Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно за законом після померлих матері [PERSON] та брата [PERSON] , а саме по 1/2 частці земельної ділянки (паю), розташованих на території Ковалеської сільської ради Котелевського району Полтавської області (а.с.5-8). На виконання вимог ухвали судді Котелевського районного суду Полтавської області від 06.08.2019 року про залишення позовної заяви без руху, 21.08.2019 року [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до відповідача про визнання права власності у порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частку земельної частки (пай), після померлої матері [PERSON] , яка розташована на території Кавалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області, відповідно до сертифікату ПЛ №0129641 від 22.09.1997 року за №181, загальною площею 5,66 умовних кадастрових гектарів, виданого Котелевською районною адміністрацією; та на 1/2 частку земельної частки (пай), після померлого брата [PERSON] , яка розташована на території Кавалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області, відповідно до сертифікату ПЛ №0129849 від 22.09.1997 року за №389, загальною площею 5,66 умовних кадастрових гектарів, виданого Котелевською районною адміністрацією (а.с.24-28). Під час підготовчого провадження позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, та просила суд визнати право власності у порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме: на земельну частку (пай) після померлої матері [PERSON] , яка розташована на території Кавалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області, відповідно до сертифікату ПЛ №0129641 від 22.09.1997 року за №181, загальною площею 5,66 умовних кадастрових гектарів, виданого Котелевською районною адміністрацією; та на земельну частку (пай) після померлого брата [PERSON] , яка розташована на території Кавалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області, відповідно до сертифікату ПЛ №0129849 від 22.09.1997 року за №389, загальною площею 5,66 умовних кадастрових гектарів, виданого Котелевською районною адміністрацією (а.с. 142, 143). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що після смерті матері - [PERSON] , вона є спадкоємцем першої черги за законом спадкового майна, а саме земельної ділянки (паю) площею 5,66 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Кавалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області, шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном (паєм), від спадщини не відмовлялася і заповідального відказу не складала. 19.02.2018 року для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернулася до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В., яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки не подано нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Також, позивач зазначила, що після смерті брата - [PERSON] , вона є спадкоємцем за законом спадкового майна, а саме земельної ділянки (паю) площею 5,66 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Кавалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області, шляхом перенаступництва після померлого батька [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР постійно проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважалась такою, що прийняла спадщину, від спадщини не відмовлялася. Для належного оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В., яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки не подано нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Спадкові справи відкриті на підставі заяв відповідача. У зв`язку з чим, позивач вважає, що [PERSON] незаконно заволодів частиною спадкового майна. Крім того, позивач вказує, що заява від імені [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON] подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки подана більше ніж через півроку після відкриття спадщини. При збільшенні позовних вимог позивач зазначає, що на момент відкриття спадщини, а це 1990 року та 2000 року діяв Земельний кодекс УРСР в редакції 1990 року, відповідно до ст. 55 Кодексу, у разі смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство, право володіння земельною ділянкою передається одному із спадкоємців. При цьому перевага в успадкуванні права володіння земельною ділянкою надається одному із членів селянського (фермерського) господарства - одному із подружжя, дітей, батьків, родичів, які проживали і вели разом із спадкодавцем господарство. Спори між спадкоємцями, а також між спадкоємцями й іншими громадянами з питань переважного права дальшого ведення селянського (фермерського) господарства вирішуються судом. У разі відмови спадкоємців від дальшого ведення селянського (фермерського) господарства, а також відсутності спадкоємців питання про подальше використання земельної ділянки вирішується районною, міською Радою народних депутатів. Таким чином, вона має переважне право на спірне спадкове майно. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі ордера серії [NUMBER] на надання правової допомоги від 17.09.2019 року, угоди про надання правової допомоги від 02.09.2019 року (а.с. 74, 75), подала до суду відзив на позовну заяву, в якому не визнає в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити у задоволенні позову, зазначає, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 3,72 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходять на території Ковалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області, кадастрові номери 5322281500:00:003:0108 та 5322281500:00:003:0294, що надані на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129849 й серії ПЛ №0129641, які відповідач успадкував після [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.03.2004 року, реєстрові номера 391, 392; позивач не зазначає яким чином вона фактично володіла і управляла «паєм», якщо вказаний «пай» був лише правом і не мав фізичного прояву; позивач не подавала до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття та не могла володіти і управляти спадковим майном, оскільки воно не мало фізичного прояву; [PERSON] вказує, що заява про відмову від прийняття спадщини подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, однак вказана стаття не регулює питання подання заяви про відмову від прийняття спадщини; «перенаступництво» після померлого батька, про яке вказує позивач, законодавством, яке регулювало правовідносини, а саме ЦК УРСР України 1963 року не передбачено; також представник відповідача наголошує, що сертифікати на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129849 й серії ПЛ №0129641 від 22.09.1997 року втратили чинність, оскільки взамін них видані державні акти на право власності на земельну ділянку (а.с. 58-64). У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог про визнання права на спадкове майно представник відповідача [PERSON] вважає, що подана заява про збільшення позовних вимог жодним чином не аргументована та містить посилання на нормативно-правові акти, які не стосуються регулювання переходу права власності у порядку спадкування; окрім того, позивач не надала доказів, які б підтвердили, що померлій [PERSON] та/або [PERSON] було надане право довічного успадкованого володіння землею з видачою відповідного державного акта, не надано доказів, що [PERSON] та/або [PERSON] вели селянське (фермерське) господарство разом з позивачем (а.с. 167-170). Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що ст. 50 Земельного кодексу УРСР було встановлено, що громадянам Української РСР, які виявили бажання вести сільське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їхніх сімей, надаються за їхнім бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. Та в подальшому Земельний кодекс УРСР в редакції від 13.03.1992 року і який втратив чинність 01.01.2002 року, дійсно не передбачав такого виду права як довічне успадковане володіння земельною ділянкою. Однак, Постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 року №2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» це питання було врегульоване, а саме встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Особливістю права довічного успадковуваного володіння є те, що саме на заміну такого права, яке закріплювалося ст. 6 Земельного кодексу УРСР в редакції від 18.12.1990 року, було замінено на право приватної власності, яке трансформувалося у ст. 6 Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992 року. Отже, можна зробити висновок, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою - це право з певними обмеженнями, але з правом його успадкування, а тому є всі підстави вважати, що до спадкоємців земельних ділянок переходить право на землю в порядку спадкування. Не заслуговують на увагу твердження відповідача щодо ненадання доказів, які б підтвердили, що померлій [PERSON] та [PERSON] було надане право довічного успадковуваного володіння землею з видачою відповідних державних актів, оскільки видані сертифікати «на право на земельну ділянку (пай)» серії ПЛ №0129641 та ПЛ №0129849 від 22.09.1997 року, та які були видані у єдиному екземплярі, мали індивідуальну серію та номер, і з урахуванням того, що дані сертифікати перебували у незаконному володінні відповідача, які таємно зберігались останнім, й на підставі яких отримав державні акти. Звертає увагу, що відповідач на спростування його вимог вказує на невідповідність вимог законодавства, але при цьому сам застосував та керувався цими ж нормами законодавства при вступі у спадщину та оформленні права власності на земельні ділянки (а.с. 199-202). Представник відповідача [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, в якому зазначає, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею по 3,72 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5322281500:00:003:0108 та 5322281500:00:003:0294 (державні акти на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №224067, ПЛ №224068), вказані земельні ділянки передані відповідачу у власність на підставі розпорядження голови Котелевської райдержадміністрації від 02.09.2004 року №347 взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129849 й ПЛ №0129641. Сертифікати набуті під час реалізації [PERSON] права на спадкування після померлих матері та брата. На момент відкриття спадщини, позивач мала право на отримання спадщини за законом, як спадкоємець першої черги, так само як і відповідач, але на відміну від відповідача, позивач не реалізувала своє право на отримання спадщини, та не зверталася до нотаріальної контори з відповідною заявою у встановлений законодавством шестимісячний строк, також не зазначає, яким чином вона фактично володіла і управляла «паєм», якщо вказаний «пай» був лише правом і не мав фізичного прояву. Відсутність у позивача оригіналів сертифікатів не перешкоджало їй належним чином прийняти спадщину, оскільки сертифікати видавалися в декількох екземплярах, один з яких до цього часу зберігається в архівному відділі Держгеокадастру Котелевського району, при необхідності позивач мала право звернутися до нотаріуса і за відповідним запитом отримати копію архівного примірника, на підставі якого отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно. [PERSON] вчинив активну дію, подав заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини, та реалізував своє право передбачене цивільним законодавством відмовитися від прийняття спадщини. Також, представник відповідача наголошує, сертифікати видані на ім`я спадкодавців втратили свою чинність, оскільки взамін них видано свідоцтва про право на спадщину та державні акти. Щодо заявленої позивачем вимоги визнати право власності у порядку спадкування за законом на нерухоме майно, після померлого брата, на момент відкриття спадщини, позивач мала право на отримання спадщини за законом, як спадкоємець другої черги спадкування, так як і відповідач, але на відміну від відповідача, позивач не реалізувала своє право на отримання спадщини та не зверталась до нотаріальної контори з відповідною заявою (а.с. 188-195). Під час судового розгляду справи по суті позивач [PERSON] підтримала збільшені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] який діє на підставі ордера на надання правової допомоги серії ПТ №134469 від 04.10.2019 року, витягу з угоди №814 від 19.08.2019 року (а.с. 79, 80), у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач - [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача не визнали в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Котелевська державна нотаріальна контора про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 236), подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі державного нотаріуса, проти позовних вимог [PERSON] заперечень не надала, у вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 225). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, представників позивача та відповідача, допитавши свідків, приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 07.09.2017 року Котелевським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 31). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського кооперативу «Світанок», розміром 5,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала їй як члену колективного сільськогосподарського кооперативу «Світанок», місцезнаходження якого було на території Ковалевської сільської Ради Котелевського району Полтавської області. Відповідно до розпорядження голови РДА №202 від 26.06.2001 року внесені зміни у розмір земельної частки (паю), що становить 4,11 в умовних кадастрових гектарах. Право на земельну частку (пай) належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129641, що зареєстрований 22.09.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №181 (а.с. 72, 99). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради від 26.09.2017 року за №1033, [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому на час відкриття спадщини з [PERSON] постійно проживали: чоловік - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 34). Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. У матеріалах копії спадкової справи №79/124 знаходяться заява про прийняття спадщини від імені [PERSON] від 03.03.2004 року після смерті [INFO] [PERSON] , заява про відмову від частки спадщини [PERSON] на користь [PERSON] від 26.02.2004 року, також знаходиться звернення [PERSON] щодо оформлення спадкових прав за законом від 14.02.2018 року (а.с. 95 на звороті, 96, 97 на звороті, 98, 102). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 05.03.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №391, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» Котелевського району Полтавської області у розмірі 4,11 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка надана для сільськогосподарського використання та належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0129641, виданого Котелевською райдержадміністрацією 22.09.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №181 (а.с. 101). На сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129641 у розділі «Зміни, які вносяться до сертифіката у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) є відмітка, що право на земельну частку (пай) передано [PERSON] , місце проживання с. В.Рублівка Котелевський район, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] (а.с. 72 на звороті). Крім того, у цьому ж розділі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129641 внесений запис про зменшення розміру земельної частки (паю) до 4,11 в умовних кадастрових гектарах. Підставою для внесення змін у розмір та вартість земельної частки (паю) є розпорядження голови РДА №202 від 26.06.2001 року (а.с. 72 на звороті, 99 на звороті). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 07.09.2017 року Котелевським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 30). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського кооперативу «Світанок», розміром 5,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] як члену колективного сільськогосподарського кооперативу «Світанок», місцезнаходження якого було на території Ковалевської сільської Ради Котелевського району Полтавської області. Відповідно до розпорядження голови РДА №202 від 26.06.2001 року внесені зміни у розмір земельної частки (паю), що становить 4,11 в умовних кадастрових гектарах. Право на земельну частку (пай) належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129849, що зареєстрований 22.09.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №389 (а.с. 71, 108). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради від 26.09.2017 року за №1034, [PERSON] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . При цьому на час відкриття спадщини з [PERSON] постійно проживали: батько - [PERSON] , [INFO] , сестра - [PERSON] , [INFO] (а.с. 37). У матеріалах копії спадкової справи №80/124 знаходяться заява про прийняття спадщини від імені [PERSON] від 03.03.2004 року після смерті [INFO] [PERSON] , заява про відмову від спадщини на користь [PERSON] від 26.02.2004 року, звернення [PERSON] щодо оформлення спадкових прав за законом від 14.02.2018 року (а.с. 105 на звороті, 106, 109 на звороті, 110, 113, 113 на звороті). Також, в матеріалах спадкової справи знаходиться довідка Виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 16.12.2009 року, згідно з якою [PERSON] , який помер [INFO] , мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживав: батько - [PERSON] , [INFO] (а.с. 112 на звороті). Під час судового розгляду допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила, що раніше працювала секретарем Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, добре знає смію сторін. Їй особисто відомо, що після закінчення навчання в школі позивач переїхала жити в с. Скороходове (колишня назва - Артемівка) Чутівського району Полтавської області. Коли мати захворіла позивач приїхала і доглядала її, після смерті поїхала знову. Батько купив іншу хату, оскільки мав складні відносини з дочкою, в якій позивач і проживала коли жила у селі після смерті матері. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] також пояснила, що протягом тривалого часу знайома з позивачем та відповідачем, з їх батьками й братом - [PERSON] , а тому їй особисто відомо, що після закінчення навчання в школі позивач переїхала жити в с. Скороходове (колишня назва - Артемівка) Чутівського району Полтавської області де вийшла заміж. Коли мати захворіла позивач приїхала і доглядала її. Відповідач теж доглядав хвору матір. Після смерті матері позивач жила в іншому будинку, який купив її батько. Свідок [PERSON] , пояснив, що був односельцем [PERSON] , з якою проживала її дочка - позивач по справі. Після смерті матері [PERSON] у будинку матері не проживала. На час смерті сина [PERSON] - [PERSON] свідок пояснив, що проживав у м. Харкові, а тому йому нічого не відомо щодо відкриття та прийняття його спадщини. Під час судового розгляду не встановлено підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Враховуючи свідчення свідків, й даних у довідці виконавчого комітету Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 16.12.2009 року, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи №80/124, судом встановлено, що [PERSON] безпосередньо перед смертю спадкодавця - [PERSON] не проживала разом з ним, а тому не є тим спадкоємцем, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном спадкодавця. Інших доказів, які б свідчили про прийняття спадщини шляхом управління чи володіння спадковим майном після смерті брата [PERSON] [PERSON] не надала. Заяву про прийняття спадщини після [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщина позивачка не подавала, що також підтвердила в своїх поясненнях. Отже, відповідно до ст. ст. 548, 549, 553 Цивільного кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) [PERSON] не прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом [NUMBER] від 05.03.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №392, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» Котелевського району Полтавської області у розмірі 4,11 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка надана для сільськогосподарського використання та належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0129849, виданого Котелевською райдержадміністрацією 22.09.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №389 (а.с. 111 на звороті). На сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129849 у розділі «Зміни, які вносяться до сертифіката у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) є відмітка, що право на земельну частку (пай) передано [PERSON] , місце проживання с. В.Рублівка Котелевський район, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] (а.с. 71 на звороті). Крім того, у цьому ж розділі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129849 внесений запис про зменшення розміру земельної частки (паю) до 4,11 в умовних кадастрових гектарах. Підставою для внесення змін у розмір та вартість земельної частки (паю) є розпорядження голови РДА №202 від 26.06.2001 року (а.с. 71 на звороті, 109 на звороті). Державні акти на право власності на земельну ділянку від 30.01.2006 року (а.с. 69, 70), видані на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0129641, серії ПЛ №0129849, що підтверджується архівним витягом, виданим архівним відділом Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області 09.12.2019 року №04-03.1 (а.с. 195). Відповідно до ст. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 07.09.2017 року Котелевським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 43). Спадкоємцем за законом спадкового майна після смерті батька є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 13.08.2018 року справа №535/634/18 (а.с. 41, 42). Родинні відносини позивача з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим повторно 07.09.2017 року Котелевським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.07.1996 року, копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданим 03.03.2004 року Котелевським відділом РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області (а.с. 32, 33, 107 на звороті). [PERSON] звернулася 14.02.2018 року з заявами про видання свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на земельні частки (пай) до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В., яка постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2018 року №159/02-31 й №160/02-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, в зв`язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 102, 103 на звороті, 104, 113 на звороті, 115). У позові [PERSON] зазначає, що заяви про відмову від частки спадщини [PERSON] на користь [PERSON] від 26.02.2004 року, що знаходяться в спадкових справах №79/124 та №80/124 подані з порушенням вимог ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (вказана частина статті не регулює питання відмови від спадщини), а саме заява подана після шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Таким чином, суд вважає, вказані заяви подані [PERSON] ) (так зазначено у заяві, що знаходиться у матеріалах спадкових справ) до Котелевської державної нотаріальної контори з порушенням вимог ч.1 ст.553 Цивільного кодексу УРСР. Як встановлено під час судового розгляду за життя [PERSON] належало лише майнове право (а не право власності на нерухоме майно), що складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського кооперативу «Світанок», розміром, з врахуванням внесених змін - 4,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала їй як члену колективного сільськогосподарського кооперативу «Світанок», місцезнаходження якого було на території Ковалевської сільської Ради Котелевського району Полтавської області, а не 5,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як про це зазначає позивач. Щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого брата [PERSON] , шляхом перенаступництва (як це вказано в позові) після померлого батька [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 551 Цивільного кодексу УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є спадкоємцем за законом спадкового майна після смерті батька, однак позивачем не підтверджено належними доказами звернення до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Розділом VII Цивільного кодексу УРСР, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Також, позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, як і не були встановлені в судовому засіданні, на обґрунтування заявлених ним збільшених позовних вимог щодо права власності у порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме на земельні частки (паї), з посиланням на отримання спадкодавцями спірних земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, відповідно до Земельного кодексу Української РСР (в редакції 1990 року). Отже, враховуючи те, що державним нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 05.03.2004 року, які є чинними та на підставі яких видані державні акти на право власності на земельні ділянки від 30.01.2006 року, а також те, що за життя спадкодавці не набули права власності на земельні ділянки, суд приходить до переконання, що [PERSON] , звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання за нею в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме: на земельні частки (паї), які є лише майновими правами, які мали за життя спадкодавці [PERSON] та [PERSON] , обрала неналежний спосіб захисту, який не дозволяє ефективно забезпечити баланс прав та інтересів спадкоємців. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вище викладене, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у повному обсязі, а відповідач не заявив про понесення ним судових витрат по справі, розподіл судових витрат не проводиться.

Outcome: dismissed