Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом (який уточнювала) до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 19652, 48 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 131631, 47 грн. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідно до виконавчого листа від 27. 07. 2010 № 2-3475, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва відповідач повинен сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак відповідач ухиляється від сплати, внаслідок чого станом на 01. 02. 2014 за 2010-2013 роки утворилася заборгованість, за несплату якої позивачем нараховано пеню. В добровільному порядку відповідач вказану суму заборгованості не сплачує, що і стало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача заборгованість по основній сумі аліментів у розмірі 19652, 48 грн., по пені у розмірі 131631, 47 грн., просила позов задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову в частині стягнення пені заперечували, мотивуючи тим, що вини відповідача у несвоєчасній сплаті заборгованості з аліментів не встановлено, а тому підстави для стягнення пені відсутні. У задоволенні позову в цій частині просили суд відмовити. Проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів не заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з вересня 2005 року по травень 2007 року. [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. 11. 05. 2007 сторони зареєстрували шлюб, який 06. 03. 2009 розірвано. Згідно зі ст. ст. 180-182 СК України батьки забов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, а тому позивач зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. За рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19. 05. 2010 у справі № 2-3475/10 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини аліменти у розмірі 1/6 частки всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму з 12. 02. 2010 щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11. 04. 2011 у справі № 2-1048-11 з відповідача стягнуто додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 1540, 00 грн. одноразово та 250, 00 грн. щомісячно з 22. 04. 2011 по 12. 05. 2012. Виконавчі листи за вказаними рішеннями суду позивач пред'явила до виконання до Заводського ВДВС ММУЮ. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку станом на 01. 01. 2014 заборгованість відповідача по аліментам становила 13482, 48 грн. Заборгованість нараховано помісячно згідно з заробітною платою середньо облікованого робітника зайнятого в сфері економіки області згідно з даними управління статистики у Миколаївській області. Станом на час розгляду справи з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості, її розмір складає 9482, 48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень наданих в постанові Пленуму ВСУ від 15. 05. 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Доказів вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів позивачем не надано, а відтак у суду немає достатніх підстав для застосування до відповідача положень ч. 1 ст. 196 СК України. Таким чином, на підставі викладеного вище, ст. ст. 195-196 СК України суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. З відповідача підлягають стягненню сума заборгованості по аліментам у розмірі 9482, 48 грн.. В іншій частині позовних вимог суд вважає слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial