Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 7 червня 2008 року [PERSON] позичив у неї 2400 грн., які зобов'язався повернути до 7 серпня 2008 року та 28 червня 2009 року позичив 3100 грн., які зобов'язався повернути до 30 вересня 2009 року. На підтвердження позики видав їй розписки. У встановленні договорами строки [PERSON] борги їй не повернув. На її прохання повернути борг не реагує. Просить стягнути заборгованість за договорами позики на загальну суму 5500 гривень та судові витрати. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду заяву та телефонограму з проханням справу слухати у її відсутність, позов підтримала. Відповідач позов визнав частково Пояснив, що він позичав лише 2000 гривень, які позивачці повернув, однак не забрав у неї розписки. Грошових коштів у сумі 3100 гривень він не позичав. Підтримав подану ним заву про застосування строків давності за розпискою від 07 червня 2008 року. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з такого Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики: від 07.06.2008 року на суму 2400 гривень з терміном повернення до 07 серпня 2008 року та від 28 червня 2009 року на суму 3100 гривень з терміном повернення до 30 вересня 2009 року, що підтверджується розписками (а.с. 30, 102). Вказана заборгованість по договорами не повернута, оскільки оригінали розписок не повернуті боржнику. Інших доказів на підтвердження повернення грошових коштів відповідач суду не надав. З висновку експерта від 20.11.2014 вбачається, що рукописний текст у розписці, датованій 28 червня 2009 року виконано самим [PERSON] ( а.с. 91-101). Встановлені в суді факти регулюються правовідносинами, передбаченими статтями 1046, 1047, 1049 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми ( стаття 1047 ЦК України). За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у судовому засіданні заявив про застосування строків позовної давності за договором позики від 7 червня 2008 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України ) Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов'язаннямиз визначеним строкомвиконання перебіг позовної давностіпочинається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Оскільки згідно розписки від 07.06.2008 ( а.с. 30) строк виконання за цим договором позики встановлено до 7 серпня 2008 року, з 08 серпня 2008 року розпочався перебіг строку позовної давності, який відповідно закінчився 07 серпня 2011 року. Позивачка пред'явила у суді позов 11.09.2012 (а.с. 2), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Доказів поважності пропуску строку давності суду не надала. А тому, суд відмовляє у стягненні боргу за договором позики від 07 червня 2008 у сумі 2400 гривень за пропуском строку позовної давності. З відповідача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 28 червня 2009 року на суму 3100 гривень. Відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати позивачки по сплаті судового збору в сумі 120 гривень 95 копійок підлягають стягненню з відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам (3100*214,6:5500).

Outcome: partial