Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] , яка є її дочкою. Вказує, що [PERSON] є інвалідом з дитинства І А групи, страждає на психічне захворювання та перебуває з цього приводу на обліку у лікаря-психіатра. Крім того, вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього піклування. Враховуючи викладене, просить визнати [PERSON] , [INFO] недієздатною та призначити її опікуном. В судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві, просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - управління охорони здоров`я Луцької міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви з урахуванням подання органу опіки та піклування про призначення опікуна. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 187286 від 03.04.2019 року, [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю першої «А» групи довічно (а.с. 8). Статтею 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 1 ст. 298 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. З висновку судово-психіатричного експерта № 116 від 12.04.2021 року вбачається, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості. Внаслідок цього [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. ). Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] внаслідок наявного у неї захворювання не усвідомлює своїх дій та не може керувати ними, а тому її слід визнати недієздатною. Згідно ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Дію рішення про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] , суд вважає за доцільне встановити на максимальний строк - 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності особи чи визнання особи недієздатною, встановлює над нею відповідне піклування чи опіку і призначає їй піклувальника чи опікуна. У відповідності до ч. 1 ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як слідує із заяви (подання) управління охорони здоров`я Луцької міської ради від 28.04.2021 року №17-17/204/2021, [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Догляд за нею здійснює її матір - [PERSON] , у зв`язку з чим просять призначити її опікуном (а.с. ). Отже, дослідивши і оцінивши представлені докази в їх сукупності та зважаючи на подання управління охорони здоров`я Луцької міської ради, суд не вбачає підстав, зазначених в ст. 64 ЦК України, відповідно до яких [PERSON] не могла би бути опікуном над своєю дочкою [PERSON] , а тому із врахуванням викладеного, приходить до висновку про необхідність призначення її опікуном з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів недієздатної.

Outcome: approved