Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 лютого 1996 року у Скориківській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час перебування у шлюбі в них народилося четверо дітей, одна дочка досягла повноліття. Спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутність взаєморозуміння, поваги. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Переконана, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить терміну на примирення не надавати, шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить терміну для примирення не надавати, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажає, діти залишаються проживати з нею. Відповідач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги, з наступних підстав: Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 01 серпня 2000 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 17 лютого 1996 року Скориківською сільською радою Підволочиського району, актовий запис №1, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Під час перебування у шлюбі в сторін народилося четверо дітей, троє з них неповнолітні: [PERSON], 2012 р.н., [PERSON], 2002 р.н., [PERSON], 2003 р.н., що стверджується свідоцтвами про народження відповідно серії [NUMBER] від 01 серпня 2012 року, [NUMBER] від 08 лютого 2017 року, [NUMBER] від 04 квітня 2003 року, спору щодо виховання та утримання дітей між сторонами немає. Спільне подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі наведеного судом встановлено, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», в своїй заяві зазначила про бажання надалі іменуватися цим прізвищем. За вказаних обставин суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved