Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про визнання наказу № 62-К від 20.05.2014р. керуючого санацією Булижина І.В. щодо звільнення її з роботи незаконним, поновлення на роботі на посаді контролера верстатних і слюсарних робіт 6 розряду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування зазначених позовних вимог посилається на те, що вона працював на підприємстві з 1982 р. по 20.05.2014р., була звільненана підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників. Про існування наказу про звільнення йому стало відомо лише 26.05.2014р., Вважає звільнення незаконним, оскільки про звільнення не попереджено та не узгоджене питання про звільнення з профспілковою організацією, членом якої є вона. Представники відповідача проти позову заперечували, надали письмові заперечення та пояснили, що 17.01.2014р. по підприємству виданий наказ № 12з про проведення чисельності штату працівників у відповідність з об'ємами виробництва на 2014 р. Позивача було повідомлено про наступне скорочення 21.01.2014 року, проте позивач відмовилась з ознайомленням з наказом про скорочення, про що відповідно був складений акт. В лютому 2014р. виконавчий директор звернувся з листом до голови профспілкового комітету профспілки ВО «Моноліт» [PERSON] з повідомленням про надання документів, які підтверджують реєстрацію профспілки, її легалізацію та підстави представництво працівників - членів профспілки на підприємстві, але відповідних документів не надано. На підставі цього бухгалтерією завода необгрунтовувано утримувались з позивача профспілкові внески до ПК ВО «Моноліт», які були прераховані позивачу в сумі 509,05 грн. Відповідач зазначає, що на заводі існує одна первинна профспілкова організація ВО «Моноліт» Всеукраїнської громадської організації - Профспілки працівників космічного та загального машинобудування України, яка зареєстрована як юридична особа за місцезнаходження підприємства. Оскільки позивач не є членом діючої на заводі профспілки, при його вивільненні адміністрація не зверталася до виборного органу первинної профспілкової організаці про надання згоди на таке звільнення. Представник відповідача також зазначив, що на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень з графіком роботи-понеділок, вівторок, тому наказ про звільнення був підписаний після 17-00 години та ознайомлено позивача 26.05.2014 року наступним робочим днем. Профспілкова організація ВО «Моноліт», членом якої є позива, ніяких взаємовідносин з підприємством не має, оскільки не надано жодних документів про свою легалізацію, як передбачено законодавством. Також з дано профспілкою не укладено колективний договір, що позбавляє профспілку представляти права та інтереси працівників підприємства. Відповідач вважає, що при звільненні позивача підприємством дотримані вимоги трудового законодавства. В судовому засіданні позивач позов підстримала в повному обсязі. Також зазначила. Що акт про відмову її від ознайомлення про скорочення працівників є сфальшованим. Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували, надавши пояснення, аналогічні письмовим запереченням. Суд, вислухавши пояснення сторон, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі наказу № 1005к від 31.08.1982 р. прийнята на роботу на посаду монтажника ДП«Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» (а.с.4). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.11.2009р. запроваджено процедуру санації ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» та на підставі ухвали цього суду від 18.06.2013 р. призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Булижина І.В. (а.с.43-45, 97-100). Наказом керуючого санацією ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про приведення чисельності підприємства у відповідність з об'ємами виробництва на 2014р. за №12з від 17.01.2014р. зобов'язано виконавчого директора та заст. директора по кадрам забезпечити відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України скорочення чисельності персоналу за додатком до наказу, з якого вбачається про вивільнення двох штатних одиниць контролера верстатних і слюсарних робіт 6 розряду (а.с. 34,35). 21.01.2014 року проведено засідання робочої комісії відділу технічного контролю, на якому прийнято рішення про скорочення позивача з урахуванням її кваліфікації, продуктивності праці та інших обставин. Від ознайомлення з наказом від 17.01.2014 року № 12з позивач відмовилась, про що складено акт комісією від 21.01.2014 року (а.с. 33,36). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON] кожен окремо надали свідчення, що позивача дійсно попереджали про наступне звільнення, але остання відмовилась від підпису. Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва та праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонують працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Тільки при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату праціввників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Представник відповідача зазначає, що на момент звільнення позивача на ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» не було вільних вакансій, що позбавляло можливості запропонувати іншу роботу позивачу. Наказом № 62-к від 20.05.2014р. [PERSON] звільнено за скороченням штату працівників. Сторонами визнається, що при звільненні було здійснено розрахунок по заробітній платі та видано трудову книжку ( а.с. 5). Статею 43 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з підстав, передбачених скороченням штату, лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є членом профспілкової організації - Профспілка робітників ВО «Моноліт» з 12 листопада 2007 р. (а.с. 51). З довідки Харківського міського управління юстиції вбачається, що відповідно до Реєстру Громадських формувань Первинна профспілкова організація робітників ВО «Моноліт» Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської проспілки «Праця» легалізована 14.09.2001р., керівник [PERSON].(а.с. 138). На адресу голови Профспілкового комітету Профспілки робітників ВО «Моноліт» [PERSON] надсилався запит щодо надання документів підтверджуючих легалізацію профспілки, на який було надано відповідь про відмову (а.с. 39). При цьому слід зазначити, що відповідач не звертався до профспілки, членом якої є позивач, з пропозицією надати обґрунтоване рішення щодо звільнення позивача. Ця обставина також підтверджується представниками відповідача, листом територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 24.06.2014 року № 01-19/4962 на імя позивача. Згідно даного листа, при перевірці було встановлено ряд порушень при звільненні (а.с. 103,104). Стосоівно заперечень відповідача щодо відсутності колективного договору та ненадання легалізуючих документів профспілкою, членом якої є позивач, необхідно визначити наступне. Як зазначено вище, профспілка профспілкова організація робітників ВО «Моноліт» Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської проспілки «Праця», членом якої є позивач, легалізована 14.09.2001р.. З наданих відповідачем копій документів вбачається, що на підприємстві діє первинна профспілкова організація ВО «Моноліт» Всеукраїнської громадської організації - Профспілки працівників космічного та загального машинобудування України. Керівним органом первинної профспілкової організації ВО «Моноліт» є профспілковий комітет з юридичною адресою підприємства. Голова профкому Долгінцев В.А. На час підписання колективного договору на 2008-2010 р.р. на підприємстві дійсно існувало дві профспілкові організації. Згідно протоколу засідання спільного представницького органу профспілок на ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» від 07.11.2007 р. на засіданні від профспілкової організації Профспілки робітників космічного та загального машинобудування України були присутні 78 осіб, від профспілкової організації робітників - 2 особи, у тому числі [PERSON] Голова профспілки [PERSON] від імені Профспілкового комітету профспілки робітників ВО «Моноліт» звернувся до суду з позовом до адміністрації ДП «ХПЗ», Профспілковому комітету ВО «Моноліт» профспілки працівників космічного та загального машинобудування України, 3 особа - голова конференції трудового колективу про визнання наказу, протоколу конференції трудового колективу та колективного договору недійсними, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2010р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.05.2011 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено (а.с. 151-159, 166-169). Також на протязі 2011-2014 р.р. з позивач утримувались профвнески, що підтверджується розрахунковими листами (а.с. 66-84) Зазначені обставини вказують на те, що вищезазначена профспілка діяла на підприємстві, співпрацювала з іншою профспілкою та адміністрацією підприємства, що вказує на її легалізацію. Відсутність колективного договору з профспілкою не припиняє її діяльності на підприємстві, а настає певна відповідальність за порушення законодавства при укладанні колективних договорів, як це визначено ЗУ «Про колективні договори та угоди». Таким чином, встановлено, що звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства. Стосовно вимог абз.10 ст.43 КЗпП України, щодо надіслання судом запиту до виборного органу про надання згоди на звільнення слід відзначити, що голова профспілки ВО «Моноліт» [PERSON] був звільнений з підприємства. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] надав свідчення, що після його звільнення, він не має доступу до документації профспілки, яка знаходиться на території заводу, на яку його не пропускають. На даний час не має керівництва профспілки, що також не заперечується представником відповідача. Зазначені обставини позбавляють суд отримати згоду або відмову щодо звільнення позивача. На підставі зазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача складає 82,69 грн. На підприємстві встановлено режим роботи два робочих дня на тиждень - понеділок вівторок (а.с. 46, 170,171). Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.05.2014 року по 09 жовтня 2014 року, робочи дні якого складає з урахуванням режиму роботи підприємства в кілк. 37. Тому середній заробіток складає 3059, 53 грн. (82,69 х 37). Розподіл судових витрат здійснюється судов відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved