Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 28 липня 2008 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 114 по вул. Шевченка в с. Раково Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Оскільки вона фактом спільного проживання з бабусею одноосібно прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити та не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Представник Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2008 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 064467, виданим виконкомом Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 28 липня 2008 року (а. с. 8). Також встановлено, що згідно виписки № 1283 від 01 вересня 2017 року, виданої виконкомом Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області відповідно до даних погосподарської книги № 12 за 2006-2010 роки, особовий рахунок №853, [PERSON], яка померла 28 липня 2008 року, була головою дворогосподарства № 114 по вул. Шевченка в с. Раково Перечинського району Закарпатської області (а. с. 18). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті все своє майно, де б воно не було, з чого б не складалося, на що вона за Законом матиме право і яке буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] (дошлюбне Славич) [PERSON], про що свідчить заповіт від 15 червня 1998 року, посвідчений секретарем виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 68 (а. с. 7, 9). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно довідок виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області на час та протягом трьох років після смерті [PERSON], яка померла 28 липня 2008 року, в будинку № 114 по вул. Шевченка в с. Раково Перечинського району Закарпатської області проживала [PERSON] Інших зареєстрованих осіб у вказаному будинку не було (а. с. 17, 46). Як вбачається із копії спадкової справи № 53/2008 стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 28 липня 2008 року, позивач прийняла спадщину, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що її прийняла (а. с. 36-44). Разом з цим, згідно повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу за вих. № 123/01-16 від 22 вересня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на спадковий будинок не було зареєстроване у встановленому законом порядку (а. с. 10). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач прийняла спадщину, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 17, 36-44, 46), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 18 вересня 2017 року позивачем [PERSON] сплачено 640 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 640 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved