Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 01 вересня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 січня 2016 року шлюб розірваний. Під час шлюбу ними було придбано 29 жовтня 1996 року житловий будинок за адресою: смт Високий Харківського району Харківської області, пл. Шкільна, 3, та в 2007 році автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], які зареєстровані на праві власності за відповідачем. На теперішній час між нею та відповідачем виник спір щодо користування спірним майном. Посилаючись на вказані обставини, позивач в остаточних вимогах просила суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, пл. Шкільна,3; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частку у спільному майні, а саме: 1/2 частини вартості автомобіля [NUMBER], в сумі 31545 гривень, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, а також витрати на оплату правової допомоги у розмірі 5250,00 гривень. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та стягнення з нього у звязку із поділом автомобіля грошової компенсації в розмірі 31545,00 гривень. Проти стягнення з нього витрат на правову допомогу заперечував. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та визнається сторонами, що з 01 вересня 1990 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 січня 2016 рок розірваний. Під час шлюбу сторони за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 29 жовтня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори [PERSON] за р.№ 1-3306, придбали житловий будинок, розташований за адресою: смт Високий Харківського району Харківської області, площа, Шкільна,3, який на праві приватної власності був зареєстрований за [PERSON], та 17 квітня 2007 року автомобіль ВАЗ-21213, 1996 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], право власності на який зареєстровано також за [PERSON] /а.с.16, 2425,26,61,67,/. За\~ст. 22 КпШС України, майно\~\~нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і у тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або із інших поважних причин не мав самостійного заробітку.\~\~ Згідно ч.1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке спільною сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку( доходу). Тобто, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом було встановлено, що спірні житловий будинок та автомобіль є майном, яке сторони набули за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому воно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до положень ч.ч. 1,2,5\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.\~Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Крім того, у п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~\~\~21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема,\~неподільні речі, суди мають застосовувати положення\~\~ ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації\~та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток,\~суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як встановлено судом та визнається сторонами спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та є неподільним майном. Автомобіль зареєстрований за [PERSON] Позивач просить стягнути на її користь грошову компенсацію у звязку поділом автомобіля, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації за частку позивача в порядку поділу майна подружжя. Відповідно до консультативного повідомлення субєкта оціночної діяльності [PERSON] від 07 вересня 2016 року, середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ21213 Тайга 110-30 5МТ, державний номер [NUMBER], номер кузова ХТА212130Т1195145 на дату дослідження 07 вересня 2016 року при курсі НБУ 1 дол. США = 26,848462 грн., складає 63090,00 грн. Відповідач погодився з вартістю автомобіля. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль в сумі 31545 гривень 00 копійок. Також в порядку поділу спільного майна подружжя суд визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: смт. Високий Харківського району Харківської області, площа Шкільна,3 Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Що стосується витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно ч.І\~ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI\~( набрав чинності з 01 січня 2012 року) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із договору про надання юридичних послуг від 26 серпня 2016 року вбачається, що ФОП [PERSON] надає юридичні послуги з приводу поділу майна подружжя [PERSON] та [PERSON] Вартість послуг за договором становить 350 гривень за годину наданих послуг. Із квитанцій, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що фізична особа\~підприємець [PERSON] отримала від [PERSON] як предоплату за надання юридичних послуг 6500 гривень. Із акта про надання послуг за договором № 14 від 07 листопада 2016 року вбачається, що на надання консультацій ФОП [PERSON] витрачено 1 годину 30 хвилин, загальна вартість послуг склала 525,00 гривень; на складання позовної заяви, оформлення додатків, оплату судового збору, подачу позовної заяви витрачено 5 годин, вартість послуг склала 1750,00 гривень, на складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів витрачено 1 година 30 хвилин, загальна вартість послуг склала 525,00 гривень, на складання заяви про забезпечення позову, оформлення додатків, сплату судового збору витрачено 3 години, вартість послуг\~950,00 гривень, на участь у судовому засіданні в якості представника [PERSON] витрачено 3 години 30 хвилин, на складання письмових пояснень витрачено 30 хвилин, вартість послуги 175 гривень, а всього на суму 5250,00 гривень. Разом з тим, як вбачається із журналу судового засідання за 30 вересня 2016 року тривалість судового засідання склала 7 хвилин, тобто вартість послуг за участь представника позивача в судовому засіданні склала 40,80 гривень. Крім того, суд вважає, що представником позивача значно завищена тривалість складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів і як наслідок сума витрат за зазначену послугу та вважає достатнім для складання трьох клопотань 30 хвилин. В звязку з наведеним суд знаходить, що сума витрат на правову допомогу є завищеною та вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3440,80 грн.

Outcome: partial