Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. В подальшому позивачем уточнювалися позовні вимоги і в останній редакції позовної заяви від 11 грудня 2019 року (а.с. 103-105) із урахуванням зменшених позовних вимог, відповідно до якої просить визнати право постійного не право власності, а користування в порядку спадкування земельною ділянкою кадастровий номер 2325581200:03:003:0099, площею 50 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташовану на території с. Верхній Токмак Верхньотокмацької сільської ради Чернігівського району Запорізької області за Фермерським господарством «Лакота В.Р.», зобов`язати Головне управління Державного геокадастру у Запорізькій області зареєструвати право постійного користування вказаної земельної ділянки за ФГ «Лакота В [PERSON] », а також у зв`язку із зменшенням позовних вимог та відмовою від вимоги про визнання право власності земельної ділянки за померлим [PERSON] просить провернути сплачений нею судовий збір. В обґрунтування своїх вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя її чоловік 14 березня 1996 року отримав земельну ділянку на праві постійного користування площею 50 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території с. Верхній Токмак Верхньотокмацької сільської ради Чернігівського району Запорізької області. Йому був виданий державний акт, який зареєстрований в книзі записів державного реєстру на право постійного користування землею площею 50 га за № 110 на підставі рішення Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області від 04.03.1996р. для ведення фермерського господарства. 11 грудня 2013 року була проведена реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до наказу Голови управління Держземагенства у Запорізькій області № 115-03 та присвоєно ділянці кадастровий номер 2325581200:03:003:0099. Відповідно до прийнятого 25.10.2001р. Земельного кодексу України фермерським господарствам до 01 січня 2008 року необхідно було переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди. За життя її чоловік право зазначеної земельної ділянки не переоформив. Після смерті чоловіка, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом НМО 550173 від 15 червня 2017 року, відповідно до якого спадщина, на яку видане свідоцтво складається з права на частку у статутному капіталі Фермерського господарства [PERSON] у розмірі 100% статутного капіталу. На теперішній час вона є засновником та головою фермерського господарства з 20 червня 2017 року і продовжує користуватися вищезазначеною земельною ділянкою для ведення фермерської діяльності. Ухвалою суду від 11.10.2018 року у справі відкрито провадження та справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.12.2018 року допущено прокурора до участі у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 23.04.2019 року справу призначено до розгляду по суті. 07.11.2018р. від представника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшов відзив (а.с.52-59), в якому просить відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. Можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою не узгоджується з вимогами чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення. Згідно вимог Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою не може набуватись фізичними особами у будь-який спосіб, в тому числі і в порядку спадкування, за винятком випадків, встановлених ст. 92 зазначеного кодексу, адже законодавець чітко пов`язує право постійного користування земельною ділянкою саме з особою - носієм цього права. Що стосується зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області провести державну реєстрацію прав, представник відповідача зазначив, що функції щодо здійснення реєстрації права власності, права користування земельними ділянками (сервітут), права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій) у Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - відсутні. Згідно ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав, становлять Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації права (виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти); державні реєстратори прав на нерухоме майно, які здійснюють реєстрацію речових прав, зокрема, реєстрацію права постійного користування та права оренди (суборенди) земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства. Крім того, 18.02.2019р. представником Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області направлено пояснення (а.с.169-171), в якому зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не є розпорядником спірної земельної ділянки та не може бути відповідачем по справі, оскільки 21.12.2018 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області передало Чернігівській селищній раді Чернігівського району Запорізької області земельні ділянки загальною площею 11094,9034 га., в тому числі і земельну ділянку кадастровий номер 2325581200:03:003:0099, яка була надана у користування [PERSON] 28.12.2018р. прокурором надано відзив (а.с. 106-111) на уточнену позовну заяву, у якому вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими і просить відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини (про зазначене наголошується і у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-3113цс15 від 23 листопада 2016 року). А також\~зазначено,\~що до\~повноважень Головного\~управління Держгеокадастру\~в області\~безпосередньо реєстрація\~речових прав\~на земельну\~ділянку не\~входить,\~а покладається\~на орган\~державної реєстрації\~прав,\~а саме: Міністерство\~юстиції України\~та його\~територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав ;\~виконавчі органи\~сільських,\~селищних та\~міських рад,\~Київська,\~Севастопольська міські,\~районні,\~районні у\~містах Києві\~та Севастополі\~державні адміністрації; акредитовані\~суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Кравцов С.А. в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що суду надано відзив, в якому викладені всі заперечення, які знаходяться в матеріалах справи. Представник Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи знаходиться клопотання за підписом селищного голови Манича В.О. про розгляд справи за відсутності відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечують (а.с. 114). Представник прокуратури Ніколаєнко Д.О. проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частинами 1, 2 і 5\~ст. 263 ЦПК України\~визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу ст. ст.\~12,\~81\~цього\~Кодексу\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~копії свідоцтва\~про одруження,\~серія [NUMBER] 527093\~позивач являється\~дружиною померлого\~ [PERSON] \~(а.с.\~8). Відповідно до копії державного акта на право постійного користування землею від 14.03.1996р. серії ЗП, виданого на підставі рішення Чернігівської райдержадміністрації Ради народних депутатів Чернігівського району Запорізької області від 04.03.1996 №45 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 110, [PERSON] надано у постійне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності площею 50 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території с.Верхній Токмак Верхньотокмацької сільської ради (а.с. 9). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Верхньотокмацької сільської ради Чернігівського району Запорізької області від 14.11.2016р., актовий запис №17 (а.с. 11). 31.01.2017р. позивач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] за законом, та 15.06.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області Пузановою Н.А. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого оформлено право на частку у статутному капіталі Фермерського господарства [PERSON] , місцезнаходження за адресою: с. Верхній Токмак Чернігівського району Запорізької області у розмірі 100% статутного капіталу. Наведене підтверджується письмовими матеріалами справи, наданими позивачем, та копією спадкової справи № 16/2017 від 31.01.2017 року до майна померлого [INFO] . [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області Пузановою Н.А. (а.с. 13, 125-146). Відповідно до\~ст.\~14\~Закону України\~«Про фермерське\~господарство» фермерське\~господарство та\~його члени\~відповідно до\~закону мають\~право,\~зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Статтею 23 вказаного Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно з частиною першою\~статті 92 ЗК України\~право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Зі змісту частини другої\~статті 92 ЗК України\~вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6\~Перехідних положень ЗК України\~визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно\~ст.ст. 116,118 ЗК України\~є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до\~ст. 407 ЦК України\~право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватися і передаватися в порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Однак згідно з вимогами\~ст. 407 ЦК України\~та\~ст. 102-1 ЗК України, успадкованими можуть бути права користування земельною ділянкою, які виникли на підставі договорів, тоді як [PERSON] набув право користування землею на підставі Державного акту, яке не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16 зроблено висновок, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15, постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 376/2038/14-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 183/4638/16. Отже, враховуючи, що між власником земельної ділянки, яка передавалась у постійне користування та померлим [PERSON] не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, а лише видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, вказане свідчить про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом право постійного користування земельною ділянкою. Крім того, що стосується вимоги позивача щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області зареєструвати право постійного користування земельною ділянкою площею 50 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства за фермерським господарством «Лакота В.Р»., суд вважає, що вказана вимога не може бути задоволена виходячи з наступного. Згідно\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Так, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії і кадастру та їй підпорядковане. Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлює Закон України «Про Державний земельний кадастр». Згідно зі\~ст.6\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» система\~органів та\~суб`єкти,\~які здійснюють\~повноваження у\~сфері державної\~реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.4 вказаного Закону, державній реєстрації прав підлягають, зокрема право власності, право постійного користування земельної ділянки. З огляду на вищевказане, до повноважень Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області не відноситься реєстрація права постійного користування земельної ділянки, а вказана реєстрація, відповідно до чинного законодавства, покладається на орган державної реєстрації прав. Що стосується повернення сплаченого судового збору [PERSON] у зв`язку із зменшенням позовних вимог та відмовою від вимоги про визнання права власності земельної ділянки за померлим [PERSON] , суд не може погодитись з цією вимогою, виходячи з такого. Позивач звернулася\~до суду\~з позовом,\~ціна якого\~становить 1\~580\~809,50\~грн.\~із двома\~вимогами майнового\~та немайного\~характеру.\~В уточненій\~позовній заяві\~позивач залишив\~дві вимоги\~ майнового\~та немайнового\~характеру.\~За вимогу\~майнового характеру\~судовий збір\~фізичною особою\~сплачено у\~розмірі 8810,00\~грн. (1762,00 грн.х5), за іншу вимогу немайнового характеру позивач доплатила 704,80 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже судовий збір позивачем сплачено у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» і поверненню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити через його необґрунтованість.

Outcome: dismissed