Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, відшкодування моральної шкоди. Зазначала, що 03 листопада 2011 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики на суму у розмірі 190 000 дол. США, на підтвердження якого останнім було складено розписку. Відповідно до умов зазначеного договору позики [PERSON] зобов'язався повернути зазначену суму грошей в строк до 03 листопада 2012 року. Неодноразово відповідач обіцяв повернути борг частками, однак до цього часу не повернув ніяких сум. [PERSON] ухиляється від зустрічей з нею, не відповідає на телефонні дзвінки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу та три відсотки річних від простроченої суми, а саме: 1 634 000 грн. - сума боргу, 49 020 грн. - 3 % річних. За два роки сума процентів становить 98 040 грн. Всього [PERSON] повинен повернути їй 1 732 040 грн. Крім того, неправомірні дії відповідача завдали їй великих страждань, внаслідок чого їй завдано моральну шкоду, яка полягає у психічних стражданнях, пов'язаних із порушенням нормального способу життя, звичок, зручностей, в необхідності вживання додаткових зусиль для організації свого життя, що призводить до додаткових, незапланованих та невиправданих матеріальних та моральних витрат, оскільки вона постійно вимушена звертатись до лікарів та вживати коштовні ліки. Неправомірні дії відповідача призвели до того, що вона захворіла на онкологічне захворювання, в червні й вересні 2012 року перенесла дві операції та стала інвалідом ІІ групи. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув, позивач просила стягнути з відповідача 1 634 000 грн. суми основного боргу, 98 040 грн. - 3% річних та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. У подальшому позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог у якій позивачка просила стягнути з [PERSON] на свою користь 190 000 дол. США суми основного боргу, що за курсом НБУ становить 2 080 500 грн., 3 % річних за період з 03 листопада 2013 року по 03 квітня 2014 року у розмірі 7 125 дол. США, що за курсом НБУ становить 78 018 грн. 75 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що між позивачем та відповідачем 03 листопада 2011 року було укладено договір позики, на підтвердження якого останнім було складено розписку (а.с. 5). Відповідно до договору позики [PERSON] взяв у борг у позивача суму у розмірі 190 000 дол. США та зобов'язався повернути зазначену суму в строк до 03 листопада 2012 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У встановлений в договорі позики строк, відповідач суму боргу у розмірі 190 000 дол. США не повернув. За період з 03 листопада 2012 року до 03 квітня 2014 року позивачем нараховано 3% річних у розмірі 7 125 дол. США Ураховуючи те, що відповідачем сума боргу за договором позики не повернута, позов в частині стягнення основного боргу з відповідача на користь позивача у розмірі 190 000 дол. США еквівалент суми 2 137 500 грн. та 3% річних у розмірі 7 125 дол. США еквівалент суми 80 156 грн. 25 коп. (офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 23 квітня 2014 року становить 100 дол. США - 1 124 грн. 75 коп.) є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим, позов в частині стягнення 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен, з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів того, що внаслідок неправомірних дій відповідача завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, що призвело до захворювання, суду не надано. До того ж, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини. Наслідки порушення договору позики передбачені ст. 1050 ЦК України. Зазначеною статтею не передбачено відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення умов договору позики позичальником. Виходячи з наведеного, правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, немає. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 3 654 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial