Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Нижньоберезівської сільської ради про визнання нечинними рішень Нижньоберезівської сільської ради в частині передачі у власність земельної ділянки. Представник позивачки [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги та збільшені позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив та в позовній заяві зазначив, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що по [ADDRESS] За попереднім власником даного будинковолодіння, [PERSON], яка померла 02.02.2012 року, відповідно до записів погосподарських книг, числилася земельна ділянка загальною площею близько 0,80 га. Маючи право на отримання у безоплатну приватну власність земельну ділянку, що під будівлями та для їх обслуговування в розмірі, що не перевищує 0,25 га, позивачка [PERSON] звернулася до сільської ради з відповідною заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо саме такої площі земельної ділянки. Однак, рішенням Нижньоберезівської сільської ради від 14.04.2013 року № 5-13/2013 їй було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки тільки площею 0,10 га., а суміжному землекористувачу [PERSON] 0,50 га. З таким рішенням [PERSON] не погодилася і оскаржила його в судовому порядку, в результаті чого, рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.03.2014 року було змінено рішення Косівського районного суду від 04.12.2013 року, та визнано недійсним і скасовано рішення Нижньоберезівської сільської ради від 14.04.2013 року № 5-13/2013 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] під ОСГ. Зобов?язано Нижньоберезівську сільську раду розглянути питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] Вважає, що дане рішення суду апеляційної інстанції належним чином не виконано, а рішення Нижньоберезівської сільської ради від 22.07.2014 року, яким ніби-то закінчено виконавче провадження відкрите по вищенаведеному судовому рішенню апеляційної інстанції, є незаконним та підлягає скасуванню. Просить позов задоволити повністю. Представник відповідача, сільський голова [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що земельна ділянка, якою користувалася померла [PERSON] належала до земель сільської ради, а за життя, [PERSON] на дану земельну ділянку будь-яких правовстановлюючих документів не оформила. А тому, при виділенні позивачці [PERSON], сільською радою було вирішено надати їй дозвіл на виділення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,10 га. Інші 0,15 га, на які згідно норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, позивачка має право, їй було надано в іншому місці, проти чого вона не заперечувала. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності за № 2031682 від 05.04.2013 року (а.с.11), за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] Згідно вимог ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як було встановлено судом, позивачка [PERSON] в своїй позовній заяві зазначила, а її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимогу про неналежне виконання Нижньоберезівською сільською радою рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.03.2014 року (а.с.4-8), яким було зобов?язано Нижньоберезівську с/раду розглянути питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS]. Вважає, що замість належного виконання вищенаведеного рішення суду, Нижньоберезівська сільська рада 22.07.2014 року приймає рішення про надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для ОЖБ, яка знаходиться в [ADDRESS] В силу вимог ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, і шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Однак, ні попередній землекористувач [PERSON], ні позивачка [PERSON] не були власниками спірної земельної ділянки і не мали на неї жодних правовстановлюючих документів. Даний факт частково стверджується копією повідомлення Держземагенства від 11.11.2013 року (а.с.17), в якій повідомлено, що згідно погосподарського обліку по Нижньоберезівській сільській раді за померлою [PERSON] обліковувалась земельна ділянка загальною площею 0,57 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд 0,2 га. За життя [PERSON] на дані земельні ділянки правовстановлюючі документи не оформила, тому відповідно до земельного законодавства, земельна ділянка, якою користувалася померла, рішенням Нижньоберезівської сільської ради від 07.07.2012 року була вилучена у землі запасу. Окрім того, твердження представника позивача про те, що позивачці [PERSON] всупереч вимог закону, для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS], було виділено земельну ділянку площею 0,10 га, в той час як суміжному землекористувачу [PERSON] за сусідньою адресою було виділено 0,50 га, з земельної ділянки, якою на думку позивачки користувалась померла [PERSON], і яка мала бути виділена їй у власність, - не відповідає дійсності, оскільки як було встановлено у судових засіданнях, та не заперечувалось сторонами, рішенням сесії Нижньоберезівської сільської ради від 23.03.2014 року (а.с.84), [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 1 площею 0,3251 га земельної ділянки № 2 площею 0,1640 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], саме із земель сільської ради, що стверджується копією рішення Нижньоберезівської сільської ради від 07.07.2012 року № 13-9/2012 (а.с.120), відповідно до якого було припинено право користування земельною ділянкою площею 0,57 га у зв»язку зі смертю землекористувача [PERSON] та відсутністю її спадкоємця, і віднесено дану земельну ділянку до вільного земельного фонду сільської ради. А спадкоємцем же померлої [PERSON], позивачку [PERSON] було визнано за рішенням Косівського районного суду від 26.12.2012 року, тобто майже через 10 місяців після смерті спадкодавиці. І саме на підставі рішення сесії Нижньоберезівської сільської ради від 23.03.2014 року за [PERSON] зареєстровано дві земельні ділянки площею 0,1640 га та 0,3251 га у [ADDRESS], що стверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 19750098 та № 19753123 від 31.03.2014 року (а.с.88, 94). Дане рішення сесії позивачкою не оскаржувалось, більше того, 10.06.2015 року, тобто майже через рік після винесення сільською радою вищеназваного рішення, нею було подано до Нижньоберезівської сільської ради заяву про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо установлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в [ADDRESS] (а.с.96). Тобто, сторони вже дійшли були згоди з цього приводу і позивачка погодилась з цим. Також, відповідно до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, [PERSON], було надано у користування земельну ділянку, якою до дня смерті користувалася [PERSON] площею 0,15 га, однак в іншому місці, а не по вул. Шевченка, якою позивачка, як ствердив в судовому засіданні сільський голова, користується і по даний час. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки доводи, викладені позивачкою у її позовній заяві не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та є підставою для відмови у позові. Враховуючи наведене на підставі ст. 416 ЦК України, ст.ст. 118, 120, 152 ЗК України та

Outcome: approved