Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 18.02.2015 року близько 15 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшла на територію домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , де вчинила із нею сварку з приводу корови, яка перебувала у сараї вказаного домоволодіння. Під час сварки [PERSON] , умисно завдала їй два удари металевим ломом в праву лобно тім`яну область голови, чим спричинила тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, забито-рваної рани в правій лобово-тімяній області, яке є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05.09.2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.\~125\~КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, стягнені витрати на лікування, матеріальна шкода у розмірі 6838 грн. 00 коп. та моральна шкода у розмірі 12000 грн. 00 коп. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.07.2018 року вищевказаний вирок скасовано, кримінальне провадження щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яку вона витратила на лікування у розмірі 10555 грн. 72 коп., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належними чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надала. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення 1000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди на користь [PERSON] . В задоволенні іншої частини позовних вимог, просили відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Під час судового розгляду встановлено, що згідно вироку Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05.09.2017 року, 18.02.2015 року близько 15 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшла на територію домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , де вчинила сварку з господаркою даного домоволодіння [PERSON] з приводу корови, яка перебувала у сараї вказаного домоволодіння. Під час сварки [PERSON] умисно завдала два удари металевим ломом в праву лобно тім`яну область голови [PERSON] , чим спричинила потерпілій тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, забито-рваної рани в правій лобово-тімяній області, яке є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.\~125\~КК України та їй призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, стягнено витрати на лікування, матеріальна шкода у розмірі 6838 грн. 00 коп. та моральна шкода у розмірі 12000 грн. 00 коп. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.07.2018 року вищевказаний вирок скасовано, кримінальне провадження щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Так, згідно з ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Отже, за змістом наведених норм права звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та за умов, передбачених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Отже, ухвала Харківського апеляційного суду від 10.07.2018 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим закрито вказане кримінальне провадження, цілком підтверджує факт вчинення [PERSON] цього кримінального правопорушення, потерпілою у якому є [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень 18.02.2015 року, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Вовчанська ЦРЛ» в період з 18.02.2015 року по 19.02.2015 року (діагноз: Струс головного мозку); 19.02.2015 року зверталась до КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 18»; перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ ОЗ «ОКЛ ЦЕМД та МК» в період з 19.02.2015 року по 06.03.2015 року (діагноз: гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (18.02.2015 року)); перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ ОЗ «ОКЛ ЦЕМД та МК» в період з 16.11.2015 року по 25.11.2015 року (діагноз: наслідки черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (18.02.2015 року), під час яких проходила обстеження, отримувала призначене лікування (а.с. 11-28). Згідно розрахункових квитанцій фармацевтичних закладів (а.с. 109-115), на придбання призначених потерпілій медичних препаратів та допоміжних медичних засобів вона витратила 10428 грн. 00 коп., що і складає майнову шкоду. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10428 грн. 00 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007 року). Внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачці завдано моральної шкоди, яка виразилася у відчутті нею фізичного болю при заподіянні легких тілесних ушкоджень, необхідності відновлювати попередній стан здоров`я, що свідчить про наявність підстав, передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України, а тому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру дій відповідача [PERSON] , яка завдала шкоду здоров`ю [PERSON] умисно. Приймаючи до уваги зазначене, розмір компенсації моральної шкоди призначається судом в 10000 грн. 00 коп. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач була звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути з відповідача у дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial