Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації,про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 21 лютого 2004 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. В шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. З часу розлучення відповідач у вихованні неповнолітніх дітей участі не бере, жодної допомоги та коштів на утримання їх спільних дочок не надає. Діти сторін проживають разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей. Також відповідач взагалі не спілкується з дітьми. З урахуванням викладеного позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації,про позбавлення батьківських прав. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2021 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі третю особу - службу у справах дітей Тернопільської міської ради. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 травня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Тернопільської міської ради,про позбавлення батьківських прав, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відносно ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Представник третьої особи - служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністраціїв судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просить справу слухати без його участі, пр. вирішенні позову покладається на думку суду. Представник третьої особи - служби у справах дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився та згідно поданої заяви просив проводити розгляд справи у їх відсутність за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 21 лютого 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2012 року (справа № 1915/6598/2012) розірвано. Залишено за [PERSON] прізвище « [PERSON] ». У шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Гаї-Шевченківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Гаї-Шевченківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, та [PERSON] , [INFO] , як слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Гаї-Шевченківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Після реєстрації шлюбу із [PERSON] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10 червня 2020 року виконавчим комітетом Бойковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Як слідує з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04 вересня 2020 року, наданого старшим державним виконавцем Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Воронецькою О.М., станом на 04 вересня 2020 року за [PERSON] числиться заборгованість із сплати аліментів на утримання дітей:[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у сумі 21218,50 грн. Із висновку Тернопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від 23 вересня 2019 року, вбачається, що органом опіки та піклування при розгляді матеріалів цивільної справи № 595/1303/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав встановлено, що шлюб між подружжям розірвано, діти проживають з матір`ю. На засіданні комісії матір повідомила, що батько не бере участі у житті доньок, не цікавиться їхнім здоров`ям, навчанням, розвитком матеріально не допомагає. Під час бесіди з дітьми з`ясовано, що батько не цікавиться їхнім життям, може зателефонувати один раз на рік, перебуваючи в нетверезому стані. Із наданої інформації також вбачається, що батько не цікавиться успішністю дітей в школі, має заборгованість по сплаті аліментів. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання доньок, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Виконавчий комітет Тернопільської міської ради 31 березня 2021 року прийняв рішення про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей, протягом тривалого часу не навідувався до дітей, хоча ніхто не чинив йому перешкод у побаченнях з дочками. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, а тому, з огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved