Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 24.09.1994 року, вона уклала шлюб із [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області складено відповідний актовий запис №639. Від даного шлюбу у них народилися двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що на даний час шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично не існують. За останні 6 років сімейні відносини між ними погіршилися, відповідач не бажає турбуватися про сім`ю та дітей. Також відповідач не бажає працювати та приймати участь в утриманні сім`ї, навчанні дітей у ВУЗах, а тому вважає, що розлучення це єдиний спосіб побудувати нове, щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 24.09.1994 року між нею та [PERSON] , розірвати. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засіданні повторно не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, зокрема і через офіційний веб - сайт судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва серії [NUMBER] від 24.09.1994 року про шлюб, 24.09.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області та складено відповідний актовий запис №639. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Спільне життя з [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки [PERSON] . Спору щодо поділу спільного майна, сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved