Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов мотивувала тим, що в липні 2009 року вона позичила [PERSON] кошти в сумі 10000 грн. В якості гарантії повернення боргу, [PERSON] була написана розписка, в якій зазначено про надання їй в розпорядження будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у випадку неповернення отриманих коштів. Вказаний будинок належав сестрі [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємці, які б прийняли спадщину після її смерті відсутні. [PERSON] помер [INFO] . З вересня 2009 року [PERSON] зареєстрована та проживає у спірному житловому будинку. Тобто, саме з цього часу вона відкрито володіє, користується та проживає у ньому, несе витрати на його утримання. Земельна ділянка під вказаним будинком була надана у власність [PERSON] . Нею [PERSON] теж починаючи з вересня 2009 року відкрито володіє та використовує. У зв`язку з цим, позивач просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04.02.2021 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою судом за клопотанням позивача витребувано від приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долі Тетяни Іванівни спадкову справу № 24/2015, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, її представник адвокат Солоненко Б.М. подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності та відсутності позивача (а.с. 61). Відповідач копію ухвали від 04.02.2021 та доданих до неї матеріалів отримав 05.02.2021, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд\~справи у\~його відсутності,\~позов визнав\~у повному\~обсязі(а.с. 58-59). Треті особи [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, направивши суду заяви в яких позов визнали повністю, справу просили слухати у їх відсутності (а.с. 68,69). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , - знаходиться будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується копією відповідного технічного паспорту виготовленого на вказане нерухоме майно (а.с. 32-37). З довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 25 від 15.01.2020 слідує, що право власності на даний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Вербовецької сільською радою 08.02.1991 та зареєстровано в Могилів-Подільському МБТІ 08.02.1991 за №60 в книзі № 1 (а.с. 39). [INFO] в с. Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 14). При житті, 10 січня 1995 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, на що матиме право, заповіла [PERSON] . Заповіт чинний (а.с. 15, 17). З довідки Вербовецької сільської ради № 401 від 18.08.2020 слідує, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 63227128 від 20.01.2021 (а.с. 18). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України в редакції чинній на час відкриття спадщини [INFO] ). Отже, суд вважає доведеним, що після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці, які б у встановленому законом порядку прийняли спадщину, в тому числі, і будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1283 ЦК України (в редакції чинній станом на 26.02.2009), у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Разом з тим, доказів про те, що спірний будинок визнавався у встановленому законом порядку відумерлим майном суду надано не було. Натомість, відповідач подав суду заяву про визнання позовних вимог позивача (а.с. 59). Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що починаючи з 26.02.2009 у вказаного будинку був відсутній власник. Земельна ділянка для обслуговування спірного будинку, до смерті [PERSON] , теж належала останній на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 06.06.1998 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (а.с. 30). Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Пленум ВССУ у п. 9 своєї Постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З матеріалів справи судом встановлено, що спірний житловий будинок може бути об`єктом набувальної давності, оскільки є нерухомим майном. При встановленні ознаки добросовісності володіння даним будинком позивачем суд виходить з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність має враховуватись добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Суд вважає доведеним, що позивач володіла житловим будинком добросовісно оскільки, як вбачається із відмітки у паспорті про реєстрацію, держава в особі уповноважених органів зареєструвала [PERSON] у ньому 08.09.2009, тобто уже після смерті власника (а.с. 10-11). При цьому, діючий на той час орган місцевого самоврядування на території якого знаходився вказаний будинок Вербовецька сільська рада Мурованокуриловецького району Вінницької області, теж у повній мірі був обізнаний та не заперечував щодо реєстрації позивача у спірному будинку, що підтверджується виписками із погосподарських книг за 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020 роки (а.с. 26-28). Таким чином, позивач володіла будинком добросовісно, оскільки протягом усього часу держава в особі уповноважених органів, а також орган місцевого самоврядування в особі Вербовецької сільської ради, не вчиняли жодних дій щодо перешкоджанню позивачу користуватися ним. Відповідач позов визнав повністю та обставину добросовісності, в даному випадку, жодним чином не оспорював. Що ж до наданої [PERSON] розписки від 01.07.2009 (а.с. 13) та посилання на неї у позовній заяві, то суд виходить з того, що вказана розписка у повній мірі доводить відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності, що є обов`язковою умовою для набуття права власності за набувальною давністю. Наявність же заповіту вчиненого [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 15) підтверджує те, що [PERSON] зважаючи на те, що її було зареєстровано у спірному будинку, добросовісно вважала, що [PERSON] володіє підставою для розпорядження спадковим майном, однак, оскільки той у встановлений законом строк спадщини після смерті [PERSON] не прийняв, то у нього, відповідно, зазначених повноважень так і не виникло. За час проживання у спірному будинку, [PERSON] несла витрати по його утриманню, що підтверджується договором про виконання робіт № 382-13 від 15.07.2013 (а.с. 44), рахунками за оплату електроенергії (а.с. 45-48). Отже, суд вважає доведеним, що [PERSON] з 08.09.2009 володіла житловим будинком та господарськими спорудами відкрито, тобто очевидно для всіх інших осіб, при цьому володілець ставилася до цього майна як до власного (експлуатувала, вживала необхідних заходів для утримання будинку та будівель в належному стані). Як уже зазначалося, спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має, що підтверджує обставину відсутності інших осіб, які б претендували на спірне майно. Таким чином, позивачем у повній мірі доведені усі обставини, які мають значення для справи і які в сукупності є підставою для задоволення даного позову. Враховуючи викладене, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати за набувальною давністю право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 908 грн (а.с. 52). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем чи третіми особами при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved