Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2012 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року, [PERSON] засуджено за ч.2 ст.286 КК України. Також стягнуто на її користь моральну шкоду в сумі 95000 грн. Матеріальна відповідальність КП «Київпастранс» (Відповідача 2), в трудових відносинах з яким перебував водій [PERSON] , була застрахована АТ «Українська охоронно-страхова компанія» (Відповідачем 1) на загальну суму 100000 грн. Внаслідок ДТП нею отримано тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток, розірвання м`язів та нервових сполучень. З 03.05.2012 року, тобто з моменту ДТП, до теперішнього часу вона періодично перебуває на стаціонарному лікуванні та отримує хірургічне втручання у зв`язку із загрозою втрати ноги. Нею перенесено понад 13 оперативних хірургічних втручань, кожне з яких пов`язано із ризиком для життя, що вплинуло на її загальний стан здоров`я. Внаслідок ДТП їй заподіяно матеріальних збитків на загальну суму 58795,94 грн., що пов`язані із несенням витрат на лікування, придбання медичних засобів, ліків, на посилене харчування. З моменту ДТП вона знаходиться або на стаціонарному, або на амбулаторному лікуванні, відірвана від нормального життя, не може пересуватися без сторонньої допомоги. Через лікування вона позбавлена можливості працювати. Проте, майнова шкода відповідачами їй не відшкодована. Просить стягнути на її користь солідарно з КП «Київпастранс» та АТ «Українська охоронно-страхова компанія» в рахунок відшкодування заподіяних в результаті ДТП матеріальних збитків 58795,94 грн.; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів. Позивачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, уточнення позовних вимог не мала. В судові засідання позивачка [PERSON] не з`явилася внаслідок перебування на лікуванні, що встановлено судом з пояснень її представника [PERSON] та підтверджується довідкою Інституту травматології та ортопедії НАМН України (а.с.74 т.ІІ). В судове засідання, призначене на 16.12.2015 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 25.03.2014 року (а.с.8 т.І), не з`явився, подав заяву електронною поштою на електронну адресу суду про розгляд справи у його відсутності (а.с.105-106 т.ІІ). В судовому засіданні 05.11.2015 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зсилаючись на ті самі обставини, просив позов задовольнити з наведених у ньому підстав. Понесені позивачкою витрати на придбання медичних засобів, ліків, стаціонарне та амбулаторне лікування внаслідок ДТП, що мала місце 03.05.2012 року в м. Києві, а також на посилене харчування підтверджуються квитанціями та чеками, доданими до позовної заяви. Так як водій транспортного засобу [PERSON] , що вчинив наїзд на позивачку і тяжко травмував останню, перебуває у трудових відносинах із КП «Київпастранс», відповідальність якого застрахована АТ «Українська охоронно-страхова компанія», то відповідачі повинні нести відповідальність солідарно. З приводу відшкодування витрат, понесених на лікування внаслідок ДТП, позивачка [PERSON] зверталася з відповідними заявами і до КП «Київпастранс», і до АТ «Українська охоронно-страхова компанія», але її заяви залишені відповідачами без належного реагування. Так як КП «Київпастранс» повідомило позивачку про те, що його відповідальність, як власника наземного транспортного засобу, застрахована в АТ «Українська охоронно-страхова компанія», то 18.05.2012 року [PERSON] подала до страхової компанії заяву, в якій повідомила про настання страхового випадку, а 22.05.2012 року - заяву про відшкодування матеріальних збитків. Ці заяви зареєстровані відповідачем за №3381, але до теперішнього часу страхове відшкодування позивачці не відшкодовано. Копії заяв [PERSON] про страхове відшкодування знаходяться як у цій справі, так і в кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що знаходиться в Святошинському районному суді м. Києва, а оригінали заяв знаходяться у АТ «Українська охоронно-страхова компанія». Враховуючи важкий стан здоров`я позивачки та важкий перебіг її хвороби, перенесення понад 13 оперативних втручань, загрозу втрати ноги, остання понесла і продовжує нести великі витрати на лікування. У зв`язку з лікуванням потерпілої відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. З наведених підстав просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Представник відповідача КП «Київпастранс» в судове засідання не з`явився. Директор КП подав заяву про розгляд справи у відсутності представника КП, враховуючи подані до суду заперечення (а.с.104 т.ІІ). 05.06.2015 року в попередньому судовому засіданні представником відповідача - КП «Київпастранс» Герасимчук С.Ю., що діє на підставі довіреності (а.с.37 т.І) подано заперечення проти позову (а.с.38-39 т.І). Відповідно до поданих заперечень відповідач КП «Київпастранс» просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП «Київпастранс» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок ДТП відмовити повністю. Заперечення відповідач мотивує тим, що 03.05.2012 року о 08 годині водій [PERSON] , що перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс», під час виконання трудових обов`язків, керуючи автобусом «ЛАЗ А-183» з державним номером [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині Житомирського шосе в м. Києві в напрямку проспекту Перемоги, навпроти зупинки громадського транспорту «Укрчастотнагляд» скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній спричинені тілесні ушкодження. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2012 року із змінами, внесеними в частині цивільного позову ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та стягнуто з КП «Київпастранс» на користь [PERSON] 95000 грн. Також, із заперечень відповідача вбачається, що, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/5038011, КП застрахував цивільно-правову відповідальність транспортного засобу - автобуса «ЛАЗ А-183Д1» з державним номером [NUMBER] в АТ «Українська охоронно-страхова компанія» в період з 07.06.2011 року по 06.06.2012 року. Згідно з полісом, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого складає 100000 грн. 04.03.2012 року КП «Київпастранс» подало заяву до АТ «УОСК» про настання події, що містить ознаки страхового випадку із забезпеченим транспортним засобом «ЛАЗ А-183Д1» з державним номером [NUMBER] . З огляду на те, що КП «Київпастранс» застрахував свою цивільно-правову відповідальність в АТ «УОСК», а також враховуючи вимоги ст.ст.9, 22, 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що відсутні підстави для відшкодування Комунальним підприємством шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивачці [PERSON] . Представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», явка якого двічі визнавалася обов`язковою для надання пояснень, відповідно до ухвал Шаргородського районного суду від 17.08.2015 року (а.с.237-238 т.І) та від 19.10.2015 року (а.с.33-34 т.ІІ), в судове засідання не з`явився. 15.06.2015 року представником відповідача [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 15.03.2015 року (а.с.58 т.І), подано до суду заперечення (а.с.55-57 т.І). Відповідно до поданих заперечень відповідач Акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з АТ матеріальних збитків, заподіяних ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, відмовити повністю. Заперечення відповідач мотивує тим, що 06.06.2011 року між АТ «УОСК» та КП «Київпастранс» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/5038011 та застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «ЛАЗ А 183Д1», з державним номером [NUMBER] . Відповідно до ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є, серед іншого, шкода, пов`язана із лікуванням потерпілого. У зв`язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які, як і необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Проте, вважає, що заявлена позивачкою сума матеріальної шкоди на лікарську допомогу не підтверджена документально, так як не подано доказів про придбання медикаментів. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Статтею 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння ДТП. Проте, вважає, що станом на 15.06.2015 року на адресу АТ «УОСК» заява про страхове відшкодування від позивачки, як потерпілої, внаслідок ДТП, не надходила, реквізити для спрямування страхового відшкодування не повідомлялися, а заява до суду подана через 3 роки 9 днів, що свідчить про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування, в тому числі, і в судовому порядку. Крім того, 14.12.2015 року на електронну адресу суду електронною поштою представником АТ «УОСК» Власюком В.В., що діє на підставі довіреності від 26.06.2015 року (а.с.103 т.ІІ), подано пояснення, відповідно до яких останній просить в задоволенні позову відмовити з тієї підстави, що позивачка не зверталася до відповідача із заявою про страхове відшкодування, у зв`язку із чим не має підстав для його отримання, а позов вважає передчасним (а.с.101-102 т.ІІ). Вирішуючи спір, суд встановив факт заподіяння [PERSON] , як потерпілій від злочину, що мав місце 03.05.2012 року о 08 годині 00 хвилин, матеріальної шкоди. Вказаний факт підтверджений в судовому засіданні копією вироку Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2012 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року (а.с.4, 5-7 т.І), з яких вбачається, що 03.05.2012 року о 08 годині 00 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом «ЛАЗ А 183», з державним номером [NUMBER] , перевозячи в м. Києві по маршруту №37 пасажирів, серед яких була [PERSON] , здійснив зупинку для висадки-посадки пасажирів біля зупинки громадського транспорту «Укрчастотнагляд», під час якої [PERSON] вийшла. Після цього [PERSON] продовжив рух автобусом, яким керував, і, в порушення п.п. 1.5, 2.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, не стежачи за дорожньою обстановкою, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка йшла справа від автобуса, в попутному напрямку, заподіявши при цьому потерпілій тяжкі тілесні ушкодження у виді ран, переломів кісток, розчавлених м`язів, судин та підшкірних нервів лівої ноги. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2012 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року в частині цивільного позову, [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс», засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців з випробуванням та іспитовим строком на два роки відповідно до ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених ст.76 КК України. Цим же вироком позов [PERSON] до КП «Київпастранс», з участю третіх осіб - [PERSON] та АТ «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з КП «Київпастранс» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18683,89 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. (а.с.4, на звороті, т.І). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2012 року змінено в частині цивільного позову: відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП «Київпастранс» в частині стягнення матеріальної шкоди; збільшено суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з КП «Київпастранс» з 50000 грн. до 95000 грн.; в решті вирок залишено без змін (а.с.5-7 т.І). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса «ЛАЗ А-183Д1» з державним номером [NUMBER] - КП «Київпастранс» застрахована в АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на період з 07.06.2011 року по 06.06.2012 року, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/5038011 (а.с.40 т.І). При цьому, за вказаним полісом, підлягає відшкодуванню страховиком шкода, заподіяна життю і здоров`ю (на одного потерпілого) - 100000 грн., та шкода, заподіяна майну (на одного потерпілого) - 50000 грн. 04.05.2012 року КП «Київпастранс» подало страховику заяву про настання події, що містить ознаки страхового випадку, із забезпеченим транспортним засобом, що підтверджується копією заяви (а.с.41 т.І). Таку ж заяву в АТ «Українська охоронно-страхова компанія» про настання події, що містить ознаки страхового випадку, пов`язаної з спричиненням шкоди життю та здоров`ю, 18.05.2012 року подала позивачка [PERSON] , яка, крім того, 22.05.2012 року подала страховику заяву встановленого зразка про страхове відшкодування (а.с.221 т.І). Вказаний факт, крім стверджень в судовому засіданні представника позивачки, підтверджується ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року (а.с.5-7 т.І), з мотивувальної частини якої вбачається, що позивачці [PERSON] було роз`яснено її право звернутися із позовом про відшкодування майнової шкоди, заподіяної їй внаслідок ДТП, до страховика - АТ «УОСК», яке було притягнуто нею до участі в позові в якості третьої особи, тоді як саме страховик, в силу вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинен нести матеріальну відповідальність за страховим випадком. До того ж, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2012 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2013 року, які набрали законної сили, встановлено, тому не підлягає доказуванню в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, що КП «Київпастранс» та потерпіла [PERSON] відповідними заявами встановленого зразка повідомляли страховика про настання страхового випадку та про страхове відшкодування, у зв`язку із чим пред`явлення [PERSON] у кримінальній справі цивільного позову з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди до КП «Київпастранс», а не до АТ «Українська охоронно-страхова компанія» стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до завдавача шкоди, який в цьому випадку є неналежним відповідачем. Разом з тим, апеляційним судом роз`яснено [PERSON] , що у випадку невиплати страхового відшкодування вона не позбавлена права звернутися до страховика з відповідним позовом про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю внаслідок ДТП. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу ствердження представників АТ «Українська охоронно-страхова компанія» про те, що позивачка [PERSON] не зверталася до АТ з приводу відшкодування їй матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також про те, що позивачка звернулася до суду після спливу трьох років, внаслідок чого не має права на страхове відшкодування, оскільки зазначені ствердження спростовуються проаналізованими вище доказами. Також, судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 03.05.2012 року, позивачка [PERSON] , як потерпіла в ДТП, доставлена Київською швидкою допомогою в Київську міську клінічну лікарню №6, де перебувала до 24.05.2012 року з діагнозом: відкритий уламковий злам обох кісток лівої гомілки в с/з з наявністю обширної рваної рани передньо-медіальної поверхні від підколінної ямки до тильної поверхні стопи з розчавленням м`яких тканин (підшкірної клітковини), гранулююча рана задньо-медіальної поверхні 15х12 см. Позивачці 03.05.2012 року проведено екстрену профілактику правця, виконане оперативне втручання - ПХО (первинна хірургічна обробка) рани лівої гомілки, МОС (металоостеосинтез) кісток лівої гомілки в апараті зовнішньої фіксації, 17.05.2012 року виконана нефректомія по задньо-медіальній поверхні лівої гомілки, проводилося медикаментозне та фізіотерапевтичне лікування, перев`язки, що підтверджується відповідною випискою (а.с.107 т.ІІ). В цій же лікарні позивачка лікувалася стаціонарно з 17.12.2012 року по 29.12.2012 року внаслідок отриманої в ДТП 03.05.2012 року травми, їй призначалося та проводилося медикаментозне та фізіотерапевтичне лікування, інфузійна та дезінтоксикаційна терапія, перев`язки, ЛФК, антибіотики, що підтверджується відповідною випискою з медичної карти (а.с.109 т.ІІ). 30.04.2013 року [PERSON] знято апарат зовнішньої фіксації і рекомендовано подальше лікування у відділенні гнійно-кісткової хірургії Київської клінічної лікарні №3 (а.с.113 т.ІІ). Після цього, позивачка [PERSON] внаслідок травми, отриманої в ДТП 03.05.2012 року, лікувалася в Київській клінічній лікарні №3, що підтверджується інформацією від 01.12.2015 року (а.с.90 т.ІІ), з якої вбачається, що позивачка лікувалася у відділенні гнійно-кісткової хірургії з 13.05.2013 року по 06.07.2013 року; з 24.07.2013 року по 29.11.2013 року; з 21.01.2014 року по 14.02.2014 року з діагнозом: хронічний післятравматичний остеомієліт, стадія нестійкої ремісії, діафіза лівої великогомілкової кістки в стадії консолідації. Після накладення апарату Іллізарова на ліву гомілку (14.05.2013 року) була проведена секвестронекректомія, формування дефекта в с/з гомілки до 4 см. (22.05.2013 року), остеотомія великогомілкової кістки з метою заміщення дефекту по Іллізарова (29.05.2013 року), аутопластика спонгіозою зони дефекта і остеотомії (11.10.2013 року), накладення допоміжних стержнів АЗФ (апарату зовнішньої фіксації) (25.10.2013 року). Нейродистрофічний синдром гомілки, ступні, гранулююча рана с/з гомілки. Виникли супутні захворювання. [PERSON] було призначено медикаментозне лікування, лабораторні дослідження. Вказаний факт підтверджується також виписками із медичної карти [PERSON] та довідкою лікарні (а.с.114-116, 118-119, 117 т.ІІ). З означених виписок вбачається, що [PERSON] призначалося та проводилося медикаментозне лікування, оперативне втручання, перев`язки з антисептиками, сорбуючими пов`язками. Також, судом встановлено, що позивачка [PERSON] , внаслідок травми, отриманої в результаті ДТП, лікувалася на базі Могилів-Подільської ОЛІЛ - з 16.01.2013 року по 08.04.2013 року, та з 18.08.2015 року по 08.09.2015 року, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.110, 123 т.ІІ), де їй призначалося та проводилося медикаментозне лікування та лабораторні дослідження. Крім того, [PERSON] внаслідок травми, отриманої в результаті ДТП, проходила стаціонарне обстеження та лікування у травматичному відділенні Житомирського військового госпіталю - в/ч [NUMBER] з 03.06.2014 року по 06.06.2014 року, з 19.11.2014 року по 24.11.2014 року з діагнозом: хронічний післятравматичний остеомієліт лівої великогомілкової кістки, несправжній суглоб лівої великогомілкової кістки (операція - резекція несправжнього суглобу з кістковою аутопластикою (24.01.2014 року) фіксований стержневим апаратом, виражена нестабільність стержневого апарату. Запальні явища навколо шпиць, рубцевий дефект шкіри та трофічні виразки. Вкорочення лівої гомілки на 4 см., що підтверджується інформацією від 03.12.2015 року та виписками з медичної карти (а.с.92-98 т.ІІ, 226-230, 234 т.І). При цьому [PERSON] призначалося та проводилося медикаментозне та оперативне лікування. Також, судом встановлено, що позивачка внаслідок травми, отриманої в результаті ДТП, проходила обстеження та лікування на кафедрі травматології та ортопедії Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова МОЗ України в міській клінічній лікарні ШМД, де їй було призначено курси УХТ (ударно-хвильової терапії), бак дослідження та медичні препарати, що підтверджується консультативними заключеннями від 30.01.2015 року та 23.04.2015 року (а.с.144, 231 т.І). З 12.10.2015 року по теперішній час позивачка проходить стаціонарне лікування в відділі кістково-гнійної терапії Державної установи «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» з діагнозом: хронічний післятравматичний остеомієліт лівої гомілки, норицева форма. Хибний суглоб с/3 лівої великогомілкової кістки, вкорочення лівої гомілки на 5 см., нейродистрофічний синдром. 12.10.2015 року проведена операція - фістулнекректомія с/3 лівої гомілки, резекція несправжнього суглобу лівої великогомілкової кістки, резекція фрагмента лівої малогомілкової кістки (а.с.74 т.ІІ). Внаслідок проходження лікування через отриману травму в ДТП, що мала місце 03.05.2012 року, [PERSON] призначалися медичні препарати, медичні засоби та апарати, які позивачкою придбавалися за власні кошти, що підтверджується відповідними товарними чеками, квитанціями, видатковими накладними, а також призначалися та пройдені лабораторні дослідження, курси ударно-хвильової терапії, які оплачені за власні кошти, що підтверджується відповідними квитанціями. Вказані товарні чеки, квитанції, видаткові накладні знаходяться в матеріалах цивільної справи і досліджені судом (а.с.80-85, 87-92, 97-118, 120-131, 133-138, 142-144, 151-155, 157-158 т.І, 93-96 т.ІІ). Таким чином, з виписок лікарів про призначення ліків, медичних засобів, встановлення медичних апаратів, проведення перев`язок, оперативних втручань, досліджених судом в сукупності з товарними чеками, квитанціями, видатковими накладними, наданими позивачкою на придбання медичних препаратів і медичних засобів, а також враховуючи витрати позивачки із супроводжуючою особою на проїзд в м. Вінницю для проведення курсів ударно-хвильової терапії 09.03.2015 року та в зворотному напрямку, що підтверджується проїзними квитками, судом встановлено, що витрати [PERSON] на лікування становлять 39385,14 грн. При цьому, витрати позивачки на лікування на суму 19410,80 грн. не знайшли свого підтвердження, оскільки судом не можуть враховуватися товарні чеки, видаткові накладні та квитанції, що містять інформацію про придбання ліків, які відсутні в призначеннях лікарів тих медичних установ, де [PERSON] проходила лікування, а також товарні чеки неналежної якості, в яких не видно ні дати, ні медичних препаратів, що були придбані, наприклад - а.с.118, 119, 123, 125, 132, 135, 140, 141, 142, 143, 149, 150, 151, 153, 154, 155 т.І. Крім того, судом не можуть бути враховані витрати, які понесла позивачка, сплачуючи благодійні внески в медичних закладах, оскільки такі внески не можна віднести до лікування [PERSON] (а.с.86, 120 т.І). Також, судом не можуть бути враховані витрати на проїзд [PERSON] з супроводжуючою особою з м. Шаргород в м. Вінницю та в зворотному напрямку для проходження курсів ударно-хвильової терапії за 26.01.2015 року, з 02.02.2015 року по 02.03.2015 року та 06.04.2015 року (а.с.72-77, 79 т.І) на чому наполягає позивачка, оскільки нею не представлено доказів про проходження терапії саме в ці дні. До того ж, судом не можуть бути враховані витрати позивачки, як зазначається нею у позовній заяві та реєстрах витрат, на посилене харчування (а.с.159-178 т.І), оскільки встановлено, що посилене харчування позивачці не рекомендувалося і не призначалося, що вбачається із повідомлень медичних установ, де проходила лікування [PERSON] , на запити суду (а.с.90, 92 т.ІІ). Суд також не враховує витрати [PERSON] на лікування у Житомирському військовому госпіталі (в/ч [NUMBER] ) на суму 431,43 грн. (а.с.97-98 т.ІІ), оскільки у виписці з медичної карти відсутня відмітка про оплату цієї суми, а також позивачкою не представлено підтверджуючих фіскальних документів про оплату за придбання цих медикаментів. Крім того, позивачка у пояснювальній записці (а.с.139 т.І) стверджує про те, що для лікування травми, спричиненої в ДТП, нею придбавалися ліки, зокрема, антибіотики, за кордоном - в США, підтвердженням чого вважає чек від 12.08.2014 року на суму 70,69 доларів США (а.с.138 т.І). Проте, суд вважає, що вказана пояснювальна записка та чек, які знаходяться в матеріалах цивільної справи (а.с.138-139 т.І), не заслуговують на увагу, так як відсутнє призначення лікаря на придбання антибіотика, а чек не містить назви придбаного препарату. Також, позивачка зазначає про те, що їй лікарями було призначено лікування імуноглобуліном, на що нею понесено витрати на суму 2377 грн. (а.с.156 т.І), проте, вказане ствердження не може бути прийнято судом до уваги, оскільки позивачкою не підтверджено вказані обставини належними та допустимими доказами, а експрес-накладна про доставку товару «Новою поштою» не містить назви медичного препарату, тільки запис - «фармацевтика». Судом встановлено, що [PERSON] в кримінальній справі №2608/13260/12 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, пред`явила цивільний позов до КП «Київпастранс» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, який задоволено судом частково, зокрема, в частині стягнення моральної шкоди в сумі 95000 грн., а в частині стягнення матеріальної шкоди позивачці відмовлено у зв`язку із зверненням не до належного відповідача, роз`яснено право звернення з позовом про відшкодування матеріальної шкоди до АТ «УОСК». Враховуючи, що позов про стягнення матеріальних збитків, заподіяних її здоров`ю в результаті ДТП, [PERSON] до АТ «УОСК» в кримінальній справі не пред`являла, зазначивши страховика третьою особою на стороні відповідача КП «Київпастранс», тому, в силу вимог ст.128 КПК України, якою встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства України, позивачка має право пред`явити цивільний позов до АТ «УОСК» в порядку цивільного судочинства. Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що матеріальна шкода, заподіяна [PERSON] , яка полягає у витратах: на придбання лікарських препаратів, медичних засобів, проходження ударно-хвильової терапії, на придбання білетів на автобус сполученням Вінниця-Шаргород та в зворотному напрямку для проходження УХТ, в загальній сумі 39385,14 грн., - підлягає відшкодуванню відповідачем - Акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія», яким було застраховано автомобіль відповідача КП «Київпастранс», що був учасником ДТП, по типу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АА/5038011, термін дії якого з 07.06.2011 року по 06.06.2012 року, тобто ДТП, що мала місце 03.05.2012 року, вчинена [PERSON] , водієм застрахованого транспортного засобу КП «Київпастранс», в період дії договору. Вказані, встановлені в судовому засіданні факти, не спростовані відповідачем - АТ «УОСК», явка якого в судове засідання відповідно до ухвал Шаргородського районного суду від 17.08.2015 року (а.с.237-238 т.І) та від 19.10.2015 року (а.с.33-34 т.ІІ), двічі визнавалася судом обов`язковою для надання особистих пояснень, доказів на підтвердження заперечень, та дослідження наданих позивачкою доказів на підтвердження позовних вимог. Проте, ухвали суду залишені без належного реагування, оскільки відповідач обмежився лише поданням до суду заперечень та письмових пояснень. Суд констатує той факт, що відповідачем АТ «УОСК» не надано суду належних та допустимих доказів «поза розумним сумнівом» на підтвердження заперечень проти позову [PERSON] . Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Оскільки відповідачем - АТ «УОСК» не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення виплати страхового відшкодування за заявою [PERSON] , то право позивачки порушено і підлягає судовому захисту. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу… Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права людини і громадянина захищаються судом… Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами… Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі… Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) встановлено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами . Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Виходячи з правової позиції, висловленої Конституційним Судом України, є безпідставним ствердження відповідача АТ «УОСК» в запереченнях на позов, що у випадку не звернення позивачки із заявою до страховика, суду слід відмовити в задоволенні позову в цілому, оскільки позивачка має конституційне право на звернення безпосередньо до суду за захистом порушених, невизнаних, або оспорюваних прав. При цьому, відповідачем АТ «УОСК» не визнається право позивачки на отримання страхового відшкодування з підстави неподання нею заяви про страхове відшкодування страховику, хоча судом достовірно встановлено, що така заява позивачкою була подана і це встановлено судовим рішенням у кримінальній справі №2608/13260/12 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, тому, в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків. За загальними правилами, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, в тому числі, витрати на придбання ліків (ч.1 ст.1195 ЦК України). Статтями 979, 988, 990 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхова виплата за договором страхування відповідальності не може перевищувати розміру реальних збитків. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 22.1. ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1. ст.23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є, в тому числі, шкода, пов`язана , з лікуванням потерпілого. Пунктом 24.1. ст.24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських препаратів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Відповідно до ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Статтею 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик,

Outcome: partial