Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання сім»єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що вона більше шістнадцяти років, а саме з 1992 року проживала з [PERSON], який помер [INFO], та після смерті останнього вона являється єдиним спадкоємцем 4 черги спадкоємців за законом усього належного, померлому майна. Однак, при зверненні до державної нотаріальної контори, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, мотивуючи це тим, що вона не є спадкоємцем жодної черги на спадкове майно [PERSON] Тому просить суд встановити той факт, що вона [PERSON] дійсно проживала однією сім»єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], у період з 1992 року, вели спільне господарство, піклувалась про спадкодавцю, готувала їжу, купляла продукти харчування та інші речі першою необхідності до дня його смерті. Заявник в судове засіданні не з»явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа Словечанська сільська рада подали заяву, в якій просить справу слухати без участі їх представника, проти позову не заперечують. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO], який був зареєстрований в [ADDRESS], проживав в громадянському шлюбі з [PERSON], остання після смерті здійснили його поховання (а.с.5,8-10). [PERSON] на підставі державних актів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] мав у власності земельну ділянку площею 0,4248 га та земельну ділянку площею 0,4218 га, що розташовані на території Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської області (а.с.6-7). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частини друга та четверта статті 3 Сімейного кодексу України). Згідно з положеннями ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкуванняза законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єюне менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. А отже встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, в тому числі права на спадкування. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а тому п»ятирічний строк необхідно обчислювати і з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Згідно з п.23 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Зі змісту викладеного вбачається, що право звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини виникає у заявника, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини. У судовому засіданні встановлено, що заявник не має іншої можливості документально підтвердити факт свого постійного проживання разом з [PERSON] однією сім»єю з 01 січня 1992 року до [INFO], але встановлення даного факту породжує певні юридичні наслідки, оскільки з визначенням місця проживання заявника з спадкодавцем законодавство пов'язує прийняття спадщини, при цьому спір про право у даному випадку відсутній. Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім»єю з 01.01.1992 року до дня смерті останнього - [INFO]. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту підлягає задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст. 1217, 1264, 1268, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: approved