Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Кордонської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності мені належить 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Кордон, вул. Шкільна, буд. № 10, Лиманського району, Одеської області. В належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку значиться зареєстрованою, але не проживає її сестра - [PERSON], яка добровільно, з власної ініціативи не стала проживати у даному будинку. Останнім часом сторони не підтримують стосунків і не спілкуються. Відповідачка зареєстрована в належному позивачу житловому як член сімї, але не проживає понад встановлений законом строк, без поважних причин, починаючи з 2007 року. Відповідачка не сплачує комунальні послуги за користування житлом, не несе витрати по утриманню житловим приміщенням. Реєстрація відповідачки в належному позивачу житловому будинку порушує її право власності, чинить їй перешкоди в розпорядженні на свій розсуд нерухомим майном. Вирішити з відповідачкою виниклий спір мирним шляхом не представляється можливим, оскільки вона у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації з належного позивачу житлового приміщення. При таких обставинах, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судові засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце проведення яких була сповіщено своєчасно, належним чином, однак надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.30). В судові засідання відповідач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце проведення яких був сповіщений своєчасно, належним чином, відповідні повідомлення про виклик відповідача двічі були розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.24, 31). Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило. Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Кордонської сільської ради Лиманського району Одеської області, до суду не зявився, однак від голови Кордонської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують. (а.с.27) У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що на праві приватної власності [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область Лиманський район с. Кордон, вул. Шкільна, буд. № 10, що підтверджується договором від 04.02.1992р., технічною документацією та довідкою Кордонської сільської ради Лиманського району Одеської області №73 від 26.03.2018р. (а.с.6, 7-14, 15). Згідно довідки виписки з домової книги про склад сімї та прописку, видану Кордонською сільською радою Лиманського району Одеської області, в житловому будинку №10 по вул.Шкільна с.Кордон Лиманського району Одеської області зареєстровано 4 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але постійно мешкає 2 особи (а.с.16). З акту Кордонської сільської ради Лиманського района Одеської області №4 від 23.03.2018р. вбачається, що [PERSON] за адресою: вул.Шкільна, 10 с.Кордон Лиманського району Одеської області, починаючи з 2007 року фактично не проживає (а.с.17). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Статтею7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на те, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Позивачем доведено, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює об'єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved