Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання наказу головного лікаря Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки міста Львова [PERSON] № 58-к/тр «Про тимчасово переміщення працівників» від 24.04.2014 року незаконним, відшкодування майнової шкоди в розмірі 384,32 грн. та 1000 грн. моральної шкоди, покликаючись на те, що 24.04.2014 року головним лікарем Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м. Львова винесено вказаний наказ, відповідно до якого її переміщено з робочого кабінету № 8 за адресою: м. Львів, вул. Петлюри, 17 на робоче місце на вул. Озаркевича, 2 у м. Львові. Вважає даний наказ незаконним та таким, що порушив її законні права та інтереси, оскільки не було законних підстав для її переміщення на інше робоче місце. При цьому зазначила, що такими протиправними діями відповідача їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду у вказаних розмірах, які просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та доповнив, що згідно висновків технічних обстежень стоматологічні установки, в тому числі та, за якою працює позивач, та приміщення кабінету № 8 знаходяться в задовільному технічному стані і придатні до експлуатації, тому жодних законних підстав для переміщення [PERSON] на інше робоче місце не було. Вважає, що дійсним приводом для винесення оскаржуваного наказу був конфлікт між лікарями-стоматологами, зокрема [PERSON], та головним лікарем [PERSON] Відмітив, що в стоматологічному кабінеті у філії по вул.Озаркевича, 2 у м. Львові, з врахуванням кількості встановлених в такому стоматологічних крісел і вже працюючих там лікарів-стоматологів-терапевтів, при переміщенні [PERSON] 24.04.2014 року і в подальшому вільного робочого місця не було. Також просив звернути увагу на те, що [PERSON] не мала можливості ознайомитись із оскаржуваним наказом, оскільки він був лише зачитаний в голос головним лікарем. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що наказ головного лікаря № 58-к/тр «Про тимчасово переміщення працівників» від 24.04.2014 року був законним, винесеним у зв'язку з виробничою необхідністю, на підставі акту комісії працівників Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м. Львова від 24.04.2014 року, оскільки в зв'язку із залиттям експлуатувати кабінет № 8 було неможливо, це було небезпечно для працівників і пацієнтів. Вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними і просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, не направив в суд свого представника, при цьому до суду надійшла заява в.о. головного лікаря Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова, в якій він просить розглядати справу без участі їх представника, при вирішенні позову покладається на розсуд суду, а тому, з огляду на вимоги ст.169 ЦПК України, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.04.1989 року по даний час працює в Комунальній 3-тій стоматологічній поліклініці м. Львова, з 10.10.2008 року переведена на 0,75 ставки посади лікаря-стоматолога-терапевта, що підтверджується даними її трудової книжки (а.с. 72-73). Робоче місце позивача знаходиться в кабінеті № 8 по вул. С.Петлюри, 17 у м. Львові. Згідно наказу головного лікаря Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м. Львова [PERSON] №58-к/тр від 24.04.2014 року «Про тимчасове переміщення працівників» [PERSON] і ще трьох лікарів-стоматологів-терапевтів, у зв'язку з виробничою необхідністю, тимчасово до усунення недоліків зафіксованих в акті від 24.04.2014 року та введення в експлуатацію кабінету № 8 по вул. С.Петлюри, 17 у м. Львові, переміщено на робоче місце по вул.Озаркевича, 2 у м. Львові (а.с.18). Разом з тим, відповідно до технічних висновків №25/04 та заключення про технічний стан приміщення Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки кабінету №8 у м. Львові на вул.С.Петлюри, 17 від 28.04.2014 року стоматологічні установки, стоматологічні крісла та приміщення кабінету № 8 знаходяться в задовільному технічному стані і придатні до експлуатації (а.с. 5-16, 106). На підставі зазначених технічних висновків і заключення 28.04.2014 року, на виконання доручення начальника УОЗ ЛМР Літвінської Н.Є., в.о. головного лікаря Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки Гузюк О.А. видано наказ № 59-к/тр «Про відміну наказу №58-к/тр від 24.04.2014 року «Про тимчасове переміщення працівників». Як видно із акту від 24.04.2014 року, про який йдеться в оскаржуваному наказі (а.с. 75), комісія Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м.Львова в складі завідувача господарством Федая Р.В., інженера з ОП Мельничук М.С. та інженера, відповідального за електрогосподарство, Гнатяк З.Р., при обстеженні кабінету № 8 виявила прорив труби у баку накопичення води і констатувала, що медичне обладнання та електромережа знаходяться в аварійному стані. Зазначено, що для усунення цих недоліків необхідно відремонтувати дах; провести профілактичний огляд та ремонт медичних установок, електромережі; провести ремонт кабінету та що до ліквідації наслідків затоплення експлуатацію кабінету заборонити. Належних доказів того, що лікарі, які працюють в кабінеті № 8 - [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] були ознайомлені з вказаним актом суду не надано, при цьому не може вважатись таким доказом акт від 25.04.2014 року про ознайомлення з актом (а.с. 74), оскільки інші особи не можуть підтвердити факту ознайомлення, а лише можуть засвідчити відмову від ознайомлення чи підписання документу, чого зроблено не було. Також слід зауважити, що за колективним зверненням лікарів-стоматологів Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м. Львова щодо неправомірних дій головного лікаря [PERSON] наказом Управління охорони здоров'я Львівської міської ради від 28.04.2014 року № 134 було створено комісію, висновки якої за результатами перевірки (а.с. 77-104) в частині переміщення працівників беруться судом до уваги. Так, комісією Управління охорони здоров'я встановлено невідповідність в акті обстеження від 24.04.2014 року, де зазначено, що проведено обстеження кабінету № 8, за результатами якого встановлено прорив труби у баку накопичення води, який знаходиться на даху, про обстеження даху не вказано. Адміністрацією Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м. Львова не надано комісії документального підтвердження фактів, які слугували підставою для прийняття адміністрацією рішення про визнання аварійності електроустановок та кабінету № 8. Доказів на підтвердження таких фактів не надано відповідачем і не здобуто судом під час розгляду справи. Окрім цього, комісією було встановлено, що слід на стелі від протікання знаходиться майже над стоматологічною установкою, на якій працюють лікарі [PERSON] і [PERSON] (а.с.80). З огляду на це, суд критично оцінює доводи представника третьої особи про те, що внаслідок затікання водою було залито стоматологічну установку позивача, а також суд не приймає до уваги твердження, що внаслідок такого залиття відбулось загорання установки, оскільки це спростовується вищенаведеним та заявою [PERSON] на ім'я в.о. головного лікаря (а.с. 76), що загорання мало місце 12.05.2014 року у зв'язку з втручанням в електромонтажну схему установки. Згідно ч.2 ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Як вбачається із роз'яснень, даних в п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Із довідки № 241 від 09.07.2014 року вбачається, що філіал Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м. Львова по вул. Озаркевича, 2 у м. Львові є структурним підрозділом поліклініки (а.с.57). Крім цього, із зазначеної вище довідки вбачається, що філіал по вул. Озаркевича, 2 у м.Львові має 4 крісла для прийому хворих по терапевтичній стоматології, прийом ведуть 9 лікарів-стоматологів, які займають 4 ставки, а 5 лікарів становить 1,25 ставки, так як кожен має по 0,25 ставки. В сумі займають 5,25 ставки. Всього залишається 2,75 ставки, а 4 переміщені лікарі, серед яких і [PERSON], потребують 3,0 ставки посади, тому переміщення цих лікарів, як зазначено в довідці, на філіал неможливо. Судом встановлено та підтверджується наданими суду графіками робочого часу працівників Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки, довідками № 356 від 16.10.2014 року і № 370 від 28.10.2014 року, що станом на 28.04.2014 року та в подальшому, вільного робочого місця для переміщених лікарів-стоматологів-терапевтів: [PERSON] і [PERSON], які працюють в одній зміні, не було (а.с. 66, 68-71, 105). Поряд з цим, як встановлено в судовому засіданні, адміністрацією Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки у зв'язку з винесенням наказу №58-к/тр від 24.04.2014 року «Про тимчасове переміщення працівників» зміни в графік робочого часу переміщених лікарів не вносились. До того ж, як вбачається із пояснень, даних представниками позивача та третьої особи, а також з матеріалів справи, позивача не було належним чином ознайомлено із оскаржуваним наказом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання незаконним наказу головного лікаря Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки міста Львова [PERSON] № 58-к/тр «Про тимчасово переміщення працівників» від 24.04.2014 року є підставною, грунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню. Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Між тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту завдання шкоди за участю відповідача, розміру завданої шкоди, а також доказів того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Разом з тим, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову, в частині відшкодування позивачеві моральної шкоди слід відмовити, оскільки в ході судового розгляду не встановлено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між нанесенням моральної шкоди та діями відповідачів і вину останніх в її заподіянні. Крім того, позивачем не доведено фактів заподіяння йому моральних страждань та порушення нормальних життєвих зв'язків через заподіяння йому майнової шкоди і за яких обставин чи якими саме діями відповідачів вони заподіяні, оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправність діянь відповідачів, якими могла бути завдана позивачу моральна шкода. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м.Львова на користь держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial