Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона являється власником житлового будинку розташованого по вул. Космонавтів, 25, с. Білозірка Літинського району Вінницької області. За зазначеною адресою також зареєстровані, але не проживають відповідачі в справі разом зі своїми неповнолітніми дітьми. Оскільки відповідачі не зняті з реєстрації, хоча їм декілька разів було запропоновано зробити це, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки надалі це надасть їй можливість оформити субсидію та розпоряджатися своїм майном. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомили (а.с. 38,39). В попередньому судовому засіданні заперечували проти задоволення позову пояснюючи тим, що їм нема де жити. Представник Опікунської ради Літинської державної адміністрації [PERSON] у судовому засідані не заперечила щодо задоволення позову в частині визнання повнолітніх відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Не обгрунтувала свої заперечення в частині визнання неповнолітніх дітей відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори, [PERSON] належить житловий будинок по вул. Космонавтів, 25, с. Білозірка Літинського району Вінницької області (а.с. 6). Зазначена інформація також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 27686 від 14.01.2013 р. (а.с. 7). Відповідно довідки за № 505, виданої 30.05.2016 р. виконавчим комітетом Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області у житловому будинку за № 25, по вул. Космонавтів в с. Білозірка Літинського раойну Вінницької обаласті власником якого являється [PERSON], [INFO], зареєстровані, але фактично не проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сім'я фактично не проживає з 2004 р. (а.с. 14). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.05.2016 р., комісією у складі депутата та двох сусідів, встановлено, що у домогосподарстві [PERSON] не проживають з нею, а живуть окремо у квартирі: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно п.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.(правова позиція ВСУ в справі № 6-158 цс 14, від 05.11.2014 р.) Враховуючи те, що позивач є єдиним власником спірного будинку в якому відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на неї колишнім власником ([PERSON], який помер 23.09.2005 р.), й відповідно після припинення права користування спірним будинком колишнім власником та членами його сім'ї, чим порушують право власності позивача, тому позовна вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом ґрунтується на вимогах закону. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 551,20 гривень, а тому з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved