Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту свого проживання на території України станом на 1991 рік. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона народилася 23.07.1946 в м. Димитрові (нині м. Мирноград) Донецької області, мешкала за адресою: м. Димитров, вул. Пугачова, 22, навчалася в ЗОШ №17, закінчила курси і працювала у військово-обліковому столі та швейній фабриці. 27.04.1965 одружилася із [PERSON], [INFO], народила двох синів [PERSON], [INFO], який помер у грудні 2016 року, та [PERSON], [INFO], який з нею не спілкується та місце проживання якого їй невідоме. На теперішній час вона частково втратила пам'ять, мешкає за адресою: м. Мирноград, м-н Західний, 46/60, а документи, що посвідчують її особу, втрачені. Вона перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні №1 КЛПУ «Міська інфекційна лікарня м. Мирнограда» з 07.12.2017 по т.ч. За поданням в.о. головного лікаря про її існування і тяжке матеріальне становище дізналися працівники Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Мирнограда Донецької області, за їх сприянням вона написала заяву про втрату паспорту. Проведеною перевіркою була встановлена її особа, але не було встановлено її належності до громадянства будь-якої держави, з огляду на що без встановлення факту свого проживання в Україні станом на 1991 рік вона не може отримати паспорт громадянина України. Просила суд встановити факт її проживання на території України станом на 1991 рік. В судове засідання заявник не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій наполягала на своїх вимогах. Представник Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Мирнограда Донецької області директор центру [PERSON] в судовому засіданні 11.04.2018 підтримала заяву та просила задовольнити її. Пояснила, що [PERSON] у звязку з тим, що не має паспорту, не отримує пенсії, тобто, взагалі не має джерел для існування. Центрові відомо про неї з кінця 2017 року, їй надається консультативна допомога для отримання паспорту, вже отримано код платника податків. Наразі заявник перебуває в лікарні вже тривалий час, оскільки там є догляд, харчування. Після отримання паспорту вона буде зареєстрована у соціальних службах та буде порушене питання про призначення пенсії. В подальшому [PERSON] до суду не зявилася, надавши заяву про завершення розгляду справи в її відсутність. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до суду також не з'явився, від Мирноградського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області надійшов до суду лист, де зазначено, що [PERSON] 25.04.2016 зверталася до відділу з питання оформлення паспорту громадянина України у звязку із втратою паспорту громадянина СРСР. Їй було оформлено справу про встановлення особи громадянина України, особа була встановлена, але документів, що підтверджують мешкання в Україні, не надано, тому їй було рекомендовано звернутися до суду для підтвердження факту проживання на території України станом на момент прийняття Закону України «Про громадянство України» 24.08.1991. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що заявник [PERSON] є її свекрухою, але вони не спілкуються вже 29 років. Її чоловік [PERSON], син заявника, розірвав спілкування з матір'ю після того, як в 1989 році вона, будучи запрошеною жити з ними в будинку, зникла з їхніми речами. Зараз чоловік на заробітках за межами міста, тому не може прийти до суду. Свекруха постійно жила і живе в м. Мирнограді, раніше на вул. Пугачова, потім в селі за «Даманським», в неї були різні чоловіки, вона не працювала. Знає, що останні части свекруха, доки не помер її молодший син, жила з ним в м-ні Західному, 46/60. Місто невелике, тому вона, хоча і не спілкувалася зі свекрухою, постійно чула від людей про [PERSON], яка нікуди ніколи не уїжджала. Її чоловік знає, що мати бідує, але не хоче мати з нею нічого спільного і допомагати їй. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є головою ОСББ будинку №46 м-ну Західного в м. Мирнограді. В квартирі №60 цього будинку з 2013 року живе заявник [PERSON], раніше там також жив її син, який помер восени 2016 року. Сусіди памятають заявника, вказуючи, що вона місцева особа, раніше жила по вул. Пугачова. Вислухавши пояснення і покази опитаних осіб, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася 09.08.1946 (свідоцтво про народження І-НО №727660, видане повторно 24.02.2017, а.с.8). 27.04.1965 в м. Новоекономічному Донецької області [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], набувши шлюбне прізвище «Новикова» (свідоцтво про шлюб VIII-№066950 від 27.04.1965, а.с.9). [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження є матір'ю [PERSON], народженого 15.07.1971 в м. Новоекономічному Донецької області (а.с.11). [PERSON] навчався в м. Димитрові і 28.01.1991 закінчив середнє професійно-технічне училище №105 м. Димитрова, про що отримав диплом (а.с.10). За довідкою від 27.03.2018, виданою Мирноградським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області відповідно до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, [PERSON] є уродженкою [INFO], вона зверталася до відділу із заявою щодо видачі паспорта громадянина України, її особу встановлено, належності до громадянства будь-якої держави не встановлено (а.с.43). З копії листа Мирноградського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області №43-268 від 23.01.2018 вбачається, що після надання всіх необхідних документів підтвердження факту проживання на території України станом на 1991 рік рішення про документування заявника паспортом громадянина України буде прийнято у відповідності з чинним законодавством України (а.с.16). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 чи на 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.1991 №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України. Із змісту досліджених доказів судом встановлено, що у заявника відсутній паспорт громадянина СРСР із відміткою про реєстрацію її місця проживання в Україні станом на 24.08.1991 та 13.11.1991. Також заявник позбавлена можливості отримати та надати документи про те, що на ці дати вона перебувала в громадянстві колишнього СРСР. Отже, для подальшого документування паспортом громадянина України має бути встановлено підтвердження постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, а не на весь період 1991 року, як про це просить заявник, тому, враховуючи мету встановлення юридичного факту, наявні підстави для часткового задоволення вимог заяви. Враховуючи сукупність вищевикладених показань свідків та письмових доказів, судом встановлено, що дійсно станом на 24.08.1991 та 13.11.21991 заявник [PERSON] постійно мешкала на території України, а саме, в місті Димитрові Донецької області. На підставі викладеного,

Outcome: partial