Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 888,50 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.01.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Рішення суду було вирішено їх спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити на виховання при матері. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини майже не надає та не займається його розвитком. У судове засідання позивач не зявилася, в заяві від 25.10.2017 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, 25.10.2017 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Розглянувши подані документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №138421 від 18.01.2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] було залишено на виховання при матері, що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27.01.2012 року (а.с.6). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною третьою ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України аліменти у твердій грошовій сумі призначаються судом, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі. Зі змісту свідоцтва про народження вбачається, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] отже, рівною мірою зобов'язані його утримувати. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А тому суд приходить до висновку про стягнення аліментів з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто з 12.09.2017 року. Оскільки, відомості щодо надання відповідачем допомоги на утримання дитини не встановлені суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, за подання вимоги про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial