Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] , Харківської міської ради та просила: усунути [PERSON] від права на спадкування спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] із 2010 року по 20 грудня 2018 року; визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] та однокімнатну квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позов мотивований тим, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки є сином померлого. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входять двокімнатна картира [ADDRESS] та однокімнатна квартира [ADDRESS] , які спадкодавець отримав у спадок після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , але право власності не встиг оформити за життя. [PERSON] вказує, що у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернулася до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, направивши 20.06.2019 року поштою відповідну заяву. Також зазначає, що починаючи з 2009 року вона мешкала без реєстрації разом з [PERSON] та [PERSON] , однією сім`єю, вони вели спільне господарство, спільний бюджет. Із [PERSON] мали фактичні шлюбні відносини, без реєстрації шлюбу. Враховуючи поганий стан здоров`я, як [PERSON] так і [PERSON] постійно особисто здійснювала догляд за ними, сплачувала усі комунальні платежі. Після смерті [PERSON] та [PERSON] особисто за власні кошти займалася їх похованням. Про спадкоємців [PERSON] та [PERSON] їй нічого не було відомо, так як минуле життя [PERSON] ніколи не обговорювалося, жодні родичі ніколи за час спільного проживання до нього не звертались, не приїжджали та не цікавилися його життям та здоров`ям. [PERSON] підлягає усуненню від права на спадкування, оскільки ухилявся від надання допомоги [PERSON] , який постійно хворів та фактично знаходився у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги. [PERSON] та представником відповідача Харківської міської ради подані відзиви на позов, в яких останні просять відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведенністю. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки є сином померлого. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входять двокімнатна картира [ADDRESS] та однокімнатна квартира [ADDRESS] , які спадкодавець отримав у спадок після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , але право власності не встиг оформити за життя. З відповіді наданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. позивачу [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з заявами про прийняття спадщини до нотаріусів у встановлений законом строк звернулася позивач та син померлого [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом. Спадкоємцем за законом першої черги, після смерті [PERSON] є його син [PERSON] інших спадкоємців немає. У\~статті 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно частин першої, другої\~статті 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. У частині першій\~статті 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували потребу спадкодавця [PERSON] в допомозі відповідача [PERSON] , як і факт ухилення [PERSON] від надання такої допомоги. Відповідно до показів свідка [PERSON] , допитаного в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, який перебував у дружніх стосунках з [PERSON] і відповідно до матеріалів справи безпосередньо займався його похованням, померлий [PERSON] фактично до дня смерті почував себе, на свій вік, нормально. Мав достатній дохід для того, щоб забезпечувати себе усім необхідним. Щодо стосунків з сином спілкувався неохоче, однак думок щодо позбавлення сина спадщини не висловлював. Аналогічні показання надала і свідок [PERSON] , яка є хресною [PERSON] , а також проживала поряд з будинком [PERSON] і періодично його бачила на вулиці і спілкувалася з ним. Згідно частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тлумачення частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». Позивачем не доведені належними доказами умови, передбачені частиною п`ятою\~статті 1224 ЦК України\~для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом. Щодо встановлення факту проживання позивача та спадкодавця [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилалається в позові не є такими з якими закон повязує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Під час судового розгляду, лише єдиним свідком [PERSON] , підтверджено ту обставину, що позивач проживала тривалий час зі спадкодавцем. Інші, заявлені сторонами у справі свідки, повідомили суду, що особа позивача їм не відома. \~ \~ \~ \~Інших доказів на підтвердження даного факту суду не надано, а сам по собі факт спільного проживання, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. До посилань позивача, як на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, на наявність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно та наявність квитанцій про оплату комунальних послуг, суд ставиться критично, так як під час розгляду справи встановлено, що після смерті [PERSON] у неї залишилися ключі від квартир і вона мала безперешкодний доступ до вказаних документів. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є похідними від вимог про усунення спадкоємця від спадкування та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то вони також не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed