Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд розірвати шлюб між ними, укладений 09 серпня 1980 року та зареєстрований Тузловською Сільською радою Татарбунарського району Одеської області, актовий запис № 213. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву, згідно якої просила суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судовому засіданні з позовом не погодився, просив суд надати строк для примирення, не розривати шлюб та пояснив наступне. Вони з відповідачкою вже дуже тривалий час проживають окремо, оскільки позивачка проживає та працює в Італії, звідки висилає йому грошові кошти. Також пояснив, що вона повинна у грудні місяці приїхати до України, і він буде намагатись переконати її не розривати шлюб. На запитання суду відповів, що вони з позивачкою мають повнолітнього сина, який проживає окремо у м. Одеса. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 1980 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Тузловською Сільською радою Татарбунарського району Одеської області, актовий запис № 26, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, обставини, викладені у позовні заяві, суд приходить до висновку, що подружні відносини сторонами втрачені, сторони не проживають разом вже тривалий час, не ведуть спільне господарство, неповнолітніх дітей у них не має, крім того, позивачка тривалий час проживає та працює в Італії. Таким чином, навіть надання стонам строку на примирення не дасть позитивних результатів, оскільки між сторонами вже багато років відсутні будь-які відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України в постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК (п.3). З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved