Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] у м. Єнакієве м. Юнокомунаровськ Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України. В обґрунтування заяви вказувала, що [PERSON] постійно проживав у м. Юнокомунаровськ, де й помер від загального захворювання, про що органом державної реєстрації актів цивільного стану Донецької Народної Республіки було видано свідоцтво про смерть. Але, оскільки свідоцтво про смерть останнього видано на тимчасово окупованій території України, тому у Полонському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану їй відмовлено у видачі свідоцтва про смерть чоловіка. В судове зсідання [PERSON] не з`явилася, у своїй заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON], [INFO], який є чоловіком заявниці, помер [INFO] у м. Єнакієве м. Юнокомунаровськ Донецької області, де він народився та проживав. Разом з тим, як вбачається з даних довідки від 03 серпня 2016 року, виданої управлінням соціального захисту населення Полонської райдержадміністрації, [PERSON] був зареєстрований у [ADDRESS], але фактично проживав у [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Про смерть [PERSON] свідчать дані: довідки про причини смерті (до форми № 106/у № 293) від 15 березня 2017 року, виданої Республіканським бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки, де вказано, що останній помер у віці 79 років та причина смерті: «Атеросклеротичний кардіосклероз»; свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15 березня 2017 року Єнакієвським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. 11 квітня 2017 року відділом дРАЦС заявниці відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], так як для посвідчення його смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд враховує, що місто Єнакієве Донецької області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України і у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявницю можливості зареєструвати факт смерті свого чоловіка у встановленому законом порядку. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян, та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має і право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст.14 цього Кодексу рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявниця, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Outcome: approved