Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на наступні обставини. Їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] , державним нотаріусом І Нікопольської державної нотаріальної контори 30.09.1980 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-1491, належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . У серпні 2020 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності вказаного житлового будинку та отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.10.2020 року з причини, що у наданому нею дублікаті свідоцтва про право власності р/н № 2-1491 від 30.09.1980 року адреса місце розташування об`єкта нерухомого майна визначена не повністю - відсутня повна назва вулиці та відсутній номер будинку. Зазначає, що свідоцтво про право власності від 30.09.1980 року було пошкоджено, тому 08.10.2020 року, за її зверненням, державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області було видано дублікат вказаного свідоцтва про право власності, за реєстровим № 1-246. Чому у вказаному дублікаті не повністю вказано адресу житлового будинку, їй невідомо. Таким чином вона позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію права власності належного їй майна через вказані вище обставини. На підставі викладеного, просить суд встановити факт належності їй дубліката свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , р/н 2-1491 від 30.09.1980 року, виданого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, р/н 1-246 від 08.10.2020 року. Ухвалою про відкриття провадження від 15.01.2021 року заява прийнята до розгляду в порядку окремого провадження. Заінтересованій особі був встановлений строк 15 днів з дня отримання такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Клопотань та відзиву до суду не надійшло. В судове засідання заявник не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 17). Від представника заінтересованої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі заінтересованої особи, просить прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с. 15). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] , державним нотаріусом І Нікопольської державної нотаріальної контори 30.09.1980 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-1491, належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5-6). В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначала, що свідоцтво про право власності від 30.09.1980 року було пошкоджено, тому 08.10.2020 року, за її зверненням, державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області було видано дублікат вказаного свідоцтва про право власності, за реєстровим № 1-246 (а.с. 7). У серпні 2020 року заявник звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності вказаного житлового будинку та отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.10.2020 року з причини, що у наданому дублікаті свідоцтва про право власності р/н № 2-1491 від 30.09.1980 року адреса місце розташування об`єкта нерухомого майна визначена не повністю - відсутня повна назва вулиці та відсутній номер будинку (а.с. 4).. У зв`язку з наявними розбіжностями заявник позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію права власності належного їй майна. У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Правовстановлюючий документ - документ, який підтверджує права особи, зокрема, права власності на майно (державний акт на право власності на земельну ділянку, договір дарування, договір купівлі-продажу, свідоцтво на право власності тощо). Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до висновку, що фактичним місцем розташуванням нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями є [ADDRESS] та заявнику дійсно належить дублікат свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , р/н 2-1491 від 30.09.1980 року, виданого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, р/н 1-246 від 08.10.2020 року, в зв`язку з чим вимоги заявника про встановлення даного факту підлягають задоволенню у повному обсязі, як законно обґрунтовані та підтверджені документально.

Outcome: approved