Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири, що знаходиться по [ADDRESS], а в листопаді 2015 року між нею та відповідачем, який діяв в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], було укладено договір найму житлового приміщення строком до 01 січня 2016 року. Вказує, що станом на лютий 2017 року в її квартирі зареєстрований відповідач та його малолітній син [PERSON] На її прохання знятися з реєстрації місця проживання відповідач погодився, однак заперечує щодо зняття з реєстрації сина. Вважає, що є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS], оскільки останній не проживає за вказаною адресою понад один рік. З огляду на наведене, враховуючи, що вона є власником житла, наявності факту відсутності протягом встановлених строків зареєстрованої особи, просить усунути їй перешкоди, створені у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав в ньому зазначених, додатково суду пояснив, що згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно довідки ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 27 березня 2017 року відповідач [PERSON] з 20 січня 2017 року утримується в Луцьком слідчому ізоляторі. Своєю заявою від 27 березня 2017 року суду пояснив, що між ним та позивачем, яка є власником спірного житла, було досягнуто згоди стосовно набуття права на тимчасове користування квартирою. Вказує, що він добровільно зобов'язується знятися з реєстрації, однак сина знімати з реєстрації місця проживання він не бажає. Крім того, зазначив, що малолітній [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з лютого 2016 року в зв'язку з розірванням шлюбу між ним та [PERSON]. Просив розгляд справи здійснювати без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі за необґрунтованістю. Представник третьої особи [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначивши, що квартира по [ADDRESS] була придбана на час перебування його довірительки шлюбі з [PERSON] за їхні спільні кошти. З метою уникнення в майбутньому звернення стягнення чи конфіскації на вказану квартиру, ними було прийнято рішення про оформлення договору купівлі-продажу житла на матір [PERSON] Остання була лише формальним власником даної квартири. З часу придбання квартири, за адресою [ADDRESS], в ній фактично проживали сім'єю його довірителька з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] Вказує, що [PERSON] з дитиною перестали проживати у вказаній квартирі з 26 травня 2016 року, оскільки не змогли потрапити в житло через агресивну та конфліктну поведінку [PERSON] З того часу [PERSON] з дитиною не мають доступу до спірного житла через протиправну поведінку позивача та інших осіб, що унеможливлює користування цим житлом. Враховуючи малолітній вік [PERSON] та поважність причин відсутності за місцем реєстрації просить в позові відмовити. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, заявою від 20 квітня 2017 року просив справу розглядати без участі представника служби у справах дітей, позовні вимоги не визнає. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем О.А, зареєстровано в реєстрі за №1131 (а.с.71), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24402553 від 17 липня 2014 року (а.с.72). З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с.16-20). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування своєю власністю. Крім того, статтею 29 ЦК України встановлено, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визначається власником жилого приміщення. Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] фактично проживає зі своєю матір'ю, - [PERSON], за місцем реєстрації останньої. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно довідки №12 від 20 лютого 2017 року Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області при проведенні акту перевірки в господарстві в [ADDRESS] комісією було встановлено, що за вищевказаною адресою малолітня дитина [PERSON] не проживає протягом останнього року зі слів опитаних сусідів (а.с.19). Враховуючи, що малолітній [PERSON] не проживає у спірній квартирі, не є членом сім'ї власника жилого приміщення, а також те, що його законними представниками не доведено належними та допустимими доказами чинення йому перешкод в користуванні житлом, а саме: підтвердження факту намагання вселитися до спірної квартири протягом означеного періоду, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Суд бере до уваги покази свідка [PERSON], оскільки надані ним пояснення не містили інформації, що стосується предмету спору. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved