Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 квітня 2013 року вона була прийнята на роботу до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] на посаду менеджера зі збуту згідно безстрокового договору №19011301291. 31 грудня 2013 року трудовий договір було розірвано за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, однак після його розірвання відповідач не провів з позивачем повного розрахунку та їй не було повідомлено про нараховані суми. [PERSON] грубо порушено трудові права позивача, попри те, що вона ходила на роботу, відповідач не нарахував та не виплатив їй заробітної плати за червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року та грудень 2013 року. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 4800 грн. Також позивачем не було використано право на щорічну відпустку, компенсація за яку складає 728 грн. Крім того, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] зобов'язаний сплатити [PERSON] 4967,09 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такими незаконним діями відповідача позивачу спричинено також і моральну шкоду, вона постійно перебуває у роздратованому стані, втратила душевний спокій, що змусило [PERSON] докладати значних зусиль для організації власного життя та життя своєї сім'ї. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 грн. За вказаних обставин [PERSON] просить стягнути з відповідача в її користь 4800 грн. невиплаченої їй заробітної плати за червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року та грудень 2013 року, 730,38 грн. у якості компенсації за щорічну невикористану відпустку, 4967,09 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 5000 грн. відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на доводи, викладені в поданих ним запереченнях, просив відмовити у його задоволенні. Додатково пояснив, що позивач дійсно працювала у нього по трудовому договору на посаді менеджера по продажах. У зв'язку із ліквідацією магазину «[INFO]» у ТРЦ «Подоляни» з 01 червня 2013 року він тимчасово припинив підприємницьку діяльність у зв'язку з переїздом в ТЦ «Новус». Працівникам, які виявили бажання працювати з 01 вересня 2013 року в його новому магазині, відповідач запропонував для збереження робочого місця оформити безоплатну відпустку за власним бажанням з 01 червня 2013 року по 31 серпня 2013 року. На період відпустки заробітна плата не нараховувалась, а тому працівник [PERSON] пішла у відпустку без збереження заробітної плати. В грудні 2013 року позивач жодного дня не була на роботі, а тому заробітна плата їй також не виплачувалася. Заслухавши пояснення позивача представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ №879409, виданого Державною реєстраційною службою України від 12 червня 2013 року, [PERSON] зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Види діяльності: 47.72 Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціальних магазинах, 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям. Згідно трудового договору №19011301291, укладеного 05 квітня 2013 року між [PERSON] (Працівник) і фізичною особою, яка використовує найману працю, - [PERSON], Працівник зобов'язалась виконувати роботу менеджера із збуту, а фізична особа зобов'язалась оплачувати працю Працівника у розмірі 1200 грн. на місяць. Пунктом 6 даного договору визначено, що тривалість відпустки Працівника становить 24 календарних дні. Згідно наказу, виданого 31 травня 2013 року фізичною особою-підприємцем [PERSON], у зв'язку з ліквідацією з 1 червня 2013 року його магазину «[INFO]» в ТРЦ «Подоляни» за адресою: м.Тернопіль, вул.Текстильна, 28 ч та відкриттям з 1 вересня 2013 року даного магазину в ТЦ «NOVUS» за адресою: м.Тернопіль, вул.Перля, 3, працівникам магазину [PERSON]. [PERSON], [PERSON] наказано визначитися з бажанням працювати чи не працювати з 01 вересня 2013 року в новому магазині «[INFO]» в ТЦ «NOVUS»; працівникам, які виявили бажання працювати з 01 вересня 2013 року в новому магазині «[INFO]» в ТЦ «NOVUS» для збереження робочого місця оформити безоплатну відпустку за власним бажанням з 1 червня по 31 серпня 2013 року. Як слідує з акту повернення об'єкту оренди, укладеного 03 травня 2013 року між ТОВ «Теркурій-2» (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Орендар), згідно умов Договору оренди нежитлового приміщення №263/1 від 22 серпня 2012 року, Орендар повернув, а Орендодавець прийняв із строкового платного користування Об'єкт оренди на першому поверсі у ТРЦ «Подоляни» площею 129,0 кв.м. 01 липня 2013 року між ТзОВ «Новус Україна» (Орендар) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Суборендар) укладено договір суборенди № А 08 0107 3 002. 15 серпня 2013 року між ТзОВ «Новус Україна» (Орендар) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Суборендар) складено акт приймання-передачі приміщення, згідно якого Орендар передав, а Суборендар прийняв приміщення 61,00 кв.м., яке знаходиться на другому поверсі в будівлі Торговго Центру, що розташований за адресою: м.Тернопіль, вул.Перля, 3. Об'єкт суборенди передано відповідно до умов Договору суборенди № А 08 0107 3 002 від 01 липня 2013 року. 01 вересня 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] видав наказ, згідно якого, у зв'язку з відкриттям з 1 вересня 2013 року його магазину «[INFO]» в ТЦ «NOVUS» за адресою: м.Тернопіль, вул.Перля, 3, наказав працівникам [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2013 року приступити до виконання своїх робочих обов'язків в магазин «[INFO]» в ТЦ «NOVUS» та відновити їм нарахування заробітної плати в повному обсязі. 31 грудня 2013 року трудовий договір №19011301291 від 05 квітня 2013 року, укладений між [PERSON](Працівник) і фізичною особою, яка використовує найману працю, - [PERSON], розірваний за згодою сторін з підстав, визначених п.1 ст.36 КЗпП України. Як вбачається із запису в трудовій книжці [PERSON], остання 05 квітня 2013 року прийнята до фізичної особи-підприємця [PERSON] на роботу менеджера із збуту за трудовим договором №19011301291, зареєстрованим у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості 10 квітня 2013 року. 31 грудня 2013 року остання звільнена з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 17 січня 2014 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON], [PERSON] нарахована заробітна плата за вересень 2013 року, жовтень 2013 року, листопад 2013 року. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], наданих Пенсійним фондом України, вбачається, що страхові платежі на даного працівника сплачувались на протязі 2013 року лише в наступних місяцях: квітень, травень, вересень, жовтень, листопад. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць (ст.24 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст.74 КЗпП України громадянам, якi перебувають у трудових вiдносинах з пiдприємствами, установами, органiзацiями незалежно вiд форм власностi, виду дiяльностi та галузевої належностi, а також працюють за трудовим договором у фiзичної особи, надаються щорiчнi (основна та додатковi) вiдпустки iз збереженням на їх перiод мiсця роботи (посади) i заробiтної плати. В силу ч.1 ст.79 КЗпП України щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. У випадках, передбачених ст.25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов'язковому прядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік (ст.84 КЗпП). В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач виявляла бажання піти у відпустку без збереження заробітної плати у червні 2013 року, липні 2013 року, серпні 2013 року. Заяви про надання їй такої відпустки [PERSON] не писала та не була ознайомлена із наказом відповідача про те, що у вказані місяці вона перебуватиме у відпустці за власний рахунок, а тому суд вважає, що є всі підстави для стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] в користь позивача заборгованості по заробітній платі за вказаний період в сумі 3600 грн. Крім того, як вбачається із досліджених у судовому засіданні доказів, позивач працювала у фізичної особи-підприємця [PERSON] до 31 грудня 2013 року, а тому їй підлягає виплата заробітної плати і за грудень 2013 року в розмірі 1200 грн. Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно ч.2 п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпустоу у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі. Організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з витрат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця, після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. За вказаних обставин, сума компенсації [PERSON] за невикористану відпустку становить 730,38 грн. При цьому суд визначив кількість днів щорічної відпустки, які припадають на один календарний день без врахування святкових і неробочих днів в цілому за рік (24 календарних дні відпустки / (366 - 10) = 0,0674 календарних дні). Одержаний результат мноимо на кількість календарних днів без врахування святкових і неробочих днів, відпрацьованих працівником у робочому періоді, з 05 квітня 2013 року по 31 грудня 2013 року (0,0674 календарних днів х 210 днів = 14 календарних днів). Кількість днів з врахуванням святкових і неробочих становить 184 дні. Виплати за фактичний час роботи позивача за травень-грудень 2013 року становлять 9600 грн., які ділимо на 184 дні і отримуємо середньоденну заробітну плату в розмірі 52,17 грн., яку множимо на 14 календарних днів відпустки та отримуємо суму 730,38 грн. Статтею 117 КЗпП визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст..116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбачено ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] фізична особа-підприємець [PERSON] не виплатив позивачу заробітну плату за червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року, грудень 2013 року та компенсацію за невикористану відпустку. За вказаних обставин, відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП, тобто виплати [PERSON] її середній заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 467,09 грн. При визначенні розміру вказаної суми суд керується положеннями Постанови КМУ №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого1995 року та абз.3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами та доповненнями), якими передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Тобто, визначаємо кількість днів з урахуванням святкових і неробочих, які, за останні два календарних місяці роботи позивача, становлять 43 дні. Заробіток за останні два календарних місяці роботи - 2400 грн. ділимо на 43 дні та отримуємо середньоденну заробітну плату, яка дорівнює 55,81 грн. Кількість днів затримки розрахунку (89 календарних днів) множимо на середньоденний заробіток (55,81 грн.) та отримуємо суму 4967,09 грн. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст.237-1 КЗпП). У відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення та стягнення з відповідача в її користь 2000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачу суд враховує, що внаслідок незаконних дій відповідача у позивача порушились нормальні життєві зв'язки, остання була позбавлена засобів для існування, оскільки інших доходів, окрім заробітної плати на день звільнення не мала. Крім того, позивач дізналась, що відповідачем в Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі не сплачено за неї, як найманого працівника, єдиний соціальний внесок, через що постійно переживала, оскільки відпрацьований нею період з червня 2013 року по вересень 2013 року, а також грудень 2013 року не будуть зараховані їй до трудового стажу, що породило невпевненість у майбутньому. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] підлягають до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] 4800 грн. в якості невиплаченої позивачу заробітної плати за червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року та грудень 2013 року; 730,38 грн. компенсації за щорічну невикористану відпустку; 4967,09 грн. 09 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 2000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. В силу ст.88 ЦПК України з [PERSON] в користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial