Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS], шляхом її вселення до вказаного будинку та зобов'язання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні ним. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що їй належить 5\\8 частин вказаного житлового будинку. Решта по 1\\8 частин у цьому будинку належить відповідачу, її малолітній дочці [PERSON],[INFO] та неповнолітньому [PERSON] Проте, у цьому будинку проживає та користується ним лише відповідач та її дочка. Відповідач чинить їй перешкоди у доступі до будинку, не дає можливості вселитися до нього. З приводу чого вона зверталася до Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області, Зарічненської селищної ради. Свою відмову у її вселенні та наданні вільного користування належною їй часткою у цьому майні відповідач мотивує тим, що частки співвласників у натурі в цьому будинку не виділені. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, покликаючись на те, що підстави для вселення позивача до вказаного будинку відсутні, оскільки частки співвласників у цьому житловому будинку не виділені в натурі. Між сторонами склалися неприязні стосунки, позивач часто буває у нетверезому стані та влаштовує сварки і різного роду конфлікти, при цьому порушуються інтереси її малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка постійно проживає у вказаному будинку та має у власності 1\\8 його частини. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. З Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 15.07.2014р., № 33947415 від 20.02.2015р. вбачається, що позивачу [PERSON] належить 5\\8 частини житлового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, що по [ADDRESS]. Сторонами не заперечувалася та обставина, що відповідачу та її малолітній дочці [PERSON],[INFO] належить по 1\\8 частині у вказаному будинку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зі змісту ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1- ч. 3 ст. 319 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ч. 1 ст. 321 ЦК України вказує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірного житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ч. 1 - ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З пояснень сторін вбачається, що згоди про порядок користування зазначеним житловим будинком між ними не досягнуто. Судом також встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у вільному доступі та користуванні вказаним житловим будинком, що також підтверджується як поясненнями самих сторін, так і наданими ними письмовими доказами, зокрема, зверненням позивача до Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області від 15.10.2014р. з приводу перешкод [PERSON] у доступі до будинку та реєстрацією цього повідомлення, заявою позивача до Зарічненської селищної ради від 11.06.2015 року. Наведене також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що 21.05.2015 року у складі комісії виїжджали до спірного житлового будинку з приводу звернення відповідача [PERSON] про порушення інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO] [PERSON], яка влаштовує сварки та конфлікти, вживає спиртні напої та має намір вселитися до будинку, в якому частки співвласників в натурі не виділено та проти вселення останньої [PERSON] заперечувала. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд вважає вимоги позивача доведеними. Відповідачем не спростовано того, що нею не чиняться перешкоди позивачу у користуванні спірним житловим будинком та підстави для її вселення відсутні. ЇЇ покликання на те, що при цьому порушуються інтереси її дитини, оскільки частки у спільному будинку в натурі між співвласниками не виділено не заслуговують на увагу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved