Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вона є співвласником житлового будинку № 21 по вул. Троїцька в м. Носівка Чернігівської області. Відповідач є колишньою дружиною її (позивача) сина [PERSON], який помер 7 квітня 2017 року. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано. Понад один рік відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, особистих речей в будинку не має. Відповідачу ніхто не чинить перешкод в користуванні житловим будинком. [PERSON] просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 21 по вул. Троїцька в м. Носівка Чернігівської області, та стягнути з неї понесені судові витрати. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання відповідач не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задовольнити, просила розгляд справи проводити без її участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнала позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 10-12) вбачається, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку № 21 по вул. Троїцька в м. Носівка Чернігівської області. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаного будинку, їм належить по 1/4 його частині. У судовому засіданні встановлено, що син позивача [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року у справі № 741/1365/15 (2/741/465/15), що підтверджується його копією (а.с. 13). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2017 року (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] помер 7 квітня 2017 року. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в [INFO] з квітня 2017 року, не сплачує комунальні платежі, не несе витрат по його утриманню, особистих речей в будинку немає, фактично проживає в м. Одеса по [ADDRESS], що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та матеріалами справи (а.с. 14; 19). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобовязання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у [INFO] більше шести місяців, а тому втратила право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved