Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним частини рішення, визнання незаконним та скасування державного акту та про зобов'язання вчинити певні дії. Позов обґрунтований тим, що 10 березня 1983 року Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради народних депутатів було прийнято Рішення № 108/4 «Про вилучення земельних ділянок», згідно до умов якого Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради народних депутатів вирішив вилучити та зарахувати в фонд міських земель ділянку від садиби у гр. [PERSON] по [ADDRESS], площею 322 м2, залишивши в її користуванні 1412 м2. З тих пір межі та площа земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], не змінювалася. Розмір та межі земельної ділянки були відображені на генеральному плані. 16 квітня 2007 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було винесено рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок А-1, незавершений будівництвом, готовністю 12 %, розмірами 9,0 х 17,0 м, розташований за адресою: [ADDRESS]. Також суд зобов'язав КП «ММБТІ» внести зміни в технічну документацію на означене майно, що належить [PERSON] Позивач вказує, що 05 червня 2014 року був складений новий технічний паспорт на вказаний житловий будинок. 27 червня 2014 року Державною реєстраційною службою Мелітопольського МУЮ було зареєстровано право власності на вказане незавершене будівництво. 27 липня 2014 року за заявою позивача КП «Проектно-виробниче архітектурне планувальне бюро» виготовило план-схему земельної ділянки у масштабі 1:500. Управління містобудування та архітектури виготовило Витяг з містобудівного кадастру № 492 від 04.08.2014 року. Позивач зазначає, що з вказаних документів їй стало відомо про приватизацію її сусідом [PERSON] земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Також їй стало відомо, що внаслідок приватизації земельної ділянки по [ADDRESS], була змінена конфігурація та суттєво зменшена площа земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідно до державного акту [NUMBER], власником земельної ділянки кадастровий № [NUMBER], площею 0,0885 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], спільна межа між земельною ділянкою позивача та сусідською позначена на державному акті цифрами 2 і 3, складає 26,73 метрів. Відповідно до фактичного використання спільна межа між земельною ділянкою позивача та сусідською складає 36 метрів, такий розмір межі збігається з розміром межі, визначеним на план схемі 1:500, виготовленої КП «Проектно-виробниче архітектурне планувальне бюро» та генеральним планом. Позивач вважає, що внаслідок приватизації земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], розмір її земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], був суттєво зменшений. Внаслідок суттєвого зменшення спільної межі фактично було незаконно позбавлено позивача частини земельної ділянки, площею 27,92 метрів, а також розділив її земельну ділянку на дві, що фактично позбавило позивача можливості належним чином приватизувати земельну ділянку. Позивач вказує, що коли проводилися заміри та встановлювалися межі земельної ділянки по [ADDRESS], то її ніхто не викликав, а після замірів не були встановлені межові знаки і на зберігання вони не передавалися. Позивач вважає, що вищевказаний державний акт, який був виданий відповідачу [PERSON], на право приватної власності на землю, був складений та виданий з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, 15 січня 2010 року представником ММВ ЗРФ ДП «ЦДЗК» був складений Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], в якому зазначено, що деякі межі проходять по дерев'яній огорожі (від 1 до 4, від 5 до 13), а деякі межі проходять по узгодженню (від 4 до 5, від 13 до 14, від 14 до 1). Позивач вказує, що ніякі межі сусідської земельної ділянки вона не узгоджувала. При чому спільною межею є відрізки, позначені на кадастровому плані цифрами від 2 до 7 та від 11 до 16. Встановлення межових знаків земельної ділянки [PERSON] в натурі (на місцевості) під час видачі йому державного акту на земельну ділянку взагалі не здійснювалося. Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання позивачем не підписаний. Позивач вважає, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], а також виданий на підставі такої документації державний акт на право власності на земельну ділянку, були складені та видані з грубим порушенням Інструкції про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. № 43 та земельного законодавства України, зокрема ст. 55 Закону України «Про землеустрій», що призвело до порушення її прав та є перешкодою для реалізації нею права власності на земельну ділянку, яка перебувала у її фактичному користуванні, відповідно до ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, у відповідних межах та розмірах. Тому позивач просить суд визнати недійсним підпункт 1.5 пункту 1 Рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області № 1/29 від 04.03.2010 року «Про передачу у власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків (присадибні ділянки), ведення садівництва та ведення особистого селянського господарства»; визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 02.04.2010 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0885 га, призначену для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати Відділ Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області скасувати реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер - [NUMBER], площею 0,0885 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання з'явився представник позивача - [PERSON], відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], представник відповідача Мелітопольської міської ради - Єремеєва О.В. та представник відповідача Відділу державного земельного агентства у Мелітопольському районі - Корнієнко Н.М. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, просить суд задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги позивача не підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що паркан між земельними ділянками в 1991 році встановив ще син попередньої хазяйки - [PERSON], тобто паркан був ще до приватизації. Крім того, також в 1991 році узгоджувались межі земельних ділянок між попередньою власницею [PERSON] та [PERSON]. Точки 3 та 4 на плані земельної ділянки - це калитки. [PERSON] у 2007 році купила вказану земельну ділянку у [PERSON], а отже, була згодна з правилами землекористування. Позивачка під час приватизації не запрошувалась, оскільки за вказаною адресою не мешкала і не мешкає. До приватизації земельні ділянки розмежував дерев'яний паркан, а після приватизації колишній власник замінив його на бетонний. Також представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки про порушення прав на землю [PERSON] було відомо з 02 квітня 2010 року, а з даним позовом вона звернулася до суду 07 листопада 2014 року, тобто зі спливом 3-річного строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач не визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі та згодний із думкою свого представника в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області Єремеєва О.В. позовні вимоги позивача визнала частково та суду пояснила, що вони працюють вже з готовими документами, рішення Мелітопольської міської ради є законним. В судовому засіданні представник відповідача Відділу державного земельного агентства у Мелітопольському районі Корнієнко Н.М. позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі та суду пояснила, що вся технічна документація була складена відповідно до чинного законодавства. Приватизація землі відповідачем проводилася у спрощеному порядку у відповідності до Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого Постановою КМУ від 05.08.2009 року № 844. Сторони писали заяви і отримали технічну документацію. Якщо у розробника не виникає питань, то додаткових документів він не вимагає. Межові знаки не видаються і вони не виготовляються. Вважає, що приватизація відповідачем була проведено законно, тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно копії Витягу з рішення № 108/4 від 10.03.1983 року «Про вилучення земельних ділянок», Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради народних депутатів вирішено вилучити і зарахувати у фонд міських земель ділянку від садиби по [ADDRESS] (в подальшому змінено на [ADDRESS]), площею 322 кв.м, залишив в його користуванні 1412 кв.м. \\а.с. 13\\ На підставі Договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1972 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. \\а.с. 31\\ В подальшому «[ADDRESS]» було змінено на «[ADDRESS]». Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2007 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок незавершеного будівництва по [ADDRESS]. \\а.с. 14, 15\\ Згідно копії витягу з рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 30.11.2009 року № 1/26 вирішено надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, площею 0,08 га. \\а.с. 25\\ 21 січня 2010 року Управлінням Держкомзему у м. Мелітополі Запорізької області складений Висновок про погодження технічної документації, згідно якого погоджено технічну документацію [PERSON] щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], площею 885 кв.м. \\а.с. 35\\ Згідно копії витягу з рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 04.03.2010 року № 1/29 вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передати у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства та ведення садівництва [PERSON] по [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, площею 885,00 кв.м. \\а.с. 20\\ 02 квітня 2010 року [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] Запорізької області, площею 0,0885 га, для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER]. \\а.с. 34\\ Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дочкою відповідача [PERSON] Вони купили будинок по [ADDRESS] у 1972 році. Межа завжди була такою, згідно з якою вони і приватизували земельну ділянку. [PERSON] (колишню власницю сусіднього будинку) вона не знає, а знає тільки її сина - [PERSON]. Приватизація земельної ділянки проводилася у 2010 році, межа була встановлена по дерев`яному паркану, який стояв там на той час. Згодом дерев`яний паркан знесли і встановили залізобетонний. Свідок зазначила, що коли встановлювали паркан, вона з батьком підходила до техніка і питали, що відбувається, але вони далі працювали і нічого не пояснювали. Дерев`яний паркан стояв з 1991 або з 1992 року. Про [PERSON] вони дізналися, коли прийшла повістка в суд. Приватизація була спрощеною, так як проводилась малозабезпеченим, інвалідом, який має статус «Дитина війни», а також вони погодились на те, що яка у них є ділянка, таку вони і приватизували. В земельній організації вони наполягали, щоб визвали сусідів, але їм сказали, що підписи сусідів не потрібні, оскільки це спрощена система. Пізніше вони прийшли і отримали акт. Свідок вважає, що приватизація землі її батьком була законна. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що у 90-х роках вони з матір`ю купили будинок по [ADDRESS], в якому він і проживав з матір`ю, дружиною і дітьми якийсь час. Власником будинку була його матір [PERSON] З сусідами у них завжди були хороші відносини, конфліктів не було. Коли він продав будинок, нова господарка попросила поставити паркан. Він запросив [PERSON], його дочку і сина. Вони замірили ділянку рулеткою, поставили стовпчики. Після цього він позвав робітників і вони знесли старий дерев`яний паркан і встановили бетонний. Пройшло десь рік-півтора ніхто ніяких претензій не пред'являв. Потім коли господарка вирішила приватизувати ділянку з`ясувалось, що доріжка довжиною 2 м приватизована [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він виріс у цьому будинку. Спільна межа між сусідами складає 38 м. Прохід був у їхньому користуванні. При встановленні паркану вони позвали [PERSON] із сином. Вони ставили стовпчики, перевірили все за допомогою рулетки. Загальна довжина паркану 36 м і 2 м прохід. В матеріалах справи є нотаріальна посвідчена заява [PERSON], в якій вона заявляє, що з 1988 року по квітень 2007 року вона була власницею житлового будинку по [ADDRESS]. По сусідству із нею мешкав [PERSON] по [ADDRESS]. Між її земельною ділянкою і сусідською був прямий дерев'яний паркан, довжиною 36 м. Наприкінці паркану був прохід шириною 2 метри. Фактичне користування земельною ділянкою (конфігурація земельної ділянки) повністю відповідала генеральному плану, виданому на її земельну ділянку. Прохід завжди був в її користуванні. Будь-яких дозволів [PERSON] на зміну конфігурації, розміру, площі земельної ділянки по [ADDRESS] вона не надавала. \\а.с. 112\\ Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON], який працює у ДП «Український державний науково-виробничий інститут зйомок міста та геоіформатики ім. А.В. Шаха» суду пояснив, що у серпні минулого року його запросили оглянути документи. Були надані копія державного акту по [ADDRESS] ділянці, який видано у 2010 році, витяг з земельного кадастру, зроблений в серпні минулого року, і каталог координат на приватизовану ділянку. Коли каталог координат поклали на знімок місцевості, виявилось, що 27,9 квадратів опинилося в державному акті [ADDRESS] ділянки. Зйомка зроблена в серпні 2014 року, державний акт 2010 року. Акт на землю, який приймав участь в приватизації не відповідає документам, які були зроблені раніше у 1963 році. Державний акт був зроблений з картинки. Не був врахований проріз. Довжина ділянки 36 м плюс 2 м проріз. На даний час ділянка 32 м замість 38 м. Межа, яка існує, не відповідає державному акту. Пряма паркану повинна бути 38 м, а вона зараз 32 м. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 (надалі - Постанова) судам необхідно неухильно додержуватися норм Конституції та законів України, прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів про землю та її охорону, захищати права всіх суб'єктів права власності на землю та господарювання на ній при вирішенні земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач отримав державний акт на землю 02 квітня 2010 року. Позивач в позові вказує на те, що внаслідок приватизації земельної ділянки відповідачем по [ADDRESS], була змінена конфігурація та зменшена площа її площа земельної ділянки по [ADDRESS]. Отже, про приватизацію відповідачем своєї земельної ділянки їй було відомо з моменту видачі державного акту на землю. Крім того, колишній власник будинку та його син в судовому засіданні зазначили, що коли [PERSON] купувала у них будинок, то попросила їх поставити паркан, який був і встановлений також у присутності відповідача. Відповідно до п. 27 Постанови зі статтею 257 ЦК України у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Якщо для певних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням права власності на землю чи користування нею, законом встановлено інші строки звернення до суду за вирішенням спору, застосовуються ці строки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В заяві відповідач [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову і посилається на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed