Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 26125,98 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи вимоги тим, що з 01.04.2004 року по 18.01.2013 року працювала у відповідача на посаді бухгалтера-економіста. В день звільнення з нею не було проведено остаточного розрахунку і станом на 17.02.2014 року заборгованість по заробітній платі складає 26125,98 грн. Позивачка, посилаючись на положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить стягнуть зазначену суму заборгованості, а також компенсацію за затримку розрахунку в розмірі її середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, викладених в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач - представник Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про перенесення слухання справи з причин неможливості забезпечення явки свого представника. Відповідно до ст. 224 ЦПК України умовою проведення заочного розгляду справи є неявка в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними. Зазначені причини неявки представника Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України суд визнав неповажними і, за згодою позивачки, розглянув справу за відсутністю представника відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів, шляхом ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовано і задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.04.2004 року перебувала у трудових правовідносинах з Кримським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, працюючи на посаді бухгалтера-економіста, що підтверджується наказом (а.с. 5). 18.01.2013 року відповідачка звільнилася з займаємої посади на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 6). В поданому позові позивачка посилається на ту обставину, що на час звільнення заборгованість по заробітній платі перед нею складала 72989,84 грн., на підтвердження чого додала довідку Кримського УКБ МОУ від 19.06.2013 року (а.с. 7). При цьому [PERSON] зазначила, що із вказаної вище суми їй виплачено в вересні 2013 року 46863,86 грн. Позивачка просить стягнути на її користь залишену заборгованість в сумі 26125,98 грн. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак позивачкою не надано доказів, що підтверджують її вимоги щодо наявності конкретної суми заборгованості з виплати заробітної плати на час розгляду справи в суді. Надана [PERSON] довідка Кримського УКБ МОУ про наявність заборгованості датована 19.06.2013 року і підтверджує наявність заборгованості саме на вказаний час, при цьому позивачкою надано лише її ксерокопія, належним чином не посвідчена. Крім того, вимоги [PERSON] про стягнення на її користь компенсації за затримку розрахунку також є необґрунтованими, оскільки нею не зазначено ані конкретної суми, не надано розрахунку компенсації, а також довідки про середній заробіток для обчислення суми компенсації за час затримки розрахунку і вимога про стягнення компенсації є похідної від вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, наявність якої позивачкою не доведено. При цьому клопотань про витребування доказів, позивачкою під час розгляду справи заявлено не було. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, компенсуються за рахунок держави. На підставі ст.ст. 116-117 КЗпП України,

Outcome: dismissed