Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON], третя особа Служби у справах дітей Трускавецької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон та дозволу на оформлення документів. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 25.08.2007 року, а 11.11.2007 року в них народився син [PERSON]. 15.12.2009 року вона з відповідачам шлюб розірвала. Вона з сином стала проживати окремо в квартирі своєї матері. Через деякий час після розірвання шлюбу відповідач із своїм рідним братом виїхав з м. Трускавця в невідомому напрямку, приблизно на протязі року він спочатку їй телефонував, але згодом звязок із ним втратився і на даний час місце перебування його невідомо. Вона проживає одна із сином, а її мати перебуває на заробітках в Москві. Вона має намір поїхати до матері в гості, однак не може виїхати із сином без згоди відповідача. Повернення з сином з-за кордону вона гарантує, оскільки дитина навчається в Трускавці, а вона тут має постійне місце роботи. Відтак просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за кордон в Російську Федерацію (м. Москва) на період з 30.12.2015 року по 12.01.2016 року та дозволити їй, без згоди батька [PERSON], оформляти документи для виїзду неповнолітнього [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що на даний час їй не відоме місцезнаходження батька її дитини, вона має намір разом із сином під час своєї відпустки відвідати свою матір, яка працює в Російській Федерації у м. Москва. Наміру виїжджати на постійне проживання за кордон вона не має, оскільки працює реабілітологом, син навчається в СШ № 3 м. Трускавця, проживає в двохкімнатній квартирі в м. Трускавці. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить публікація в газеті «Львівська Пошта» № 137 від 03.12.2015 року. Представник третьої особи Служби у справах дітей Трускавецької міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є подругою позивачки [PERSON] позивачка сама опікується дитиною, батька дитини (відповідача) вона вже не бачила приблизно 6-7 років. Їй відомо, що [PERSON] має намір поїхати разом із сином до своєї матері в м. Москву в гості на канікули. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він перебуває в громадянському шлюбі із сестрою позивачки приблизно три роки. На протязі цих трьох років він жодного разу не бачив батька дитини, який дитиною не цікавиться. Йому відомо, що позивачка має намір поїхати на зимові канікули до своєї матері в Російську Федерацію, а саме в м. Москву. Заслухавши позивачку, представника Служби у справах дітей Трускавецької міської ради, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що сторони 25.08.2007 року уклали шлюб, який був розірваний 15.12.2009 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу 1-СГ № 061209 видане відділом РАЦС Старосамбірського районного управління юстиції (а.с. 6). В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія 1-СГ № 125668 виданим 16.10.2007 року відділом РАЦС Старосамбірського районного управління юстиції (а.с. 5). Позивачка бажає аби дитина разом із нею відвідала її матір, яка на даний час проживає в Російській Федерації, а саме в м. Москва. Позивачці на даний час невідоме місцезнаходження батька дитини відповідача по справі, що підтверджується зокрема і показами свідків. Однак, для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього сина сторін необхідна нотаріально посвідчена згода батька відповідача [PERSON], який такої згоди не дає. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює на посаді реабілітолога в Центрі хребта «Кипарис» з 11 квітня 2013 року (а.с. 8). [PERSON] навчається у 3-А класі у Середній загальноосвітній школі №3 (а.с.4). Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), держави-учасниці зобовязалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до п. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Стеттею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За таких обставин, з урахуванням інтересів неповнолітнього сина сторін, закордонна поїздка якого лише сприятиме його розумовому та духовному розвитку, відпочинку, суд дійшов висновку про доцільність надання тимчасового дозволу на виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак слід стягнути з відповідача [PERSON] 487,20 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved