Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа - [PERSON] , в якому просить суд стягнути заборгованість по аліментам у сумі 243805 грн. 50 коп., а також пеню по заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 243 805 грн. 50 коп.. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є її батьком, з яким її мати - [PERSON] 16 січня 2007 року розірвала шлюб, після розірвання шлюбу батьки не жили разом, позивач весь час проживала і проживає по теперішній час з матір`ю та знаходилася і знаходиться на її утриманні. З травня 2007 року відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надавав, аліменти не сплачував, з нею не спілкується, не цікавиться її життям, у зв`язку з чим мати позивача звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Куп`янского міськрайонного суду Харківської області від 03.12. 2012 року по справі №2023/2602/2012 позов задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.06.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало чинності 13. 12. 2012 року. 27.12. 2012 року судом видано виконавчий лист №2023/2602/2012, на підставі якого 08.04. 2013 року державною виконавчою службою Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження за №37676627, так як Відповідач добровільно не виконав рішення суду. В наслідок умисного, систематичного невиконання рішення про стягнення аліментів Відповідачем, тобто по його вині, за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів за період з 11 червня 2012 року по 31 грудня 2020 року в сумі 243805,5 гривень, що підтверджується розрахунком державного виконавця за №34/8 від 04.2021 року, який додається до позову, який Відповідачем не визнається і згоди на його погашення не має, він уникає взагалі від органів державної виконавчої служби, від позивача та її матері. Так як, за розрахунками позивача за період з 11 червня 2012 року по 31 грудня 2020 року сума неустойки (пені) набагато перевищує суму заборгованості по сплаті аліментів, то з урахуванням обмежень встановлених ч. 1 ст. 196 СК України (не більше 100 відсотків заборгованості), сума неустойки (пені), яку Відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача, складає 243805,5 гривень, тобто в розмірі заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним вище. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 30.01.2003 року) Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03.12. 2012 року по справі №2023/2602/2012 позов задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.06.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало чинності 13. 12. 2012 року. 27.12. 2012 року судом видано виконавчий лист №2023/2602/2012, на підставі якого 08.04. 2013 року державною виконавчою службою Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження за №37676627, так як Відповідач добровільно не виконав рішення суду. Внаслідок умисного, систематичного невиконання рішення про стягнення аліментів відповідачем, за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів за період з 11 червня 2012 року по 31 грудня 2020 року в сумі 243805,5 гривень, що підтверджується розрахунком державного виконавця за №34/8 від 04.2021 року Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно вимог ч.1 ст. 196 СК України разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачували щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Верховний Суд України у справі № 6-149 цс14 зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, щодо розгляду спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, зазначено, що у вказаній статті не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn),де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Суд погоджуєтсья з розрахунком позивача, що за період 11 червня 2012 року по 31 грудня 2020 року сума неустойки (пені) складає 2993271 грн. 44 коп. що перевищує суму заборгованості по сплаті аліментів, то з урахуванням обмежень встановлених ч. 1 ст. 196 СК України (не більше 100 відсотків заборгованості), сума неустойки (пені), яку Відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача, складає 243805,5 гривень, тобто в розмірі заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені по заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 243 805 грн. 50 коп. підлягають задоволенню. У той час як позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам на користь позивача задоволенню не підлягають, Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувається за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Окрім того, за виконавчим листом 2023/2602/2012 року стягувачем є [PERSON] даних про закінчення виконавчого провадження суду не надані, у зв`язку з чим, з метою уникнення подвйного стягнення, саме на користь [PERSON] може бути стягнута заборгованість по аліментам на утримання [PERSON] , [INFO] . Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Виходячи з викладеного та

Outcome: partial