Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 11 липня 1992 року виконкомом Порогівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 11 липня 1992 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Після одруження вони фактично прожили менше одного року. Між ними під час сімейного життя іноді виникали непорозуміння та суперечки. На початку травня 1993 року її чоловік сказав що їде від неї до своїх знайомих у Харківську область. У кінці 1993 року він їй декілька разів телефонував, казав, що більше не повернеться до неї, оскільки знайшов іншу жінку. З того часу їй про відповідача нічого не відомо. Фактично сімейні стосунки між ними припиненні з травня 1993 року, з того часу вони не проживають однією сім’єю. Тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з’явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№2340 від 28.03.2019 року, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, про дату, час і місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином – судовими повістками із рекомендованими повідомленнями, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи у її відсутність. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 24 квітня 2019 року на 10 годину 30 хвилин, 24 квітня 2019 року закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду на 14 травня 2019 року на 09 годину 30 хвилин, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 липня 1992 року у виконавчому комітеті Порогівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №08 (а.с.5). Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Сторони не проживають однією сім’єю з травня 1993 року, як на це у позові вказує позивач і не спростовано відповідачем. Сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб необхідно розірвати, а заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище «[PERSON]» не змінювала на прізвище чоловіка «[PERSON]», а тому суд не має підстав для зміни її прізвища на дошлюбне прізвище. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок згідно квитанції №29 від 06.03.2019.

Outcome: approved