Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яку в подальшому було замінено на належного відповідача - Валуйською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона та її чоловік [PERSON] є власниками по Ѕ частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку АВО № 368386, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Грищенком Ю.В. [INFO] у с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області чоловік позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини будинку адресою [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач 26.01.2017 звернулася до Станично-Луганської державної нотаріальної контори, де від державного нотаріуса Кондратьєва В.М. було отримано відмову в видачі свідоцтва на право власності на спадщину щодо будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , на підставі того, що нотаріусу не надано жодного оригіналу документів, які згідно законодавства України підтверджують право власності померлого на вищевказаний будинок та було рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з наведеним просила суд визнати за ними право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] Ѕ частини будинку адресою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 липня 2017 року [PERSON] помер [INFO] в с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області. Померлий [PERSON] був чоловіком позивача по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про кладення шлюбу серії [NUMBER] від 11 листопада 1992, виданого Жовтневим відділом ЗАГС м. Луганська Луганської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті одного з подружжя. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини будинку адресою [ADDRESS] . Згідно витягу з технічної документації, а саме: копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду №5/897 від 23.02.1999, виданого комунальним підприємством «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зазначені [PERSON] - Ѕ частки та [PERSON] - Ѕ частки. Довідкою, виданою комунальним підприємством «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно матеріалів інвентаризації від 23 лютого 1999 року складається з 3-х житлових кімнат площею 34,0 кв.м., загальна площа будинку складає 65,6 кв.м., будинок зареєстрований в реєстровій книзі за реєстровим номером 5/897 на право власності станом на 01.01.2013 року за [PERSON] - Ѕ частки та [PERSON] - Ѕ частки на підставі договору дарування житлового будинку АВО № 368386, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Грищенком Ю.В. від 29 грудня 2000 року № 2597. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1261 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. До правовстановлюючих документів зокрема відносить договір купівлі-продажу майна. Із роз`яснення державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєва В.М. №71/01-16 від 26.01.2018 вбачається, що позивач зверталася до нотаріальної контори з питань оформлення спадкової права після смерті [PERSON] , але їй було роз`яснено, що неможливо визначити наявність спадкового майна оскільки нотаріусу не надано жодного оригіналу документів, які згідно законодавства України підтверджують право власності померлого на вищевказаний будинок та було рекомендовано звернутися до суду. З копії повідомлення Луганського обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 28.02.2018 №234/01-20, наданого у відповідь на звернення позивача [PERSON] , вбачається, що архівний фонд та всі справи до 10 березня 2015 року включно в тому числі договір дарування житлового будинку АВО № 368386, посвідчений приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Грищенком Ю.В. від 29 грудня 2000 року № 2597 на ім`я [PERSON] та [PERSON] , знаходиться в м. Луганську на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна органам влади України, з причин чого неможливо надати дублікат цього договору. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved