Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що 03 березня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Актовий запис № 387. [INFO] в них народився син - [PERSON] . Син проживає з нею і перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу син проживатиме з нею. Спільного майна в них немає. Фактично шлюб розпався, вони з відповідачем на протязі останнього року не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та спільно не проживають. Вони втратили взаємні почуття один до одного, взаємоповагу, тому, на її думку, немає ніякого сенсу в продовжені та збереженні даного шлюбу. В даний час між ними склались такі стосунки, що примирення уже неможливе. Вона вважає, що за таких обставин збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає її інтересам. Після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Нею не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Просить розірвати шлюб. Пі сля розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Тиврівського районного суду від 08.07.2020 року сторонам було надано місячний строк для примирення. За наданий судом строк для примирення сторони не примирились. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 03 березня 2011 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Мають сина - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.4). Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Outcome: approved