Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Рубанської сільської ради Бахмацького району, Чернігівської області, третя особа- відділ Держгеокадастру у Бахмацькому районі про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті сина [PERSON], якому за життя належала земельна ділянка загальною площею 4.98 га розташована на території Рубанської сільської ради, на підставі Державного акта серії [NUMBER], вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно і належним чином зареєструвати своє право власності на земельні ділянки, оскільки оригінал державного акту, що засвідчує право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно втрачений, що і зумовило звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача Рубанської сільської ради в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі в судове засідання не з»явився надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON], якому за життя, 15 грудня 2005 року було видано державний акт серії [NUMBER], на земельну ділянку загальною площею 4.98 га, яка складається із земельної ділянки площею 4.09 га, рілля - пай [NUMBER], земельної ділянки площею 0.89 га, кормові угіддя - [NUMBER], розташовану на території Рубанської сільської ради (а.с.6,11). У встановлені законодавством строки позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельних ділянок, по причині втрати оригіналу державного акта на право приватної власності на землю.(а.с.21). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Рубанської сільської ради від 12.10.2016 року №03-27/475 [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав до дня смерті в [ADDRESS]. На день смерті спадкодавця разом з нею проживали та були зареєстровані мати [PERSON] та батько [PERSON] (а.с.7) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року у віці 79 років.(а.с.12) Відповідно до інформаційної довідки №117/01-16 від 23.01.2017року Бахмацької районної державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого [PERSON] відкрита 01.11.2016 року на підставі заяви [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину не видавалися(а.с.44-45). Згідно положень ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оголошенням, опублікованим в районній газеті «Порадник» від 23-29 грудня 2016 року, позивачкою було повідомлено про втрату державного акта на право власності на земельну ділянку, з проханням вважати втрачений державний акт недійсним . Вищевикладене підтверджує право позивача в порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 4.98 га, яка складається із земельної ділянки площею 4.09 га, рілля - пай [NUMBER], земельної ділянки площею 0.89 га, кормові угіддя - [NUMBER], розташовану на території Рубанської сільської ради. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельні ділянки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved