Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 08 березня 2004 року померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами №12 по вул. Л.Українки в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] ще за життя склала заповіт, яким все майно, житловий будинок і все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла їй. Оскільки вона одноосібно прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. У судове засідання третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечила щодо задоволення останніх. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 08 березня 2004 року померла матір [PERSON] та [PERSON] [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 137683, виданим виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 09 березня 2004 року (а. с. 5-6, 7-11, 12, 13, 16, 17). Також встановлено, що згідно довідки Перечинської міської ради Закарпатської області № 3936 від 23 листопада 2017 року, виданої відповідно до даних погосподарської книги № 6 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № 475, [PERSON], яка померла 08 березня 2004 року, була головою дворогосподарства № 12 по вул. Л.Українки в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останньої був зареєстрований її син [PERSON], [INFO] (а. с. 13, 14). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті все її майно, що належить їй, житловий будинок з його надвірними будовами, що розташований в с. Сімер по вул. Л.Українки, № 12, і на яке буде мати право по Закону, заповіла своїй доньці [PERSON], про що свідчить заповіт від 14 липня 1998 року, посвідчений секретарем Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 27 (а. с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 24 червня 2004 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 129/2004 стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 08 березня 2004 року, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 40-42). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 136/01-16 від 10 листопада 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла 08 березня 2004 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок №12 по вул. Л.Українки в с. Сімер Перечинського району, відсутній (а. с. 18). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 13, 40-42), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 04 грудня 2017 року позивачем [PERSON] сплачено 1 420 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 1 420 грн. стягненню з відповідача не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved