Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» в особі його власника [PERSON] про повернення несплаченого залишку грошових коштів за депозитним договором у сумі 7523,15 дол. США, про виплату процентів за процентною ставкою 11 % річних та виплату 3 % річних на залишок депозитного вкладу за період з 07.06.2015 р. по 01.12.2016 р. за вказаним договором у загальному розмірі 603,08 дол. США, та про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. (а.с.2-4, 16-19). Позивач [PERSON] веде дану справу в суді через свого представника - [PERSON], який просив задовольнити позов і розглянути справу за його відсутності, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Представник відповідача - Бойченко С.М. просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представника відповідача, про що подав адресоване суду своє письмове клопотання, а також подав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного між сторонами 03.06.2014 р. договору № 430004567 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 р. позивач внесла в ПАТ «Імексбанк» депозитний вклад в сумі 16080,00 дол. США на строк до 04.07.2015 р. під 11 % річних. На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 р. № 50 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 про впровадження з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 84 від 23.04.2015 р. було продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» до 26.05.2015р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.05.2015 року прийнято рішення № 105, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П. Вищевказана інформація опублікована в офіційному друкованому виданні «Голос України», відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та НБУ(http://bank.gov.ua), а також міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. Після віднесення банків до категорії неплатоспроможних діяльність цих банків регулюється в тому числі спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 5 статті 36 цього Закону передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється : задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовуються індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 46 згаданого Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Відповідно до ч. 5 ст. 26 цього Закону, відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Аналогічні приписи містяться в частині 6 статті 36 цього Закону. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому вищевказаним спеціальним Законом порядку з дотриманням черговості, передбаченою статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Частиною 8 статті 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги по зобов'язанням банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Як зазначено вище, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені черговість та порядок задоволення вимог банку. В четверту чергу задовольняються вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що не перевищує суму, виплачену Фондом. Частиною 4 статті 52 цього Закону передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимог задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги уповноважена особа Фонду не враховує суму грошових вимог цього кредитора. Абзацом 2 частини 6 статті 52 цього Закону передбачено, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна банку, вважаються погашеними. При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст. 27 згаданого Закону, відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Позивач була включена до переліку вкладників, які мають можливість отримати гарантовані Фондом 200000,00 грн., та своєю можливістю вона скористалася і станом на 07.07.2015 р. повністю отримала гарантовану суму відшкодування коштів за вищевказаним вкладом, та у визначений місячний термін звернулася до Фонду з вимогами кредитора про відшкодування суми, що перевищує гарантовану. Таким чином, задоволення вимог позивача по вкладу має відбуватися в четверту чергу, після задоволення вимог попередніх трьох черг. Отже, задоволення позову про стягнення коштів з відповідача на користь позивача порушить черговість задоволення вимог кредиторів попередніх черг таких як Держава, передбачену ст. 52 цього Закону. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволені вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги, за умови її пред'явлення, можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом. Також суд враховує, що, по-перше, умови укладеного між сторонами депозитного договору не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання ; і, по-друге, положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed