Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 5000,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 225,00 грн., та судових витрат в сумі 768,40 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 10.09.2018 відповідач отримав від неї позику в сумі 5000,00 грн. на строк до 14.09.2018. На підтвердження чого відповідачем складено та підписано власноруч розписку про зобов`язання повернути грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. 20.12.2018 позивачем на адресу відповідача направлена вимога щодо повернення грошових коштів, однак відповідач дану вимогу проігнорував. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст.280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 10.09.2018 року [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] кошти в сумі 5000,00 грн., отримані на пластикову вікону раму до 14.09.2018, про що надав розписку від 10.09.2018 (а.с. 5). Однак у встановлений строк [PERSON] кошти не повернув, на вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів не реагує. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чи відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлені строк (термін) і виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, [PERSON] має непогашену суму заборгованості перед [PERSON] у розмірі 5000,00грн. Щодо стягнення процентів за користування коштами, суд зазначає наступне. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом. Однак, позивачем не наданий розрахунок, за яким вона просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами в розмірі 225,00 грн. Крім того, у позові зазначено про можливість стягнення індексу інфляції, але розрахунку індексу інфляції у позові не має. Таким чином, вимоги позивача, щодо стягнення на її користь відсотків за користування грошовими коштами, суд вважає не обґрунтованими. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial