Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати право власності на частку спільно нажитого майна подружжя за час перебування у шлюбі. Свої вимоги мотивує тим, що 06.02.2003 року між сторонами по справі відділом реєстрації актів громадянського стану Брянківського міського управління юстиції Луганської області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 21. На даний час шлюбні стосунки припинені, шлюб розірвано 29.08.2008 року. В період шлюбу за час спільного проживання позивач з відповідачем за спільні грошові кошти в інтересах сім'ї придбали нежитлову будівлю клубу в с. Жуківщина по вулиці Гагаріна, 6-а, Козелецького району Чернігівської області, яку на підставі договору купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу за № 1655 від 12.05.2005 року, було зареєстроване КП Ніжинське МБТІ на відповідача, як на власника. В подальшому на підставі рішення дванадцятої сесії V скликання Бірківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,2000 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: с. Жуківщина, вул. Гагаріна, 6-а, Козелецького району Чернігівської області, на якій розташована придбана нежитлова будівля та на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 250 від 14.07.2007 року отримав у власність земельну ділянку площею 0,7527 га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за на території Бірківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. У судове засідання позивач не зявилася, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Судові витрати просить стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв та клопотань від нього не надходило. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. 06 лютого 2003 року між сторонами по справі відділом реєстрації актів громадянського стану Брянківського міського управління юстиції Луганської області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 21, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 056180, виданого повторно 06.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції у Чернігівській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 29 серпня 2008 року. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу за № 1655 від 12.05.2005 року, [PERSON] купив нежитлову будівлю клубу загальною площею 207,7 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Жуківщина, вул. Гагаріна, 6 а Козелецького району Чернігівської області. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, нежитлова будівля клуб, що знаходиться за адресою: с. Жуківщина, вул. Гагаріна, 6 а Козелецького району Чернігівської області, 06.09.2005 року зареєстрована Ніжинським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу р. № 1655 від 12.05.2005 року. Власником є [PERSON]. 17 липня 2008 року на імя [PERSON] на підставі рішення дванадцятої сесії V скликання Бірківської сільської ради від 30.05.2008 року, було видано державний акт серії ЯЖ № 370600 на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, розташовану за адресою: с. Жуківщина, вул. Гагаріна, буд. 6 а Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 17 липня 2008 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 250 від 14.07.2008 року, було видано державний акт серії ЯЖ № 370601 на право власності на земельну ділянку площею 0,7527 га, розташовану на території Бірківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78 ЦПК України ), і це є її процесуальним обов'язком (статті 12, 81 ЦПК України ). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням вимог діючого законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що нежитлова будівля клуб, що знаходиться за адресою: с. Жуківщина, вул. Гагаріна, 6 а Козелецького району Чернігівської області, а також земельні ділянки були придбані сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю. Тому, виходячи з вимог ч. 1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частку спільно нажитого майна подружжя за час перебування у шлюбі підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтвердженні судові витрати у розмірі 837,00 грн. судового збору.

Outcome: approved