Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області №299/4562/14-ц з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи із 17.12.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом квітень 2020 року становить 111 783,69 гривень. У зв`язку з простроченням сплати аліментів на підставі ч. 1 ст. 196 СК України позивач просить стягнути на її користь з відповідача неустойку (пеню) у зазначеному розмірі та змінити розмір стягуваних аліментів, постановити рішення яким стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частин від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про зменшення розміру аліментів, мотивуючи тим, що погіршився його матеріальний стан та стан здоров`я (а.с. 38-40). На даний час він працює продавцем-консультантом і після відрахування всіх аліментів до виплати отримує трохи більше однієї тисячі гривень, що є значно менше, ніж коли він працював в ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед». На даний час він не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину. А тому просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи із дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.18,28).\~ Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, у задоволенні первісного позову просив відмовити. Ухвалою суду від 11.08.2020 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.54). 06.10.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду, зустрічну позовну заяву обєднав в одне провадження з первісним позовом (а.с.66-67). Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області №299/4562/14-ц від 03.03.2015 року суд вирішив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи із 17.12.2014 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.4). Позивач [PERSON] у своїх позовних вимог щодо збільшення розміру присуджених рішенням суду аліментів посилалася лише на зміну в законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, проте суд констатує, що така зміна не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. А належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітнього сина позивачем не надано. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17-ц (провадження № 61-7584св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17-ц (провадження № 61-37114св18), колегія суддів Верховного Суду вважала, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, посилаючись на роз`яснення, що містяться у пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Згідно частини другої\~статті 182 СК України\~(у редакції, чинній до моменту прийняття\~Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII\~частину другу\~статті 182 СК України\~викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій\~статті 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів\~за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту\~статті 192 СК України\~свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України. Згідно\~статті 8 СК України\~якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз\~статті 8 СК України\~та частини першої\~статті 9 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої\~статті 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України. Верховний Суд 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 провадження № 61-51сво18 звертав увагу, що\~Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII\~частину першу\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловив такий висновок про застосування норми права. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої\~статті 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України. Присуджена сума стягнення аліментів гарантована мінімальним розміром аліментів на дитину у відповідності до вимог Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Враховуючи викладене, вимоги первісного позову в частині збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. Також не підлягають до задоволення вимоги зустрічного позову, враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставини погіршення майнового стану та стану здоровя, а перебування його на стаціонарному лікуванні у період\~ 28.07.2020 року по 03.08.2020 року не свідчить про зворотнє та протипоказань до праці (а.с.48). В частині вирішення вимог первісного позову про стягнення з відповідача пені в розмірі 111783,69 грн., суд виходить з наступних мотивів. \~ На підтвердження зазначеної суми заборгованості позивач подав копію\~ розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з якого дійсно вбачається, що заборгованість платника аліментів зі сплати аліментів станом на 01.04.2020 року становить 111783,69 грн. (а.с.5-6). Однак, суд не бере до уваги зазначений доказ, оскільки такий в порядку ч. 2 ст. 95 ЦПК України не засвідчений. У свою чергу з оригіналу розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, поданому відповідачем, вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів відповідача, як платника аліментів, після здійсненого перерахунку, станом на 01.04.2020 року становить 57950, 30 грн. (а.с. 30-31). Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Саме така правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-61цс18). Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Враховуючи, що в судовому засіданні доведено належними й допустимими доказами наявність заборгованості у платника аліментів в сумі 57950, 30 грн., саме цю суму суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача, як неустойку (пеню). Суд враховує розяснення викладені у п. 22 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про те, що\~ передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правові підстави для зменшення розміру неустойки судом не встановлено. Враховуючи встановлені обставини, суд приймає рішення про часткове задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Судові витрат від оплати яких позивач за первісним позовом звільнений, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 141\~ ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь держави, враховуючи, що відповідачем сплачено судовий збір при подачі зустрічного позову (а.с.37).\~\~

Outcome: approved