Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , посилаючись на те, що з березня 2000 року і по даний час вона проживає однією сім»єю без реєстрації з відповідачем за адресою [ADDRESS] , а 03.07.2003р. ними за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS]. Просить встановити факт її проживання однією сім»єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з березня 2000 року по вересень 2013 р. 10.06.2014 р. позивач збільшила свої вимоги і посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та на ЗУ «Про власність» , який був чинний на час виникнення правовідносин. Просить встановити факт її проживання однією сім»єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з березня 2000 року по вересень 2013 р. 11.09.2014 р. позивач збільшила позовні вимоги і просила визнати за нею право власності на автомобіль Сhevrolet Aveo д/н [NUMBER] 2005 р/в , на ? частину гаража в гаражному товаристві «Чайка» та ? частину вкладу , який перебуває на депозитному рахунку на ім.»я [PERSON] у ПАТ Банк «Фінанси та кредит». (а.с.79) 17.12.2014 р. позивач збільшила свої вимоги в зв'язку тим, що відповідач під час розгляду справи розпорядився автомобілем Сhevrolet Aveo д/н [NUMBER] 2005 р/в шляхом укладання договору дарування на користь свого сина [PERSON], посилаючись на те , що даний договір дарування укладений з метою приховування цього майна і просить визнати договір дарування автомобіля недійсним та визнати його спільною сумісною власністю. Рішенням Комсомольського міського суду від 17.12.20914 р. вимоги [PERSON] задоволено частково , встановлено факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004р. по вересень 2013р. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2015 р. справу повернуто до Комсомольського міського суду для ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухваленні рішення не було вирішено питання до стягнення на користь держави недоплаченого судового збору по всім позовним вимогам , які були предметом розгляду в суді та розподілу судових витрат. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала проти прийняття додаткового рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат та достягнення з неї на користь держави недотягнутих судових витрат. Представник відповідача [PERSON] просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат та достягнення з позивача на користь держави недоплаченого судового збору на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до вимог ст.220 ЦПК України є необхідність в ухваленні додаткового рішення у цій справі з приводу вирішення питання сплати судового збору та розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 4 вказаного Закону визначено, що за подання до суду позову немайнового характеру сплачується судовий збір за ставкою, що становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243 , 60 грн ) . Згідно п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах , які складається з кількох самостійних вимог визначається загальною сумою всіх вимог. Відповідні роз'яснення зазначені і у Постанові Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , тобто якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог . При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Згідно п.4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені нею документально підтверджені судові витрати у сумі 243 грн 60 коп , оскільки згідно із ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. При зверненні до суду з вимогою про визнання факту проживання однією сім»єю, яку задоволено, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судовий збір у сумі 1218 грн , тобто за кожну вимогу окремо, а саме : про визнання права власності на ? частину квартири в сумі 243 грн 60 коп; про визнання права власності на ? частину автомобіля в сумі 243 грн 60 коп; про визнання права власності на ? частину гаража в сумі 243 грн 60 коп; про визнання договору дарування автомобіля недійсним в сумі 243 грн 60 коп; визнання автомобіля спільною сумісною власністю в сумі 243 грн 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved