Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики у розмірі 14250 дол. США. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що 13.11.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно з якою позивачка передала [PERSON] позику у розмірі 9500,00 доларів США із терміном повернення до 21.11.2015 року та позику у сумі 5000,00 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 30.12.2015 року. 08.12.2015 року відповідач сплатив позивачці лише 250,00 доларів США на погашення боргу, а зобовязання стосовно залишку суми до теперішнього часу відповідач не виконав, гроші не повернув. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник, який діє на підставі довіреності, [PERSON] зявилися, заявлені у позові вимоги підтримали, просихали суд задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до оригіналу розписки наданого позивачкою у судовому засіданні, 13.11.2015 року [PERSON]В отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 9500,00 доларів США із терміном повернення до 21.11.2015 року та позику у сумі 5000,00 доларів США, які відповідач зобовязався повернути до 30.12.2015 року. /а.с.5/ 08.12.2015 року відповідач сплатив позивачці 250,00 доларів США на погашення боргу, у відповідності до росписки від 08.12.2015 року. /а.с.6/ Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Тому суд,

Outcome: approved