Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що вона з 04.09.1997 року та по даний час зареєстрована, постійно проживає і користується квартирою за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою Щасливіської сільської ради № 514 від 29.05.2017 р. Позивач протягом 19 років відкрито і безперервно володіє вищезазначеним нерухомим майном і вважає, що набула право власності за набувальною давністю. Правовстановлюючі документи на вказане майно не оформлені: відповідно довідки КП «ХБТІ» б/н від 13.01.2014 р. право власності на вказане нерухоме майно не зареєстровано, користувачем є [PERSON], що також підтверджується технічним паспортом на квартиру від 22.11.2013 р., інвентарна справа № 15. У зв'язку із вказаним, просить визнати право власності на дану квартиру за набувальною давністю. Від відповідача надійшла письмова заява, в якій не заперечують проти задоволення позову та просить розгляд справи провести за відсутності представника сільської ради. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст.. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч.4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 01 січня 2011 року. Відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи вищенаведене, те, що позивач дійсно відкрито, безперервно, добросовісно більше 10 років володіє вказаним житловим будинком, що підтверджено в судовому засіданні належними та допустимим доказами, суд приходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved