Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні приватною власністю. В позові зазначила, що вона згідно договору купівлі-продажу від 12.12.2013 р. придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У зазначеній квартирі проживає донька попереднього власника - [PERSON], що призводить до порушення її права на користування та розпорядження вказаною квартирою. Просила усунути перешкоду в користуванні та розпорядженні приватною власністю [PERSON] - квартирою [ADDRESS] - шляхом зняття з реєстрації [PERSON]. Виселити [PERSON] з належної [PERSON] квартири [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання не з'явилася. Про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що спірна квартира належала на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.08.1992 р. державним нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори Леоновою В.П. за номером у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій 2322, зареєстрованого у Селидівському бюро технічної інвентарізації 18.08.1992 р., запис № 3154. Згідно витягну з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу [PERSON], індексний № 14477688 від 12.12.2013 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 239847014138, номер запису про право власності 3810897, власником даної квартири є [PERSON](а.с.5-6). На підставі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 383 ЦК України передбачає що власник квартири має право використовувати приміщення квартири для власного проживання та проживання членів своєї сім,ї. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би чі порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Хоча відповідачка і зареєстрована у зазначеній квартирі, але вона не є власником даного майна чи його частки. Сторони не укладали жодних договорів, не узгоджували можливість проживання в якості тимчасового мешканця відповідачки. Також вона не набула інших прав на володіння, користування або розпорядження квартирою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки власником цієї квартири є позивачка, відповідачка не є членом сім'ї позивачки і не має законних підстав для проживання у квартирі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с. 1-2), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved