Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 26 вересня 2013 року вона передала відповідачеві грошові кошти в сумі 120 000 гривень, про підтвердження отримання вказаної суми відповідач написав розписку і зобов»язався повернути гроші в строк до 10 жовтня 2013 року. 20 лютого 2014 року вона знову передала відповідачеві грошові кошти в сумі 220 000 гривень, про підтвердження отримання вказаної суми відповідач написав розписку і зобов»язався повернути гроші в строк до 01 листопада 2014 року. Однак відповідач борг не повернув, і на її вимоги відмовляється це зробити. Просить суд стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 340 000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, в установленному законом порядку. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язують боржника належним чином виконувати свої зобов'язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Підтвердження виконання зобов'язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої 26 вересня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 120 000 гривень, які зобов»язався повернути в строк до 10 жовтня 2013 року (а.с.11). 20 лютого 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 220 000 гривень, які зобов»язався повернути в строк до 01 листопада 2014 року (а.с.10). Оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, покладені на нього за договороми позики від 26 вересня 2013 року та від 20 лютого 2014 року, тим, що не повернув у встановлений цими договорами строк суму боргу позивачкі, тому суд вважає, що з нього підлягає стягненню на користь позивачки борг в загальній сумі 340 000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при зверненні до суду з позовом позивачкі було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення, суд прийшов до висновку про задоволення її позову, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 400 гривень.

Outcome: approved