Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орджонікідзевський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказує, що позивачу на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2001 року належить квартира № 33 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 153. З моменту укладення договору купівлі продажу квартири, тобто з 19.09.2001 року та по сьогоднішній день відповідач у квартирі не проживає, участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ренту, тощо, не брав, однак також зареєстрований в спірній квартирі. Відповідач не є членом сімї позивача, зареєстрований в зазначеній квартирі без правових підстав, не припиняє своєї реєстрації в ній, чим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд. За весь час проживання позивача в квартирі відповідач до житла не зявлявся. Позивач просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути судовий збір. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав, у звязку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] належить квартира № 33 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 153. Згідно довідки Центру обслуговування абонентів від 29.09.2015 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Таке саме положення закріплено у ст. 150 Житлового кодексу України. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved