Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 06 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (актовий запис №18), посилаючись на те, що відповідач ще з вагітності позивачки другою дитиною мешкає з іншою жінкою, з якою проживає й зараз. Намагання позивачки зберегти шлюб виявилися безрезультатними. Шлюбні відносини припинені з липня 2015 року. Просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок. Також позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Холоїмова». В судовому засіданні 25.01.2017 року позивачка підтримала позовні вимоги повністю. Також надала суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судові засідання не зявився, повідомлений належним чином. Будь-яких заяв та заперечень суду не надав. За таких обставин суд вважає за можливе постановити заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №016890, виданого 06.05.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, сторони уклали шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис за №18. Відповідно до свідоцтва про народження І-ЖС №044760 від 20 вересня 2006 року під час шлюбу у сторін 10 вересня 2006 року народилася донька [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про народження І-ЖС №289341 від 30 вересня 2016 року у сторін 30 вересня 2015 року народилася донька [PERSON]. Виходячи з позиції сторін, судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, оскільки збереження шлюбу без почуття взаємної любові та поваги здатне спричинити додаткові страждання як сторонам, так і їх дітям. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За розгляд позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved