Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що 01.04.2014 року вона уклала з [PERSON] договір позики, відповідно до якого передала йому кошти у сумі 6700 грн., а [PERSON] зобов'язався у строк до 05.04.2014 року повернути борг. Підтвердженням договору є письмова розписка про позику грошей. Відповідачем було порушено умови та строки виконання договору. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за період прострочення з 06.04.2014 по 17.05.2015 за договором позики від 01.04.2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 11135,40 грн., пеню 13601 грн. та 3% річних 223,57 грн. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2018 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за період прострочення 12294,50 грн. пені, суму індексу інфляції у розмірі 794,62 грн., та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 312,28 грн та 369,30\~грн судових витрат. На день звернення до суду [PERSON] заборгованість не сплатив. Договором позики від 01.04.2014 передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,5% пені за кожен день прострочення сплати. Оскільки рішеннями Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 року та 21.03.2018 охоплено період нарахування та стягнуто пеню 3% річних та індекс інфляції з 06.04.2014 по 05.12.201 року, а борг відповідач не повернув, просить стягнути 3% річних та індекс інфляції за період з 06.12.2016 року по сьогоднішній день та судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що не брав у [PERSON] грошові кошти у борг, розписку написав під тиском. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 01.04.2014 [PERSON] відповідно до договору позики отримав від [PERSON] у борг 6700 грн та зобов'язався повернути вказану суму до 05.04.2014 року, що підтверджується даними копії письмової розписки від 01.04.2014 року та рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015, відповідно до якого на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 06.04.2014 по 17.05.2015 у сумі 11135,40 грн, пеню 13601 грн та 3% річних 223,57 грн . Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2018 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за період прострочення 12294,50 грн пені, суму індексу інфляції у розмірі 794,62 грн, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 312,28 грн та 369,30\~грн судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки обставина укладення договору позики між сторонами встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, то дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними правовими нормами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобовязання, та не виконує рішення судів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають умовам договору та положенням закону, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути: 1) за договором позики від 01.04.2014 року: - пеню 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення 12261,00 грн. (6700,00 грн. (сума боргу) * 0,5% * 366 дні); - збитки від інфляції 907,85 грн. (6700,00 грн. * 113,55% (сукупний індекс інфляції за період прострочення) 6700,00 грн.); - 3% річних 204,30 грн. (6700,00 грн. * 3% /365 дні * 371). Одночасно слід зазначити, що суд не приймає заперечення відповідача про те, що позику він не брав, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних заперечень відповідач не надав, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 640 гривень судового збору. На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 256, 258, 261, 526, 527, 530, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved