Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що 22.02.1996 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який 27.01.2010 року рішенням суду розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний момент навчається на другому курсі денного відділення факультету комп'ютерних інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету на бюджетній основі. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає. Посилаючись на викладені обставини позивач просила стягнути з [PERSON], 1977 року народження на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання в розмірі 1500 гривень щомісячно у твердій сумі, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку чи до закінчення навчання - залежно яка з цих обставин настане першою. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 02 січня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву, у якій позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у її відсутності. Зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, повторно до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від останнього не надходило. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 22.02.1996 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 27.01.2010 року було розірвано. Згідно копії свідоцтова про зміну імені від 09 вересня 2014 року серії [NUMBER] прізвище [PERSON], яке носила позивачка, змінено їй на прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 14.11.2000 року про народження та копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 11 листопада 2016 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї № 3800/6-09, виданої 06.12.2018 року Козівською селищною радою Козівського району Тернопільської області за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Тернопільського національного економічного університету № 327 від 07.11.2018 року [PERSON] навчається в Тернопільському національному економічному університеті на факультеті комп'ютерних інформаційних технологій на 2 курсі в групі АКІТ-21. Навчається на місці держзамовлення з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. Як вбачається із довідки про доходи, виданої 14.02.2019 року відділом освіти та спорту Козівської районної державної адміністрації, [PERSON] працює викладачем у Відділі освіти та спорту Козівської РДА та заробітна плата за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року становить 53666,65 грн. Згідно виконавчого листа, виданого 18.08.2017 року Козівським районним судом Тернопільської області із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з 20.04.2016 року до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Суд, відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України, не бере до розгляду всі інші докази, подані позивачкою, оскільки такі не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. В силу вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Обґрунтовано встановлено, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, самостійно заробляти на життя не має можливості, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Таким чином, виходячи з засад розумності і справедливості, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень на місяць, починаючи стягнення з 21.11.2018 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. При вирішенні справи, судом враховано, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, що дає можливість останньому працювати та отримувати дохід, а також наявність в останнього аліментних зобов'язань стосовно старшого сина [PERSON] Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем чи станом здоров'я позбавлений можливості надавати таку матеріальну допомогу [PERSON], який продовжує навчання у розмірі визначеному судом. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial