Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до УПФУ в м. Дзержинську про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. В обґрунтування вказаного позову зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Усією родиною вони проживали в житловому будинку за адресою: м. Дзержинськ, вул. Степова, 20, який належить її чоловікову на праві приватної власності. Їх сімя жила за рахунок того, що чоловік працював забійником на ВП «Шахта імені [PERSON]» ДП «Дзержинськвугілля», а вона займалася домашніми справами та доглядала за дітьми. 21.07.2014 року, приблизно о 13.00 годині, [PERSON] виїхав з будинку не велосипеді та додому більше не повертався, на свою робочу зміну на шахті 22.07.2014 року не вийшов, з того дня на зв'язок жодного разу не виходив. Усі його документи, у тому числі паспорт громадянина України, військовий квиток, особисті речі, предмети гардероба та гігієни залишилися вдома. Того ж дня, за фактом зникнення чоловіка його матір [PERSON] звернулася із відповідною заявою до Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області. За даним фактом слідчим відділом Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014050220001176 від 22.07.2014 р. за ч. 1 ст. 115 КК України (додаткова кваліфікація: зникнення безвісті). Про розшук [PERSON] Дзержинський МВ ГУМВС України в Донецькій області орієнтував усі підрозділи правоохоронних органів системи МВС України внутрішньою системою звязку, при цьому надавши відповідні дані про його особу та прикмети. З цього приводу Сектором кримінального розшуку Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області заведено оперативно-розшукову справу «Розшук». На протязі вже пятнадцяти місяців розслідування кримінального провадження, правоохоронні органи так і не змогли встановити місцезнаходження її чоловіка [PERSON] До теперішнього часу за офіційними даними МВС України [PERSON] продовжує знаходитися в розшуку, як особа, зникла безвісті в зоні проведення антитерористичної операції (база розшуку). Не дали позитивних результатів у його розшуку ні орієнтировки з його прикметами, розіслані до усіх правоохоронних органів України, ні запити до: Державної прикордонної служби України, Міжвідомчого центру допомоги громадянам у питаннях звільнення полонених, заручників та віднайдення зниклих безвісті осіб при Службі безпеці України, запити до Управлінь та слідчих відділів Служби безпеки України в Полтавській, Харківській областях, а також міста Києва та Київської області. Крім цього, під час досудового розслідування кримінального провадження були допитані чисельні свідки, відібрані ДНК - профілі, перевірені можливі телефонні зєднання абонента мобільного звязку [PERSON] після його зникнення, але всі ці слідчо-розшукові дії до теперішнього часу не дали жодних позитивних результатів. Також, з дня зникнення її чоловіка, тобто з 21.07.2014 року, він жодного разу не зявлявся за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, не зявлявся у рідних, близьких та знайомих, нікому не дзвонив, не виходив на роботу у ВП «Шахта імені [PERSON]», що стало підставою для його звільнення з роботи за прогули. У свою чергу, вона також самостійно шукала чоловіка, шляхом особистого звернення до представництва Міжнародного Червоного Хреста в Україні, представників ОБСЄ в Україні, Центру обміну полоненими імені [PERSON], через гарячі лінії МВС України, СБУ України, та через різні соціальні мережі, де розміщувала інформацію про його зникнення та розшук. До пошуків її чоловіка [PERSON] підключилися не тільки їх родичі, знайомі та друзі, але й багато інших людей, які були небайдужі до чужого горя. Однак і ці заходи не дали позитивного результату. Окрім цього, матір [PERSON] [PERSON] особисто їздила на окуповану територію Донецької та Луганської області, яка контролюється представниками так званої «ДНР» та «ЛНР», де також просила допомоги у встановленні місцезнаходження її сина [PERSON]. Однак ці заходи також не дали позитивних результатів. На сьогоднішній день вже більше одного року немає ніяких відомостей про [PERSON], в місці свого постійного проживання та реєстрації він не проживає, а місце його знаходження вже більше року невідомо, що підтверджується наданими нею письмовими доказами. З огляду на викладене, вважає, що за таких обставин у суду є правові та фактичні підстави для визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім з дати його зникнення, тобто з 21.07.2014 року. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, зазначив, що є всі обґрунтовані підстави для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Зазначив, що рішення про визнання [PERSON] безвісно відсутнім дасть право на звернення позивачки до УПФУ для оформлення їх дітям пенсії по втраті годувальника. Також, уточнив позовні вимоги, просив визнати [PERSON] безвісно відсутнім з 22.07.2014 року, тобто з дня його звільнення з роботи. Представник відповідача проти позову не заперечує, зазначив, що згідно представлених позивачкою копії трудової книжки, копію наказу про звільнення і табелю виходів [PERSON], останнім днем його роботи є 21.07.2014 року, тому вважає за доцільне визнати його безвісно відсутнім з 22.07.2014 року, щоб в подальшому спростити призначення позивачці пенсії дітям по втраті годувальника. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є матірю [PERSON] Останній проживав за адресою : [INFO] разом з дружиною і їх двома дітьми. [PERSON] працював на шахті ім. Дзержинського. 20.07.2014 року він прийшов додому десь о 23-00 год. з другої зміни. Вона знаходилася у них дома і залишилася там переночувати. Дружина [PERSON] була разом з дітьми у м. Харкові. 21.07.2014 року у [PERSON] був вихідний. В цей день вранці вона пішла до себе додому, а він залишився дома сам. Пізніше цього ж дня десь о 12-00 год. їй подзвонила невістка [PERSON] і сказала, що [PERSON] не відповідає за телефоном і попросила її сходити до них додому. Коли вона туди прийшла, вона побачила, що у дворі не було велосипеда, [PERSON] дома не було. Цього ж дня вона ходила шукати свого сина до лікарні, моргу, в міліцію. 22.07.2014 року в міліції вона написала заяву про його зникнення. У пошуках [PERSON] вона виїжджала на тимчасово окуповану територію м. Горлівки і м. Донецька. Її невістка [PERSON] зверталася в різні інстанції щодо пошуку чоловіка. До теперішнього час ніякої інформації про місцезнаходження [PERSON] немає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. В суді встановлено, що дійсно [PERSON] не проживає за останнім відомим місцем постійного проживання за адресою [INFO] з 22.07.2014 року по теперішній час і з цього часу в місці його постійного проживання немає відомостей про місце його перебування. Так, за фактом зникнення [PERSON] слідчим відділом Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014050220001176 від 22.07.2014 р. за ч. 1 ст. 115 КК України (додаткова кваліфікація: зникнення безвісті). (а.с. 18-21). З акту вуличного комітету вбачається, що [PERSON] проживав за адресою : [INFO], 21.07.2014 року виїхав на велосипеді з дому і з цього часу за вказаною адресою не проживає, місце його знаходження невідоме. (а.с. 22). Згідно копії трудової книжки [PERSON], табеля обліку робочого часу, витягу з наказу від 22.08.2014 року, [PERSON] був звільнений з ВП «Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» з 22.07.2014 року на підстав ст. 40 ч.4 КзпП України за прогули. (а.с. 23-25) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved