Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд виселити відповідачку з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідачки на її користь судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що на підставі договору купівлі - продажу від 14 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], вона придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро (попередня географічна назва місто Дніпропетровськ), [ADDRESS], у [PERSON], яка володіла нею на праві приватної власності. Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу сторони домовилися, що продавець [PERSON] та члені її родини повністю звільняють відчужувану квартиру для вільного та безперешкодного користування нею покупцем та знімаються з реєстраційного обліку до 15.06.2013 року. Відповідачка умови договору не виконала та продовжує незаконно проживати у спірній квартирі, хоч і зареєстрована за іншою адресою, чим перешкоджає їй у здійсненні права власності на вищевказане майно. При цьому, відповідачка змінила номер телефону, на звязок із нею не виходить, двері у квартиру не відчиняє. [PERSON] жодним чином не приймає участі в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг, чим завдає їй як власнику значних матеріальних втрат. На письмові вимоги щодо звільнення квартири відповідачка не реагує, через що вона вимушена звернутися до суду із позовом про виселення. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив пред'явлений позов заяв задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позиції посилався на викладені у заяві обставини. Відповідач заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди представника позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, за договором купівлі продажу квартири від 14 червня 2013 року позивачка купила у [PERSON] квартиру яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 103/40. Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 590. Вказана квартира належала продавцю відповідачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.08.2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 3265. Право власності за продавцем було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.03.2004 року, реєстраційний номер 1917861. Договір купівлі-продажу квартири від 14.06.2013 року був підписаний між представником позивачки та особисто відповідачкою. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачкою у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4891552. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод у ст. 1 Першого протоколу, закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено у судовому засіданні відповідачка зі спірної квартири не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати, отримує за адресою спірної квартири поштову кореспонденцію, тощо. Про те, що відповідачка продовжує мешкати у спірній квартирі дотепер також підтвердила майстер житлової організації [PERSON] будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. [PERSON] не виконала своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу від 14.06.2013 року щодо залишення проданої квартири добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved