Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» та просила стягнути компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з березня по вересень 2015 р. в розмірі 14922,74 грн. з урахуванням податків та зборів, середній заробіток за весь час затримки з 01.03.2015 р. по 30.09.2015 р. в сумі 64351,60 грн. з урахуванням сплати податків та зборів, а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн.. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що відповідач при звільненні не розрахувався з нею повністю. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2015 р. було стягнуто з ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, а також вихідну допомогу у розмірі 37525,43 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 55632,37 грн., суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6259,44 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Однак станом на 10.10.2015 р. розрахунок з позивачем не здійснено, такими діями позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000грн. Сторони, повідомлені належним чином про дату, місце та час судового засідання, до зали судових засідань не зявились. Позивач надала до суду заяву, в якій повністю підтримала заявлений позов та просила його задовольнити, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в засідання не прибув, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, письмових заперечень не надавав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з наступного. Як було судом встановлено, [PERSON] знаходилася в трудових відносинах з ПАТ «Одеський нафтопереробний завод», з серпня 2014 року відповідач перестав сплачувати заробітну плату. 30.09.2014 р. вона звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, однак розрахунок за серпень 2014 р. з нею так і не проведено. Так судом встановлено, що з 24.09.2007 року позивач працювала в відділі контролю та діловодства ВАТ «Лукойл Одеський нафтопереробний завод» на посаді діловода. Відповідач ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» є правонаступником даного підприємства. Наказом № 375-П від 25.09.2014 року позивач була звільнена з 30 вересня 2014 року з займаної посади, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату працівників. В силу ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від\~\~ підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середня заробітна плата, розраховується згідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 на підставі довідки від 29.09.2014р. На день звільнення позивач не отримала розрахунок за серпень 2014 р., який складається заробітної плати з індексацією 7436,33 грн.. Також була нарахована до виплати заробітна плата за вересень 2014 р., компенсація за невикористані відпустки, вихідна допомога, оплата тимчасової непрацездатності за 5 днів у серпні, загальною сумою 30089,10 грн. Отже, загальна заборгованість відповідача перед [PERSON] складає 37525,43 грн. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2015 р. було стягнуто з ПАТ «Одеський нафтопереробний завод» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, а також вихідну допомогу у розмірі 37525,43 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 55632,37 грн., суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6259,44 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 гривень Відповідно до висновку ВСУ, висловленого в постанові №6-144ц13 від 29 січня 2014 року, який, відповідно до ст.360-7 ЦПК України має бути врахований іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Виходячи із вимог вказаних норм та враховуючи те, що відповідач до теперішнього часу не здійснив розрахунок з позивачкою, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є обґрунтованими. Разом з тим, приймаючи до уваги межі заявлених вимог та прийняте раніше рішення вимоги в частині розміру підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 п.2 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачений порядок обчислення середнього заробітку, згідно якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Під час проведення розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати необхідно враховувати період з 13 березня по вересень 2015р.. Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 565,27грн.( (9360,93 + 11555): 37 робочих дні (серпень та вересень 2014 року)), а період затримки розрахунку становить 137 робочий день (13 днів в березні, 21 квітень,18 травень,20- червень,23 - липень, 20- серпень, 22 - вересень), тому сума середнього заробітку за весь час затримки при звільнені дорівнює 77441,99 грн. (565,27грн. х 137 днів). Відповідно до вимоги ст.ст.1,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» 19 жовтня 2000 року N2050-III відповідач повинен сплатити компенсацію частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Згідно з вимогами ст.3 даного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Враховуючи індекси інфляції з квітня по вересень 2015р. та розмір своєчасно не сплаченої заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за використану відпустку, а також вихідної допомоги, у розмірі 37525,43 грн., сума компенсації складає 12195,76грн.(110,80% Х 114,0% Х 102,2% Х 100,4% Х 0% Х 0% Х 102,3% Х 37525,43 грн.). Згідно з вимогами ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Нормами частин 3 та 6 ст.43 Конституції України гарантовано кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Нормою ст.1 Закону України «Про заробітну плату» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтями 24 вказаного Закону та ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також нормами ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Враховуючи ту обставину, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, а заробітна плата працівника є єдиним джерелом для влаштування свого життя та життя своєї родини, і відсутність грошових коштів призвели позивача до втрати нормальних життєвих звязків та додаткових зусиль для організації свого життя, суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши надані докази в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 гривень в результаті порушеного права . Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1447,58 грн. (896,38 грн. по матеріальним вимогам + 551,20 грн. за моральну шкоду).

Outcome: partial