Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 21.03.2009 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстрований, але з 20.03.2010 року не проживає відповідач [PERSON], у зв'язку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, розглядати справу в її відсутності та в разі неявки до суду належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с.36). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.30,35), письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без участі представника селищної ради (а.с.28). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок [ADDRESS], який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Оксендлєр О.Б. 21.03.2009 року, реєстровий № 1-1178, зареєстрованого в КП «Чугуївське МБТІ» 27.03.2009 року за № 549, належить позивачу по справі - [PERSON] (а.с.8,9). У зазначеному будинку, згідно інформації Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 08.11.2017 року за № 02-20/1080 та даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Харківській області від 13.11.2017 року, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.20,26). Однак, згідно інформації Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 08.11.2017 року за № 02-20/1080, виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 17.10.2017 року за № 2223 та від 20.10.2017 року за № 2256 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 18.03.2010 року, але не мешкає і ніколи не мешкав за даною адресою (а.с.10-13,26). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що [PERSON] добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачем доказів та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутній в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. На підставі викладеного,

Outcome: approved