Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер 28 березня 2019 року в місті Донецьк Донецької області В обґрунтування вимог в заяві вказано, що 28 березня 2019 року в місті Донецьк Донецької області помер її чоловік [PERSON], [INFO]. Причиною смерті був гострий інфаркт передньої стінки міокарду. Внаслідок смерті її чоловіка, на тимчасово окупованій території України, а саме Калінінським відділом запису актів цивільного стану «Державної [PERSON] палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» 29 березня 2019 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР № 131529. 16 квітня 2019 року заявник звернувся до відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області для отримання свідоцтва про смерть чоловіка. Однак, отримала письмову відмову № 160/17.27-06-106 від 16.04.2019 року, відповідно до якої Приазовський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області мотивував, що вище наведене свідоцтво ДНР є недійсним та не створює правових підстав, заявнику рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту смерті. В поданій заяві [PERSON] керувалася ст.317 ЦПК України, ст.ст. 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2 ст.317 ЦПК України). Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, із досліджених письмових документів судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії ВС № 768917, виданого 02 лютого 2001 року Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Запорізькій області [PERSON] народився 30 квітня 1956 року в місті Донецьк Донецької області. 28 березня 2019 року в місті Донецьк Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної [PERSON] палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки на бланку «Донецької народної республіки» видано свідоцтво про смерть ДНР № 131529, згідно якого [PERSON] помер 28 березня 2019 року. Згідно лікарської довідки про причину смерті, складеної на бланку форми №106/у №1338, виданої для поховання 29 березня 2019 відділом судової експертизи трупів [PERSON] бюро судово - медичної експертизи, [PERSON], [INFO], помер 28 березня 2019 року, причина смерті зазначена гострий інфаркт передньої стінки міокарда. [PERSON], [INFO], який був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], згідно лікарського свідоцтва про смерть № 1338 від 29 березня 2019 року, складеного на бланку форми № 106/у, затвердженого наказом МЗ ДНР та виданого відділенням [PERSON] бюро судово-медичної експертизи ДНР, помер 28 березня 2019 року в стаціонарі-1 РБ № 3, розташованої в місті Донецьк ДНР. Причиною смерті зазначено гострий інфаркт передньої стінки міокарда. Заявник [PERSON] народилася 05 червня 1959 року в селі Олександрівка Сумського району Сумської області. Місце її проживання зареєстроване за адресою: [INFO] (копія паспорта громадянина України серії ВС 768916, виданого 02 лютого 2001 року Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області). Відповідно до довідки № [NUMBER] від 25.12.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON], [INFO], з 21 грудня 2015 року фактично мешкає за адресою: вул.Річна, 9 А, смт.Приазовське Приазовського району Запорізької області. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІI-НО № 445711, виданого 21.07.1977 року, 21 липня 1977 року [PERSON], [INFO], уклала шлюб із [PERSON], та після укладення шлюбу їй присвоєне прізвище «Сорокіна». Отже, заявник [PERSON] та померлий [PERSON] є чоловіком та дружиною, тобто перебували у зареєстрованому шлюбі. Даючи оцінку допустимості доказів документів, виданих органами Донецької Народної Республіки, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце та причину) [PERSON], які зазначені у вищенаведеному свідоцтві, виданому на окупованій території Донецької області, а саме 29 березня 2019 року в місті Донецьк Донецької області. Дата смерті [PERSON] також підтверджується наданими заявником фотографіями із зображенням могили [PERSON] та зазначенням дати смерті 28.03.2019 року. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 160/17.27-06-106 від 16 квітня 2019 року, виданої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, документ предявлений заявником свідоцтво про смерть [PERSON] серії ДНР № 131529, видане 29.03.2019 року Калінінським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції ДНР є недійсним і не створює правових підстав. Частина 1 статті 17 Закону України « Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~передбачає,\~що державна\~реєстрація смерті\~проводиться органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану на\~підставі: 1)\~документа встановленої\~форми про\~смерть,\~виданого закладом\~охорони здоров'я\~або судово-медичною\~установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується, також, положеннями ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, серед яких м.Донецьк Донецької області. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення обґрунтованих вимог заяви, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами в достатньому обємі. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для [PERSON], оскільки необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть чоловіка [PERSON] у відповідності з вимогами законодавства України та оформлення спадкових прав на майно.

Outcome: approved