Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області, Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] . Після смерті сестри відкрилась спадщина, до складу якої як вважала позивачка, входили земельні ділянки, які розташовані на території Ковпинської сільської ради. Право власності посвідчується державним актом на право приватної власності на землю від 14.11.2007 року серії ЯГ № 810 144, який був зареєстрований на ім`я [PERSON] після її смерті. Позивачка вважає, що належним чином прийняла спадщину, оскільки проживала із сестрою на день її смерті. У березні 2017 року позивачка звернулася до нотаріуса з метою отримання інформації щодо можливості оформлення прав на спадкове майно. Але нотаріус роз`яснив про те, що спадкодавець не отримав державного акту на право власності на земельні ділянки за життя, і відповідно у нього не виникло право власності на землю. Відповідно позивачка просить визнати зазначений вище державний акт недійсним, та визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), що належало її сестрі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала до суду клопотання, в якому просила розглядати справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Ковпинської сільської ради у судове засідання не з`явився, при цьому від сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, в якій зазначено, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник відповідача Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області Буй Г.Г. у судове засідання також не з`явився, надав до суду письмову заву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] в с. Ковпинка Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2005 року (а.с.6). Позивачка є рідною сестрою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про одруження, а також Витягом про Державну реєстрацію актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] (а.с.10,11,12). Ще за життя [PERSON] на її ім`я було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0131408 відповідно до запису №344 від 25.10.1996 р. у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Світанок», підтверджується довідкою відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівської області (а.с.12а). З копії довідки виконавчого комітету Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області №03-20/381 від 14.04.2016 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала в с.Ковпинка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. На день смерті разом з нею проживала та здійснювала догляд сестра [PERSON] , 1949 року народження (а.с.25). Таким чином позивачка [PERSON] належним чином прийняла спадщину [PERSON] , як спадкоємець другої черги за законом відповідно до статей 1218, 1220, 1262, 1268 Цивільного кодексу України. При цьому згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №58229259 від 07.11.2019 року інформація про спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня (а.с.8). Отже, після смерті [PERSON] , спадщина останньої, а саме право на земельну частку (пай) розміром 5,15 в умовних кадастрових гектарах, що на момент відкриття належала спадкодавцю і не припинилася внаслідок її смерті, з моменту її відкриття, перейшла до єдиного спадкоємця за законом, який належним чином прийняв спадщину, тобто до позивачки - [PERSON] , при цьому інші спадкоємці відсутні. Вже після смерті [PERSON] на її ім`я було видано держаний акт на право власності на землю, розташовану на території Ковпинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 2,9098 га серії ЯГ №810144 від 14.11.2007 року, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010784500049 (а.с.13). Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Частиною 1 ст.125 Земельного кодексу України передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення, суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім`я [PERSON] , після її смерті, державного акту про право приватної власності на землю було здійснено в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельну ділянку. Як вбачається, вказаний вище державний акт був виданий на ім`я [PERSON] як особи, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв`язку з видачею на ім`я [PERSON] після її смерті державного акту на право приватної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останньої на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON] , став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивачки щодо набуття у власність в порядку спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин, суд вважає за необхідне захистити права позивачки, визнавши недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я [PERSON] . Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-ІV, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно частини другої статті 2 вказаного Закону одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки позивачка набула у порядку спадкування за законом після смерті своєї сестри право на земельну частку (пай) розміром 5,15 га в умовних кадастрових гектарах, однак у зв`язку з недійсністю документу, який посвідчува вдане право вона не може оформити вказану спадщину у позасудовому порядку (а.с.7), суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачкою відповідного права. Отже, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved