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та її чоловіка [PERSON] , який помер в грудні [INFO] . [PERSON] постійно проживав з [PERSON] з 2009 чи 2010 року, точно не пам`ятає. Вони проживали як родина, виховували її сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача та голова їхнього квартального комітету. Добре знає жителів мікрорайону. З 2004-2005 року позивач разом з чоловіком проживали в своєму будинку. До літа 2010 року син проживав з батьками, оскільки регулярно його бачила. А з літа 2010 року він приїздив з родиною: з жінкою і дитиною, а ввечері вони від`їжджали. На час смерті батька син з ними не проживав. Довідку на поховання [PERSON] видавала на ім`я його цивільної дружини. До дня смерті син був зареєстрований з батьками, але не проживав там. Вона неодноразово видавала довідки на отримання субсидії, де зазначала, хто зареєстрований і хто фактично проживає в будинку. Довідка, яка видається нотаріусу має стандартну форму, де зазначаються лише зареєстровані особи, тому довідка видана для нотаріальної контори має відмінності від інших виданих довідок на вимогу позивача. З матеріалів спадкової справи №26/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що померлий заповіт не складав, з заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, звернулась лише позивач [PERSON] Страхов І [PERSON] В із заявою про прийняття спадщини не звертався (а. с. 47 73). При цьому, звертаючись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач зазначила, що крім неї іншим спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] (а. с. 29). В подальшому, позивач оформила свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 2018 року на 9/80 часток житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а. с. 14, 70). Постановою нотаріуса від 11 лютого 2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на інші 9/80 часток житлового будинку [ADDRESS] , оскільки на момент відкриття спадщини за місцем відкриття спадщини, крім позивача, був зареєстрований також спадкоємець першої черги Страхов І [PERSON] , тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, але не оформив своїх спадкових прав (а. с. 11). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8). Спадкова справа після його смерті не заводилась. Спадкоємцем [PERSON] є позивач, яка прийняла спадщину, оскільки на момент його смерті була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем. 01 жовтня 2018 року постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після її померлого сина [PERSON] , оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна, що належить [PERSON] (а. с. 10, 46). Відповідно до п. п. 4.16., 4.17. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5 у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. За приписами ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Підтвердженням реєстрації місця проживання є довідка про реєстрацію місця проживання та/або паспорт громадянина України з відповідною відміткою про зареєстроване місце проживання. Відповідно до п. п. 3.21., 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Системний аналіз вищезазначених норм права дає підстави зробити висновок, що факт реєстрації особи за однією адресою зі спадкодавцем на момент смерті останнього, свідчить про прийняття такою особою спадщини в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на момент його смерті в цьому будинку також був зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст.\~1270\~ЦК України, [PERSON] до нотаріальної контори не надавав. До аналогічно висновку дійшов і нотаріус, який видаючи свідоцтво про право на спадщину за\~законом позивачу\~та приймаючи\~постанову від\~11\~лютого 2019\~року про\~відмову позивачу\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину іншу\~частину спадкового\~майна зазначив, що спадкоємцями померлого [PERSON] є дві особи: [PERSON] та [PERSON] . Зазначені свідоцтво про право на спадщину за законом та постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії від 11 лютого 2019 року позивачем не оскаржувались. Відповідно до\~ч.\~5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що [PERSON] \~прийняв спадщину\~після смерті свого батька, оскільки на момент його смерті був зареєстрований за однією адресою місця проживання разом зі спадкодавцем. Страхов І [PERSON] заяви про відмову від спадщини не подавав та не оформлення ним своїх спадкових прав не позбавило його права на спадщину. Отже, відсутні підстави в межах заявлених позовних вимог для визнання права власності за позивачем в порядку спадкування на все спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб. Права позивача не є порушеними, оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті свого сина [PERSON] та прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору.

Outcome: dismissed