Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилається на те, що 22 лютого 2018 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, шлюб укладений 13 липня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований у Руськокомарівській сільській раді Ужгородського району Закарпатської області, розірвано. Вказує, що від даного шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею, що підтверджується Витягом з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №303 від 30.08.2019. Зазначає, що відповідач ухиляється від утримання сина і добровільно матеріальної допомоги не надає. Стверджує, що її чоловік є здоровим та працездатним. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на користь їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суд заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно\~не з`явився,\~хоча про час там місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.07.2013 року Виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 06 розірвано. Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна малолітня дитина перебуває на утриманні позивачки та проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , що стверджується Витягом з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання» № 303 від 30.08.2019. Зі змісту позовної заяви також вбачається, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дитини сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. При цьому, оскільки позов пред`явлений 16.06.2021, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Водночас, за змістом статті 141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved