Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, я якому просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 22501,00 грн, а з урахуванням збільшених позовних вимог - 36356,53 грн, а також просила стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Позовні вимоги аргументовано тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.03.2018 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.12.2017 року до досягнення нею повноліття. На підставі цього рішення Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області був виданий виконавчий лист №2/742/78/18 від 25.04.2018 року, який перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), виконавче провадження №56331296. Проте з грудня 2017 року [PERSON] сплачував аліменти нерегулярно та в різних невеликих довільних сумах, яких не вистачає на утримання дитини та на забезпечення її гармонійного розвитку. Відповідач офіційно не працює та добровільно належним чином не виконує рішення суду про стягнення аліментів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та відповідно сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка за період з грудня 2017 року по вересень 2020 року склала 22501,00 грн. На думку позивачки, у виникненні заборгованості по аліментах вбачається пряма вина відповідача, який тривалий час офіційно не працевлаштовується, хоча постійно отримує значні доходи. Такі свідомі дії боржник [PERSON] вчиняє з метою уникнення від сплати аліментів на доньку [PERSON] у встановленому судом розмірі, чим фактично позбавляє її права на належне матеріальне забезпечення, у зв`язку з чим позивачка і звернулася до суду з даним позовом. 21.01.2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що вимоги позивачки є не обґрунтованими, оскільки від сплати аліментів він не ухиляється та намагається сплачувати їх у повному обсязі та регулярно. Відсутність постійного місця роботи та мінливий характер доходів позбавляють його можливості своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти на утримання дочки. На даний час [PERSON] намагається працевлаштуватися та знайти постійне джерело доходів. Крім того, на його утриманні також перебуває його неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Крім того, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.10.2020 року №4-с/742/30/20 (єдиний унікальний №742/3868/17) скаргу [PERSON] на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо розрахунку заборгованості по аліментах було задоволено, а державного виконавця зобов`язано провести розрахунок заборгованості по аліментах у ВП №56331296, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за період нарахування аліментів з грудень 2017 року по серпень 2020 року. Так, 19.11.2020 року державним виконавцем був проведений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, яка склала 22501,00 грн, на підставі якого складалася позовна заява про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Проте до 19.11.2020 року [PERSON] надавалися інші розрахунки, а саме: за розрахунком від 03.09.2020 року №19.14-32/32694 розмір заборгованості ставив 11856,75 грн, а за розрахунком від 02.10.2020 року №19.14-32 розмір заборгованості ставив 8635,00 грн, тому відповідач зазначив, що він фактично не знав про дійсний розмір заборгованості, оскільки державним виконавцем не були коректно здійснені розрахунки такої згідно з чинним законодавством, у зв`язку з чим дана заборгованість виникла не з вини відповідача (а.п.20-31). 22.02.2021 року позивачка подала до суду відповідь на відзив (а.п.42-44) разом з заявою про збільшення позовних вимог та уточненим розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розмір якої склав 36356,53 грн (а.п.47-49). Збільшення розміру своїх позовних вимог [PERSON] пояснила тим, що відповідач у своєму відзиві зазначив про те, що від сплати аліментів він жодним чином не ухиляється, з чим позивачка не згодна, оскільки ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувала визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). У Сімейному кодексі України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Тобто саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. З копії трудової книжки відповідача [PERSON] вбачається, що востаннє офіційне місце роботи він мав у 2013 році. Після ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів він жодного дня ніде офіційно не працював, проте фактично відповідач працює і отримує дохід, але він приховує від позивачки цей дохід, про що свідчать його мандрівки з новою дружиною по Європі (Угорщина, Німеччина, Швейцарія, Іспанія та ін.), а такі подорожі потребують значної кількості коштів. Крім того, з поданого відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначає, що заборгованість по аліментах виникла не з його вини, а з вини саме державного виконавця, який неправильно їх нараховував. У позові заявлялась до стягнення пеня за період із грудня 2017 року по вересень 2020 року на підставі розрахунку, зробленого виконавцем, але такий розрахунок заборгованості по аліментах виконавцем був здійснений вже після визнання дій державного виконавця незаконними в частині нарахування заборгованості по аліментах. Відповідач до відзиву надав два розрахунки заборгованості по аліментах, зроблені ще до цього, станом на 03.09.2020 року та станом на 02.10.2020 року. З цих розрахунків також вбачається, що аліменти [PERSON] сплачувались з порушенням термінів їх сплати, у зв`язку з чим та з урахуванням вимог ст.196 СК України позивачкою було надано уточнений розрахунок пені по заборгованості по аліментам, зроблений на підставі розрахунків від 03.09.2020 року та від 02.10.2020 року, що були надані відповідачем до відзиву, в якому загальна сума пені склала 36356,53 грн, яку позивачка і просить стягнути у своїй заяві про збільшення позовних вимог. 05.03.2021 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.п.51-58), в якому просив відповідь на відзив позивачки залишити без розгляду та відмовити їй у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивачкою не вірно визначена сума стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 36356,53 грн, яка, на думку [PERSON] , є необґрунтованою, а також позивачкою не було доведено прямої його вини у виникненні заборгованості по аліментах. При цьому пояснив, що у вересні 2019 року він сплатив 11600,00 грн в рахунок погашення боргу по аліментах, чим погасив усю заборгованість, а у листопаді 2019 у нього взагалі був відсутній борг по аліментах. Однак після винесення Прилуцьким міськрайонним судом ухвали від 19.10.2020 року (провадження №4-с/742/30/20, єдиний унікальний №742/3868/17) про зобов`язання державного виконавця провести розрахунок заборгованості, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, за період нарахування аліментів з грудня 2017 року по серпень 2020 року у [PERSON] виникла заборгованість розміром 22501,00 грн, тобто у наданих відповідачем розрахунках станом на листопад 2019 року борг був відсутній, а вже після перерахунку станом на листопад 2019 року борг склав 12948,75 грн. Також відповідач зазначив, що він намагається вживати заходів щодо працевлаштування з метою одержання доходів та отримання можливості платити аліменти в повному обсязі і недопущення появи заборгованості по сплаті аліментів, а також щоб допомагати дочці матеріально в обсягах більших, ніж визначено законодавством. Крім того, підкреслив, що він не ухиляється від сплати аліментів протягом усього періоду їх існування, а сплачує такі в міру своїх фінансових можливостей. У судовому засідання представник позивачки - адвокат Фесик І.А. збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та підтвердив, що уточнений розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів від 19.02.2021 року у розмірі 35356,53 грн є вірним та таким, що проведений згідно з чинним законодавством, детально роз`яснивши свої підрахунки, а також повідомив суд про те, що розрахунок судових витрат по справі буде подано ним після винесення рішення. Відповідач та його представник - адвокат Бульба Р.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, але при цьому відповідач пояснив, що він не знав про необхідність сплати аліментів щомісячно, тому сплачував їх нерегулярно, оскільки має нерегулярний дохід, тому сплачував заборгованість по мірі можливості, але зараз вже намагається регулярно сплачувати аліменти з метою уникнення заборгованості. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до копії виконавчого листа, виданого 25.04.2018 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області у справі №742/3868/17 (провадження №2/742/78/18), з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06.12.2017 року до досягнення нею повноліття (а.п.7). З копії постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що 05.05.2018 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) було відкрите виконавче провадження №56331296 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа (а.п.8). У розрахунку заборгованості по аліментах боржника [PERSON] від 03.09.2020 року №19.14-32/32694 розмір заборгованості був вказаний 11856,75 грн, а у розрахунку від 02.10.2020 року №19.14-32 - 8635,00 грн (а.п.30, 31). Відповідно до копії ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.10.2020 року у справі №742/3868/17 (провадження №4-с/742/30/20) скаргу [PERSON] на дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо розрахунку заборгованості по аліментах було задоволено, а державного виконавця зобов`язано провести розрахунок заборгованості по аліментах у ВП №56331296, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за період нарахування аліментів з грудня 2017 року по серпень 2020 року (а.п.28-29). Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] (а.п.26), відповідач дійсно ніде офіційно не працює з 2013 року, а з копії свідоцтва про народження (а.п.27) вбачається, що він є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно зі статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 03.04.2019 року Велика Палата Верховного Суду уточнила сформовану раніше позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), зазначивши що в останній помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16 від 16 березня 2016 року, у справі №6-2589цс 15 від 02 лютого 2016 року, у справі №6-1477цс15 від 16 березня 2016 року, у справі №6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток, тобто заборгованість за місяць - це кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, то вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені -1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помноженої на 1%. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань. Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, максимальна відповідальність відповідача (розмір неустойки) у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів, стягнутих за рішенням суду, не може бути більшою 100 відсотків заборгованості по аліментам. Зважаючи на наведене вище, суд вважає, що наданий позивачкою розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення [PERSON] сплати аліментів, зроблений з урахуванням практики Верховного Суду, на підставі наданих відповідачем розрахунків №19.14-32/32694 від 03.09.2020 року та №19.14-32 від 02.10.2020 року у розмірі саме 36356,53 грн (а.п.48-49), є вірним, чітким та правильним, а тому визнається судом, як належний та допустимий доказ. У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач не регулярно сплачував аліменти на утримання дочки [PERSON] , починаючи з грудня 2017 року, оскільки повною мірою не розумів свого обов`язку робити це щомісячно, тому з того часу він порушував свій обов`язок щодо їх сплати, у зв`язку з чим у нього і виникла заборгованість, а у позивачки - право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи з грудня 2017 року, яка за підрахунками позивачки склала 36356,53 грн та беззаперечно підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.180, 196 СК України,

Outcome: approved