Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів із [PERSON] посилаючись на те, що 16 жовтня 2019 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб, від котрого у них народився син [PERSON] , [INFO] ; спільне життя у них на склалося, а тому з березня 2021 року позивач із сином проживають окремо; дитина повністю перебуває на її утриманні, вона самостійно займається вихованням сина та здійснює всі необхідні витрати, відповідач не надає належної та необхідної матеріальної допомоги, хоча має в тому зобов`язання і можливість; вважає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє сплачувати аліменти;крім того позивач не працює, так як здійснює догляд за малолітнім сином, а тому просить присудити до стягнення в судовому порядку аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача щомісячно і до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; а також 2000грн. щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Представник позивача у судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила за судовим рішенням присудити стягувати із відповідача в користь її довірительки [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно та на утримання дружини в сумі 1500грн. щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Стороною відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково, проте у судовому засіданні безпосередньо відповідач та його представник-адвокат не заперечили проти уточнених позовних вимог та визнали можливість присудження стягнення аліментів із [PERSON] в користь [PERSON] в розмірі ј частини від всіх видів доходів щомісячно на утримання сина [PERSON] та 1500грн. щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Стосовно викладених у позові обставин сторона відповідача заперечила наведені факти [PERSON] про неналежне виконання батьком обов`язків з утримання чи участі у вихованні сина, оскільки дійсно [PERSON] на противагу цьому шукає можливостей зустрічей із сином, робить подарунки, а також із позивачем пробує досягти компромісу з цього питання. Вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом роз`яснено сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 жовтня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ; від цього шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За законодавством України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. Відповідач [PERSON] офіційно працює, тому аліменти слід присудити у частці від його заробітку (доходу) згідно ст. 183 СК України. Зазначеною нормою Закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аналізуючи зібрані докази, пояснення сторін, в тому числі визнання відповідачем позову, враховуючи інтереси дитини, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, те, що дитина, яка на даний час не досягла трирічного віку, проживає з матір`ю, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти із [PERSON] в користь [PERSON] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття з часу пред`явлення такого позову, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання дружини в розмірі 1500грн. щомісячно; при цьому роз`яснивши, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів; що [PERSON] вправі звернутись із окремим позовом про участь батька у додаткових витратах на дитину. Оскільки як установлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; позивач звернулася до суду із таким спором, бо іншого порядку отримання такого права немає і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі документальних доказів, а тому такий позов слід задовольнити.

Outcome: approved