Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що 14 травня 2013 року між нею та АТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір № GP-4505842 на суму 15808 гривень з відкриттям карткового рахунку терміном на два роки (24 місяці), який вказано у пропозиції, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. До кінця грудня 2013 року, по мірі своїх можливостей, вона сплачувала кредит. Через складну ситуацію в країні та затримкою виплати заробітної плати у неї виникла заборгованість, про що їй повідомили на початку 2014 року працівники зазначеного банку у телефонній розмові, на що вона повідомила, що в неї поки не має змоги платити і на цьому розмова закінчилась. У 2015 році зазначений банк було ліквідовано, більше їй ніхто з банку не дзвонив та не писав. 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 20060, на підставі якого, приватним виконавцем Юхименко О.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24 вересня 2019 року. Про що їй не було повідомлено жодного разу. Вказує, що про виконавчий напис та постанову приватного виконавця вона дізналась лише на підприємстві, де вона працює, до якого 04 жовтня 2019 року надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату. Жодного разу відповідач не надсилав на її адресу вимог щодо виконання зобов`язань за кредитним договором та вона не була повідомлена про розмір та наявність заборгованості. Крім того у 2013 році вона сплачувала заборгованість за кредитним договором АТ «Банк Ренесанс Капітал» та не отримувала повідомлення про зміну кредитора у зобов`язаннях. Також нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», які б підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а також порушив процедуру видачі виконавчого напису, оскільки не пересвідчився в тому, чи боржник була повідомлена про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та безспірності суми заборгованості. Також зазначає, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, однак оскільки кредитний договір була укладено 14 травня 2013 року на 24 місяці, то виходячи з цього, вбачається, що з дня права вимоги минуло більше ніж 3 роки. У зв`язку з вищевикладеним просить визнати таким, що не підлягаю виконанню виконавчий напис № 20060 від 03 вересня 2019 року щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію або інші доходи боржника, та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові та просила їх задовольнити. Відповідач, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України» (також отримав виклик до суду на 01 квітня 2020 року, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення, згідно якого повістку отримав 10 березня 2020 року), проте до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Відповідач приватний нотаріус Київського нотаріального округу Хара Н.С. у судовому засідання була відсутня, надала заяву про розгляд справи за без її участі. Третя особа, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України» (також отримала виклик до суду на 01 квітня 2020 року, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення, згідно якого повістку отримала 10 березня 2020 року) до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 14 травня 2013 року між позивачем [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» укладено кредитний договір № GP-4505842 з наступними умовами: сума кредиту 15808 грн., строк кредиту 36 місяців, розмір процентної ставки % річних 17, розмір комісії за обслуговування кредиту % - 2,5. Згідно довідки АТ «Банк Ренесанс Кредит» від 09 вересня 2013 року № 0301/3228, [PERSON] , станом на дату видачі довідки має поточну (строкову) заборгованість за кредитним договором № GP-4505842 від 14 травня 2013 року в розмірі 14779 грн. 29 коп. Відповідно до письмової вимоги (повідомлення) № 562 від 18 липня 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (яке відповідно до статуту затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів (протокол № 80 від 27 листопада 2018 року) є правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал») вимагає від позивача виконати зобов`язання перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором, а саме погасити заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 25878 грн. 10 коп. в строк до 25 липня 2019 року. З «виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором GP-4505842» вбачається, що заборгованість [PERSON] перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № GP-4505842 станом на 21 серпня 2019 року (включно) складає 25878 грн. 10 коп., у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 12585,52 грн., прострочена заборгованість за комісію 10652,67 грн., прострочена заборгованість за процентами 2639,91 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією 0,00 грн., строкова заборгованість за процентами 0,00 грн., штрафні санкції 0,00 грн. 21 серпня 2019 року представником АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подано заяву про вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 20060. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за період з 21 серпня 2018 року по 21 серпня 2019 року складає 26378,10 грн. у тому числі у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 12585,52 грн., прострочена заборгованість за комісію 10652,67 грн., прострочена заборгованість за процентами 2639,91 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією 0,00 грн., строкова заборгованість за процентами 0,00 грн., штрафні санкції 0,00 грн. Виконавчий напис нотаріусом вчинено на підставі наступних документів: 1) витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) Статут Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»; 3) витяг з наказу від 24 липня 2015 року № 749 ОС «Про прийняття»; 4) довіреність від 11 квітня 2018 року; 5) інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів; 6) повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 03 вересня 2019 року; 7) заява про вчинення виконавчого напису від 21 серпня 2019 року; 8) виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості за Кредитним договором GP-4505842; 9) пропозиція укласти договори (кредитний договір № GP-4505842 від 14 травня 2013 року); 10) письмова вимога (повідомлення) від 18 липня 2019 року. 24 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно до вимог статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У такому разі права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 18 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок) містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо, нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). Пунктом 2\~Розділу «Стягнення\~заборгованості з\~підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. З точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проаналізувавши вищевикладені норм законодавства, суд приходить до наступного. Так, по-перше, з огляду на те, що зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконними та нечинними, нотаріусом вчинено виконавчий напис, на підставі непередбачених порядком документів, оскільки кредитний договір, на підставі якого було вчинено виконавчий напис нотаріально не посвідчений. По-друге, матеріали справи не містять доказів надіслання [PERSON] письмової вимоги (повідомлення) від 18 липня 2019 року № 562, що є порушенням Порядку. По-третє, оскільки кредитний договір було укладено 14 травня 2013 року строком на 36 місяців з кінцевою датою погашення (відповідно до п. 2.1 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків у редакції 27 серпня 2012 року, які є невід`ємною частиною кредитного договору) не пізніше останнього дня строку кредиту, яким є 14 травня 2016 року, кінцевою датою, коли виконавчий напис міг бути вчинений є 14 травня 2019 року, тобто вчинення виконавчого напису проведено після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги. По-четверте, документи, які банк надав на підтвердження наявності заборгованості, а саме «Виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором GP-4505842» не можуть бути доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, її розмір, оскільки вони не є первинними документами, оформленими у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, заборгованість за процентами нарахована банком безпідставно, оскільки, як свідчать умови кредитного договору, строк кредитування становив 36 місяців (до 14 травня 2016 року), однак після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Наведені обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Доказів, які б спростували вказані обставини, відповідачами суду не надано. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис було вчинено поза межами встановлених законодавством строків, на підставі документів, які не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, дані документи не підтверджують безспірність заборгованості позивача, відсутнє підтвердження про вручення повідомлення з вимогою боржнику, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (квитанція №2 від 20 листопада 2019 року). Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд віршує питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved