Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком в м. Самборі по вул. Східній, 250 Львівської області, який належить позивачу на праві власності згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22402557 від 07.04.2009 року. [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації з 2009 року, а тому [PERSON] просить у судовому порядку визнати його таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням, відповідно шляхом зняття з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав звернення [PERSON] до суду та посилався на обставини, зазначені в позовній заяві уточнивши, що його довірителька звертається до місцевого суду в тому числі виходячи із захисту права власності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку через розміщення оголошення у пресі; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечив представник позивача. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] більше пяти років з невідомих причин не проживає в [INFO]. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням слід задовольнити виходячи з наступного: Судом установлено, що будинок №250 по вул. Східній в м. Самборі Львівської області документально перебуває у власності [PERSON]. Дане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22402557 від 07.04.2009 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-СГ №249218 [PERSON] після укладення 16.06.2015 року шлюбу із [PERSON], змінила своє дошлюбне прізвище «Белей» на «Шевчик». Із акту обстеження паспортного режиму працівниками комунального підприємства Самбірської міської ради «Житлово-експлуатаційний комбінат» від 17.11.2015 року відомо, що [PERSON] не проживає в [INFO] з моменту одруження. Згідно копії будинкової книги відомо, що в будинку №250 по вул. Східній в м. Самборі Львівської області зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні із представлених документів, пояснень представника позивача [PERSON] знайшло своє підтвердження, що відповідач [PERSON] фактично не проживає понад шість років і лише формально залишився зареєстрованим у [INFO], відтак, позов підставний і його слід задовольнити. Крім наведеного представник позивача наголосив, що його довірителька [PERSON] звернулася до суду виходячи із захисту права власності. А згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є субєктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації [PERSON], [INFO]. Судові витрати у звязку із таким вирішенням спору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved