Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із відповідною позовною заявою, в якій вказує, що 24 серпня 2014 року за місцем її проживання надійшов лист від ПАТ КБ «ПриватБанк», зі змісту якого вона дізналася про наявність заборгованості за кредитним договором, який нібито був укладений між банком та її дочкою [PERSON] на отримання кредиту в розмірі 4000 грн. Посилаючись на ті обставини, що її дочка за рішенням суду визнана недієздатною через психічні захворювання, які маються у неї з дитинства та встановленням у зв'язку з цим 2-ї групи інвалідності, а її призначення опікуном, [PERSON] просить визнати вказаний кредитний договір недійсним. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, зважаючи на ті обставини, що саме неналежне виконання обов'язків опікуна, яка не здійснює нагляд над своєю донькою, призвели до заподіяння банку відповідної шкоди. Вислухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ. Згідно наявних у справі доказів вбачається, що 19 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №SAMDN52000121625174 на отримання кредитних коштів у розмірі 4000 грн. з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2112 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Умовами чинності правочину є дотримання ряду вимог, відповідно до ст..203 ЦК України, якою, в тому числі, є і наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчиняє правочин. Відповідно до вимог ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними В той же час, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними» слід виходити з того, що визнання правочинів недійсним можливе і в інших випадках порушення правочином особистих або майнових прав суб'єктів цивільного права, навіть якщо для них не встановлені спеціальні правила визнання правочинів недійсними. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у лікаря-психіатра, є інвалідом 2-ї групи та за висновком судово-психіатричної експертизи, яка проводилася у грудні 2005 року не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку з даними обставинами рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 20 грудня 2005 року [PERSON] була визнана недієздатною з моменту набрання рішення законної сили, тобто в даному випадку з 03 січня 2006 року. Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 07 лютого 2006 року, [PERSON] було призначено опікуном над психічно хворою дочкою, [PERSON]. За таких обставин суд вважає, що оскільки на час укладання кредитного договору [PERSON] була визнана недієздатною, такий правочин є неправомірний і не створює правових наслідків, будучи недійсним уже в момент вчинення, оскільки припис закону існує і забороняє такі дії зараз і на майбутнє. Такий правочин є нікчемним . А оскільки в судовому засіданні опікуном недієздатної особи не ставилися вимоги про визнання його дійсним, як такого, що вчинений на користь недієздатної особи, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача. Суд не може прийняти до уваги як заперечення проти позову неповернуті кошти за отриманим кредитом, оскільки правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою передбачені у ст.226 ЦК України та не позбавляють у подальшому права банку звертатися до опікуна із вимогою повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином, оскільки на момент розгляду справи у суді така вимога не заявлялася. На підставі наведеного,

Outcome: approved