Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала під час розгляду справи, до [PERSON], третя особа: ПАТ «Укрсоцбанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання будинків обєктом спільної сумісної власності, визнання права власності на ? ідеальну частку будинків, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,\~ скасування державної реєстрації права власності на жилі будинки, зазначивши, що в червні 1986 р. вони з відповідачем стали проживати однією сімєю, тобто вступили в фактичні шлюбні відносини. 24.04.1987 р. у них народився син [PERSON]. Весь цей час вони проживали з відповідачем однією сімєю, вели спільне господарство, виховували сина, позивач вважає, що між ними існували сімейні відносини. В жовтні 2001 р. вони придбали жилий будинок № 54 по вул. Чорноволенко в с. Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області за договором купівлі-продажу, стороною якого був [PERSON] і свідоцтво про право власності він отримав тільки на себе. 14.05.2001 р. вони також придбали будинок 54-а по вул. Чорноволенко в с. Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області, розташований на земельній ділянці площею 551 кв.м, тому позивачка також вважає цей будинок спільною сумісною власністю. Позивачка вважає, що зазначені будинки набуті під час проживання сімєю з відповідачем, набуті за спільні кошти внаслідок спільної праці, а тому вони є спільною сумісною власністю. Крім того, [PERSON] в 2001 р. приватизував земельну ділянку по вул. Чорноволенко, 54 в с. Нижня Хортиця, та отримав державний акт, який на думку позивача підлягає автоматичному скасуванню. Після припинення спільного проживання відповідач запевнив позивачку, що відшкодує їй вартість 1/2 частки майна, про що свідчать надані ним розписки, але до теперішнього часу цього не зробив, у звязку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень в повному обсязі, посилаючись на придбання спірного майна в період незареєстрованого шлюбу, просив суд їх задовольнити повністю, зазначивши, що спірні будинки та земельна ділянка, на яких вони розташовані придбані під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] набуті за спільні кошти внаслідок спільної праці, тому підлягають визнанню спільною сумісною власністю та поділу, а державний акт на земельну ділянку підлягає скасуванню. Позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні своїх позовних вимог, обґрунтовуючи їх тим, що з 1986 р. вона проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу. В 1987р. в них народився син [PERSON] і вони вирішили придбати будинок, в якому в подальшому і проживали. На будинок гроші їй дала мама. Окрім того вони разом працювали, отримували спільний дохід і вели спільне господарство. Позивачка пояснила, що 31 грудня 2006 р. відповідач по справі [PERSON], пішов з сімї. Вона продовжувала проживати разом з сином в спірному будинку до 2009 року. В 2009 році вийшла заміж за іншого чоловіка, і після реєстрації нового шлюбу виїхала проживати до чоловіка. При цього, вони із відповідачем по справі домовились, що він продасть спірні будинки та після продажу відшкодує їй ? їх сукупної вартості. Про кредит, який брав відповідач, [PERSON] дізналася лише в 2014р., а до того часу їй нічого не було відомо. Вважає що будинки купувались за спільні кошти. Відповідач [PERSON] повністю визнав позов, дав пояснення, що вони з [PERSON] проживали разом однією сімєю з 1986р. по 2006 рік, розійшлись з позивачкою приблизно в 2007 році. Відповідач підтвердив, що вони вели спільне господарство, разом працювали і заробляли гроші. [PERSON] підтвердив і той факт, що [PERSON] приймала участь у купівлі будинків. На момент, коли [PERSON] брав кредит, тобто в 2007 році, він з позивачкою вже не жив і стосунків в них не було. Відповідач також пояснив, що коли він писав заяву і повідомляв ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що житловий будинок № 54, який в подальшому був переданий в іпотеку, не є обєктом спільної сумісної власності, - він не знав і навіть не здогадувався, що згідно із чинним на той момент законодавством, таке можливе. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. 01.03.2007 р. між [PERSON] та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» був укладений Договір кредиту № 07П035-К. Відповідно до умов цього договору [PERSON] отримав грошові кошти у суми 35\~000,00 дол. США, зі сплатою 13%. 01.03.2007 р. в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» укладений іпотечний договір № 07П035-І, предметом якого є житловий будинок, який знаходиться за адресою : Запорізька область, Запорізький район, вул. Чорноволенко 54 та земельна ділянка, загальною площею 0,20 га, що знаходиться за адресою: Запорізька область с. Нижня Хортиця, вул. Чорноволенко, буд.54. Крім того, перед укладенням договору, [PERSON] подав до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] заяву від 01.03.2007 р., якою повідомив, що на момент передачі в іпотеку будинку, а саме предмету іпотеки, в шлюбі не перебуває, однією сімєю з особами, з якими мав би право укласти шлюб не проживав та не проживає, вищевказаний житловий будинок та земельна ділянка не є обєктом спільної сумісної власності. Приватним нотаріусом перевірено та засвідчено заявлені обставини. Представник банку вважає, що набув іпотеку в якості забезпечення зобов'язання за кредитним договором в спосіб, передбачений законом. Крім того, представник зазначає, що посилання позивачки на ч. 1 ст. 74 СК України є недоречним, тому що, на час набуття [PERSON] прав власності на житлові будинки не існувало ще Сімейного кодексу України, відповідно до вимог якого, можна визнати спірне майно спільною сумісною власністю. Що стосується визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що належить [PERSON], то у позові не доведено жодного доказу на думку представника третьої особи, які би свідчили про наявність підстав для скасування зазначеного акту. Крім того, представник третьої особи [PERSON] просила суд застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Як встановлено в судовому засіданні, спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с Нижня Хортиця, вул. Чорноволенко 54 належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва на право власності на жилий будинок №158, виданого Розумівською сільською радою 30.10.2001 року, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №13321282 від 24.01.2007р. Спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с Нижня Хортиця, вул. Чорноволенко 54а, належить [PERSON] за договором купівлі-продажу від 14 травня 2001 року, зареєстрованим в реєстрі за №711, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Запорізької області [PERSON], що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 133221683 від 24.01.2007р. Тобто, на час придбання будинків діяв\~КпШС, яким не передбачено поділ майна між чоловіком та дружиною, які не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Сімейний кодекс України\~набув чинності лише 01 січня 2004 року, а тому не може застосовуватися до правовідносин, які виникли між сторонами до набуття ним чинності. Відповідно до Перехідних положень,\~Сімейний Кодекс України\~набрав чинності одночасно з набранням чинності\~ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року і зворотної сили не має. Згідно з ч.2\~ст.13 КпШС\~права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав та обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Виходячи з вищевикладеного, чинне на 14 травня 2001р. та 30 жовтня 2001 року законодавство не пов'язувало факт перебування у фактичних шлюбних стосунках чоловіка та жінки з виникненням права їх спільної сумісної власності на майно, такими підставами були: спільна праця або придбання за спільні кошти. Отже, посилання сторони позивача, як правову підставу своїх вимог на\~ст. 74 СК України\~- є помилковим. Суд,

Outcome: partial