Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує ти, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 19.01.2017 року звільнилася за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. За період роботи їй була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість. Відповідно до заяви від 24.04.2017 р. (вх..№14476/17 від 24.04.2017 р.) уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, оскільки заборгованість по заробітній платі їй виплачена. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги фактично визнав. Надав суду письмові пояснення в яких зазначив, що заробітна плата належна позивачу до виплати у день звільнення виплачена останньому 06.04.2017 року в повному обсязі, то час затримки розрахунку при звільненні склав 32 дні. Вислухавши учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО» та 19.01.2017 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. (а.с.4) Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушенняст.116 КЗпП України не були виплачені належні суми заробітної плати. Відповідно до довідки №16-07/210 від 11.04.2017 року, виданої ПАТ «СМНВО» заборгованість по заробітній платі позивачу складає 19411,33 грн., в тому числі вихідна допомога передбачена ч.3 ст.38 КЗпПУ 10105,92 грн., середньоденна заробітна плата складає 153,12 грн., середньомісячна заробітна плата складає 3368,64 грн.(а.с.17) Відповідно до копії видаткового касового ордеру №2248 від 06.04.2017 р. заробітна плата в сумі 19411,33 грн. була виплачена [PERSON] 06.04.2017 року. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з 19.01.2017 р. по 06.04.2017 р. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 року про встановлення режиму неповної робочої неділі, з 26.05.2014 року на Публічному акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлено триденну неповну робочу неділю: понеділок, вівторок, середа. Виходячи з вищевикладеного суд констатує, що затримка розрахунку при звільненні складає 32 робочі дні. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, відповідно до довідки №16-07/210 від 11.04.2017 року, виданої ПАТ «СМНВО» розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 4899,84 грн. (153,12*32 днів). Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4899,84 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved