Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Вінницького районного центру управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування вона являється власником будинку №11 по вул. Щорса в с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області. Відповідач це колишній чоловік позивача, який з 19.04.2002 року зареєстрований, але не проживає у вищевказаному будинку з травня 2015 року по теперішній час. На неодноразові звернення позивача в добровільному порядку знятися з реєстрації в будинку, відповідач не реагує, в звязку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, що знаходиться в с. Лука Мелешківська, вул. Щорса, буд. № 11, Вінницького району Вінницької області; зобовязати Вінницький районний центр управління державної міграційної служби України у Вінницькій області зняти [PERSON] з реєстрації в даному будинку та стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення, пояснивши, що вимоги, зазначені у позовній заяві, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано будь яких доказів, щодо підстав про які вона стверджує. Крім того, позовні вимоги є незаконними та такими, що на даний час можливо є передчасними, оскільки між тими самими сторонами на даний час перебувають правовідносини, що врегульовуються судовими органами з питання розділення майна, що було нажито під час шлюбу. Твердження про те, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням виписатись в добровільному порядку з будинку є безпідставними та не можуть бути прийнятими до уваги судом, так як такі твердження взагалі не підтверджені будь якими доказами. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), та інше. Таким чино, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщені відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідач хоча і тимчасово, однак не безперервно не проживає у будинковолодінні за адресою: вул. Щорса, 11 с. Лука-Мелешківська, Вінницького району Вінницької області. Позивач, кожного разу, різними способами не допускає останнього з вищезгаданого будинку. Відповідач дійсно бажає використовувати будинок, тобто проживати у ньому, лише в тому випадку, коли відповідач припинить створювати йому перешкоди у користуванні вказаного будинку. Довідка, надана сільською радою с. Лука-Мелешківська, що додана позивачем, як доказ тимчасового не проживання, не несе за собою будь яких юридичних наслідків на обмеження, позбавлення або набуття цивільних прав, а має лише інформативний характер. Крім того, дана довідка достовірно не може підтвердити факт тимчасового не проживання відповідача, оскільки такі факти мають бути підтверджені хоча-б комісією зі складу дільничого поліції відповідного відділку ГУНП у Вінницькій області, секретарем та/або головою селищної ради, суміжними мешканцями, оформлена відповідним актом комісії тощо. Відповідач регулярно навідується до свого будинковолодіння та отримує рекомендовану кореспондецію за адресою будинку, що також підтверджується поясненнями [PERSON], яка працює листоношею в ВПЗ Лука - Мелешківська і доставляє листи прості, і рекомендовані по ф-8 під особистий підпис [PERSON] за адресою вул. Шорса, 11, с. Лука-Мелешківська на протязі 2015-2017 років. Крім того, сільською радою с. Лука-Мелешківська видано довідку № 48 від 13.03.2017 року з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: вул. Забусняньська (Щорса) буд. 11, с. Лука-Мелешківська, Вінницького району. За наведених обставин, відповідач та його представник вважають, що вимоги позивача є передчасними та незаконними, оскільки відповідач не тільки заперечує щодо позбавлення його права користування житловим приміщенням, а й наполягає на захисті такого права, в звязку з чим в задоволенні позову просять відмовити повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Вінницького районного центру управління державної міграційної служби України у Вінницькій області в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги покази свідків, заперечення відповідача та його представника, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, згідно договору дарування житлового будинку від 06.10.1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, [PERSON], та зареєстрованому в реєстрі за № 1-27, позивач є власником житлового будинку, що знаходиться в с. Лука Мелешіквська, вул. Щорса, буд. № 11, Вінницького району Вінницької області (а.с. 4). Даний факт також підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим 26.08.2016 року КП «ВООБТІ» (а.с. 14 - 15) та довідкою КП «ВООБТІ» № 14 від 17.07.2017 року (а.с. 59). З домової книги для прописки (реєстрації) громадян, проживаючих в [INFO] - Мелешківська, Вінницького району Вінницької області вбачається, що за даною адресою, в тому числі, з 19.04.2002 року зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 16 - 17). Згідно довідки Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області №12 від 17.01.2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: с. Лука Мелешківська, вул. Щорса (Забуснянська), буд. №11, Вінницького району Вінницької області, однак за вказаною адресою не проживає з травня 2015 року (а.с. 5). Даний факт також підтверджується актом комісії Лука Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 17.03.2017 року (а.с. 50). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт про те, що відповідач понад один рік не проживає в будинку, що знаходиться в с. Лука - Мелешківська по вул. Щорса, буд. №11, Вінницького району Вінницької області. Встановленим в суді фактам відповідають правовідносини, що виникли із користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, права власності, захист права власності, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України . Дані правовідносини регулюються: - ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; - ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом; - ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач не проживає в будинку, що знаходиться в с. Лука - Мелешківська по вул. Щорса, буд. №11, Вінницького району Вінницької області, залишається бути зареєстрованим за даною адресою, а позивач в звязку з його реєстрацією позбавлена повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеним вище будинком, чим обмежуються її права як власника згаданого обєкта нерухомості, то суд задля захисту її майнових прав, забезпечення в повній мірі їх реалізації вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначену норму Закону, суд також приходить до висновку, що втрата права відповідача користування будинком є автоматичною підставою для зняття [PERSON] з реєстрації в будинку. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій. Як встановлено по справі, позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір на суму 1280 грн. 00 коп. та понесено витрати за надання правової допомоги адвокатом на суму 10000 грн., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с.11, 12, 28). За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. В цивільному процесі існують обмеження щодо розміру витрат на правову допомогу,\~які передбачені Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно з цим Законом,\~розмір компенсації не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної\~плати\~за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», на 2017 рік установлено прожитковий мінімум працездатних осіб з розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні . Згідно із положенням\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до\~п.48 Постанови пленуму ВССУ\~№10 від 17.10.14 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Будь якого розрахунку на підтвердження суми гонорару, сплаченого позивачем представнику адвокату [PERSON], позивачем не надано. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат [PERSON] приймав участь в розгляді даної справи, загалом, три години: 14.04.2017 року з 11 год. 44 хв. до 11 год. 49 хв.; 04.07.2017 року з 10 год. 31 хв. до 11 год. 05 хв; 07.08.2017 року з 11 год. 15 хв. до 11 год. 20 хв. (а.с. 38, 55 56, 60). Таким чином, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2114 грн. 40 коп. (1762 грн. х 40% = 704 грн. 80 коп. (704 грн. 80 коп. х 3 = 2114 грн. 40 коп.)), а всього: 2754 грн. 40 коп., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved