Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ВДВС Фастівського МРУЮ про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов [PERSON] задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.07.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. На підставі вказаного рішення Відділом ДВС Фастівського МРУЮ 29 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження стосовно примусового виконання даного рішення. Також, зазначила, що зобовязання зі сплати аліментів відповідачем не виконується, а тому просить задовольнити позов та стягнути з відповідача на її користь суму пені за прострочення сплати аліментів, за період з 01.03.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 3137,27 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та суду пояснив, що прийняті рішення судів про стягнення з нього аліментів та пені за прострочення сплати аліментів є незаконними та такими, що порушують його права. Всім відомо, що дитина проживала і на даний час проживає з ним. Він утримує її, а тому які аліменти він повинен сплачувати позивачці. Вважає позов безпідставним та необгрунтованим. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року задоволено позовні вимоги в цивільній справі за позовної заяви [PERSON] до [PERSON], третя особа: ВДВС Фастівського МРУЮ, про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та яким було стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.07.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. З набранням вказаного рішення законної сили, 29 липня 2014 року ВДВС Фастівського МРУЮ відкрито виконавче провадження ВП №44196381, стосовно примусового виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року. Відповідно до Довідки-розрахунка №03-3-22/10357-6 від 02.09.2016 року Відділу Державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції станом на 02.09.2016 року заборгованість по аліментах становить 37616,58 грн. Як вбачається із розрахунку пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON], наданої позивачем, за період з 01.03.2016 року по 31.12.2016 року відповідно до довідки ВДВС Фастівського МРУЮ № 03.3-22/10357-6 від 02.09.2016 року - загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з боку відповідача становить 3137,27 грн. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом наведеної норми права пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається на наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Виходячі із матеріалів справи, позивачка просила суд стягнути із відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2016 року по 31.12.2016 року, яка становить 3137,27 грн. Розрахунок зроблено відповідно до довідки ВДВС Фастівського МРУЮ за №03.3-22/10357-6 від 02.09.2016 року. Разом з тим, до клопотання про слухання справи у відсутність позивача, остання просила долучити до матеріалів справи копію довідки-розрахунку ВДВС Фастівського МРУЮ за №03.3-22/234-7 від 01.02.2017 року про стан заборгованності по аліментам. Як вбачається з наданої копії вказаної довідки сума нарахованих аліментів за період з 09.2016 року по 12.2016 рік, період за який стягується пеня, є більшою від суми з якої були здійсненні розрахунки позивачкою. Однак, позивач не ставить питання про збільшення позовних вимог, а тому, суд враховуючи норми ст.11 ЦПК України, відповідно до якої розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вирішує справу в межах заявлених поззивачем позовних вимог. Щодо заперечень відповідача про те, що він немає сплачувати аліменти так, як дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суд не бере їх до уваги зважаючи на те, що за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року вирішено питання про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким із відповідача присудженні періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. В ході розгляду даної справи обставини, які мали місце при призначенні аліментів до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, не змінились. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року у справі №381/1118/14-ц є чинним та відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України. Також, згідно рішення Фастівського міськрайонного суду від 18 грудня 2013 року визначено місце проживання дитини з матірю позивачем по справі. Вказане рішення є чинним. Невиконання даного рішення зі сторони відповідача не є обставиною, яка б звільняла відповідача від сплати аліментів. Будь-яких інших, належних доказів в огрунтування своїх заперечень щодо поважності причин, які б перешкоджали вчасній сплаті аліментів відповідачем суду не надано. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved