Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 23 жовтня 2014 року між ним та [PERSON] зареєстрований шлюб. За час їхнього спільного життя в них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак їхнє спільне життя з відповідачем не склалося. Вважає, що через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини й сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та сумісного проживання, а також через неодноразові зради відповідачем, їхній шлюб остаточно припинив своє існування. Вони фактично припинили відносини в березні та прийшли до спільної згоди про припинення шлюбних відносин та спільного проживання. З того часу вони проживають окремо. Відтак, збереження шлюбу між ними на даний час і у подальшому є неможливим, і суперечить їхнім інтересам, тому на примирення категорично не погоджується. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судові засідання 10.06.2020, 11.08.2020 р. не з`явилася, хоч про слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про виклик учасників судового засідання телефонограмою. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 23 жовтня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.4). Від цього шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] (а.с.5), який проживає і після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved