Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Закарпатської торгово - промислової палати про поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON], починаючи з 01.11.2006 року по 21.03.2017 року працювала в Закарпатській торгово - промисловій палаті на різних посадах, починаючи з посади начальника відділу зовнішньоекономічних зв'язків до посади тимчасово виконуючого обов'язків віце - президента. З березня 2006 року працювала виключно на посаді начальника виробничого управління Закарпатської торгово - промислової палати. Оплата праці визначалась згідно штатного розпису посадовим окладом на рівні 5000грн. в місяць обов'язковою доплатою за вислугу на рівні 30% від розміру посадового окладу. Таким чином, розмір щомісячної доплати становив не менше 6500грн. Трудові обов'язки на займаних з посадах позивачка виконувала належним чином до часу її незаконного звільнення, яке відбулося наступного дня після досягнення нею 60-річного віку. 21.03.2017 року [PERSON] було повідомлено про те, що її звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України та вручено копію Наказу №14-О від 21.03.2017 року за підписом президента Закарпатської ТПП [PERSON] про її звільнення. Як підставу звільнення в тексті наказу вказано заяву від 07.03.2017 року. Оскільки позивачка жодної заяви не писала про звільнення за власним бажання, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Президента Закарпатської ТПП за №14-О від 21.03.2017 року «Про звільнення з роботи [PERSON].», поновити [PERSON] на посаді начальника виробничого управління Закарпатської торгово - промислової палати, стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21.03.2017 року по день проголошення судом рішення. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та посилаючись на вищевикладені обставини справи просили суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Президента Закарпатської ТПП за №14-О від 21.03.2017 року «Про звільнення з роботи [PERSON].», поновити [PERSON] на посаді начальника виробничого управління Закарпатської торгово - промислової палати, стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21.03.2017 року по день проголошення судом рішення. Представник відповідача Бібен О.А. в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що починаючи з 01.11.2006 року по 21.03.2017 року [PERSON] працювала в Закарпатській торгово - промисловій палаті на різних посадах, починаючи з посади начальника відділу зовнішньоекономічних зв'язків до посади тимчасово виконуючого обов'язків віце - президента. З березня 2006 року працювала виключно на посаді начальника виробничого управління Закарпатської торгово - промислової палати, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Трудової книжки від 23.08.1978 року Серії БТ - 1 №4149407. 21.03.2017 року [PERSON] було повідомлено про те, що її звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України та вручено копію Наказу №14-О від 21.03.2017 року за підписом президента Закарпатської ТПП [PERSON] про її звільнення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного наказу. Із Наказу №14-О від 21.03.2017 року вбачається, що як підставу звільнення в тексті наказу вказано заяву від 07.03.2017 року. З наявної в матеріалах справи Заяви вбачається, що [PERSON] було власноручно записано прохання про звільнення її із роботи за власним бажанням, однак, в даній заяві відсутня дата її підписання, а зазначена датована дата прийняття до канцелярії. Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] дійсно було написано таку заяву, однак, вона не мала наміру звільнятися з даної посади, в підтвердження чого є відсутність дати. А тому і звільнення позивачки є незаконним, так як написана заява суперечить діловодству та архівній справі, затвердженому Національними стандартами України. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП). Судом встановлено, що написала власноручно заява [PERSON] свідчить про її волевиявлення саме на звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, так як у відповідності до зазначеного вище Наказу №14-О від 21.03.2017 року бухгалтерією Закарпатської ТПП позивачці здійснено нарахування і виплату компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки за період роботи з 14.09.2015 року по 13.09.2016 року терміном 17 календарних днів та компенсацію за невикористану частину основної щорічної відпустки за період з 14.09.2016 року по 21.03.2017 року терміном 16 календарних днів (всього 33 календарних дні) та проведено виплату на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати. Окрім того, твердження позивачки про відсутності наміру звільнятися з роботи за власним бажанням спростовується наявною в матеріалах справи Заявою [PERSON], згідно якої позивачка просить виключити її з профорганізації Закарпатської ТПП у зв'язку із звільненням з роботи 22.03.2017 року. Також, в матеріалах справи наявний Обхідний лист [PERSON] Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що даний позов є необґрунтований, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed