Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що 30.07.2008 між нею та ЗАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №500151113, за умовами якого позивач отримала в позику кошти в сумі 5 309,00 дол. США. Позивач вказує, що умови договору нею були виконані в повному обсязі, однак, незважаючи на це, відповідач без належних на те підстав звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, яка була задоволена, та 22.12.2018 року був виданий виконавчий напис №108. Вважає, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості. З огляду на те, що заборгованість, на яку вказує відповідач, не являється безспірною, [PERSON] вважає виконавчий напис незаконним, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 27.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - ТОВ «Платинум Фінанс» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.07.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500151113, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 5 309,00 дол. США. Остаточна дата повернення кредиту, згідно з пунктом 6 договору, - 30.07.2011 року, яка вважається датою припинення нарахування відсотків. Судом також встановлено, що за заявою ТОВ «Платинум Фінанс» 22 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим М.Ю. був вчинений виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 22 604,83 грн., що виникла по кредитному договору №500151113 від 30 липня 2008 року, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк». Зі змісту виконавчого напису вбачається, що 30.09.2009 року згідно договору факторингу право вимоги боргу було відступлено ТОВ «Кредитні Ініціативи». Згідно договору факторингу №2012-2-1/1 від 18.12.2012 року, укладеному між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс», право вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «Купер Прайс». Згідно договору факторингу №0110/2018 від 01.10.2018 року, укладеному між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Платинум Фінанс» право вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «Платинум Фінанс». Крім цього у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення: 02.07.2009 р. по 15.10.2018 р. 01.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Барладіним П.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №108, виданого 22.12.2018 року, а на підставі постанови від 14.02.2020 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання вказаного виконавчого напису. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17. Згідно з п. 3.1 та п. 3.4 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає, що з урахуванням умов договору, згідно з яким останнім днем, коли позивач [PERSON] повинна була своєчасно виконати зобов`язання є 30 липня 2011 року, відповідно з цього часу у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, однак виконавчий напис вчинено тільки 22 грудня 2018 року, тобто поза межами трирічного строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №201/11696/16-ц. Судом за клопотанням відповідача витребовувались від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапова М.Ю. документи, на підставі яких нотаріус вчинив виконавчий напис та які б засвідчили або спростували наявність безспірної заборгованості боржника перед стягувачем, однак такі документи на ухвали суду надані не були. З наявних у матеріалах справи листів Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 31.07.2019 та Київського державного нотаріального архіву від 11.03.2020 суду стало відомо, що приватна нотаріальна діяльність Потапова Михайла Юрійовича відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29.07.2019 № 500/6 по Київському міському нотаріальному округу припинена на підставі пункту 3 частини першої статті 30 Закону України «Про нотаріат» . Вищезазначеним наказом Потапова М.Ю. зобов`язано протягом одного місяця з дня одержання копії наказу про припинення нотаріальної діяльності передати до Київського державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапова М.Ю. Однак станом на 11 березня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапов М.Ю. не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платинум Фінанс» заборгованості в сумі 22 604,00 грн. таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинено поза межами строків, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. за подання позову, від сплати якого позивач у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена при зверненні до суду. З огляду на викладене та

Outcome: approved