Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, у якому зазначила, що 04.02.1991 року Виконавчим комітетом Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області зареєстровано шлюб із [PERSON] (актовий запис № 4). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Більше чотирьох років сторони не підтримують пожружніх стосунків через відсутність любові та поваги, взаєморозуміння та взаємопідтримки, спільних життєвих інтересів. Позивач примиритися не бажає. Вказані обставини свідчать, що сім`я розпалася остаточно, шлюб необхідно носить формальний характер, не відповідає засадам закону та моралі особистого нормального життя позивача, тому просить його розірвати. Після розірвання шлюбу позивач виявила бажання залишитися на прізвищі « [PERSON] ». Ухвалою судді від 03.11.2021 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, причини неявки суду невідомі. Відзив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.02.1991 року виконавчим комітетом Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 04 лютого 1991 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] » (а.с. 5). Згідно положень статтей 51 Конституції України та 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи вбачається, що внаслідок непорозумінь сім`я розпалась, шлюб існує формально, подальше збереження є неможливим, так як сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved