Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, третьої особи [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що з 1990 року проживала з [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та дружина, однак офіційно шлюб не укладали. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 30.04.2015 року було встановлено факт їхнього спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину будинку, що належав [PERSON] та знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13.04.2018 року було визнано за нею право власності за набувальною давністю на іншу Ѕ частину вищезазначеного будинку. [PERSON] також був власником трьох земельних ділянок, якими він користувався та обробляв разом із нею: - земельна ділянка площею 0,2500 га (кадастровий номер 7320786000:01:003:0110); - земельна ділянка площею 0,1762 га (кадастровий номер 7320786000:01:003:0111); - земельна ділянка площею 0,1778 га (кадастровий номер 7320786000:01:003:0112). Станом на день подання позову ніхто так і не прийняв у спадщину дані земельні ділянки. Спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON] , син померлого, який до сьогоднішнього дня не прийняв спадщину. З 06 березня 2004 року вона продовжує постійно вести господарство, доглядати та обробляти земельні ділянки. З вказаних підстав просить визнати за нею право власності на вищезазначені земельні ділянки за набувальною давністю. У судове засідання позивачка не з'явилася, однак її представником подано до суду заяву, в якій він підтримує позовні вимоги, просить справу розглянути у його відсутності та відсутності позивачки. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Представник відповідача - Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, в т.ч. і на житловий будинок в [ADDRESS] , а також на земельні ділянки: - площею 0,2500 га (кадастровий номер 7320786000:01:003:0110); - площею 0,1762 га (кадастровий номер 7320786000:01:003:0111); - площею 0,1778 га (кадастровий номер 7320786000:01:003:0112). Позивачка [PERSON] зверталася до Герцаївської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини. Натомість, [PERSON] - спадкоємець першої черги за законом, як син померлого [PERSON] , до сьогоднішнього дня спадщину по смерті батька не прийняв. Постановою державного нотаріуса Герцаївської державної нотаріальної контори Чернівецької області Єнакаке Ю.А. від 03.02.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинкув [ADDRESS] та за законом на іншу Ѕ частину цього будинку, а також земельні ділянки, у зв`язку з тим, що позивачка [PERSON] не підтвердила факт своєчасного прийняття спадщини та не підтвердила факт проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Наведені обставини підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи №83/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 30.04.2015 року було встановлено факт спільного проживання позивачки [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року та визнано за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину будинку, що належав [PERSON] та знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 13.04.2018 року було визнано за позивачкою [PERSON] право власності за набувальною давністю на іншу Ѕ частину будинку, що належав [PERSON] та знаходиться в [ADDRESS] . Станом на день розгляду справи ніхто так і не прийняв у спадщину спірні земельні ділянки. Судом також встановлено, що з 06 березня 2004 року позивачка [PERSON] продовжує постійно вести господарство, доглядати та обробляти вищезазначені земельні ділянки. Відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянко протягом п'ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Аналіз ст.119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки наявність дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (ст.ст.118, 123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Натомість, згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5). За таких обставин, суд приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] добросовісно заволоділа майном і 15 років продовжує відкрито, безперервно користуватися земельними ділянками, що належали її померлому чоловікові [PERSON] , вести на них господарство та обробляти їх, доходить висновку, що вимоги позивачки про визнання за нею права власності на вищезазначені земельні ділянки за набувальною давністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.15, 16, 344 ЦК України, ст.119 ЗК України,

Outcome: approved