Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд визнати недійсним договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений 26 травня 1997 року між нею та [PERSON], посвідчений 26 травня 1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. В обґрунтування позову позивачкою зазначається, що 26.05.1997 року, між нею та її донькою (відповідачкою) було укладено договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого вона є дарувальником, а відповідач - обдарованою. Нею, були вчинені всі передбачені законом зобов'язання, щодо передання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], але відповідач своїх зобов'язань не виконала, квартиру не прийняла, що підтверджується відсутністю реєстрації права власності відповідача на квартиру в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та відсутністю протягом більш 10 років за вказаною вище адресою. Отже, відповідачем право власності на квартиру набуто не було, жодних дій, які б свідчили про її бажання прийняти подарунок, не здійснено. Окрім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2012 року відповідач була позбавлена батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Позбавлення прав відбулося у зв'язку з тим, що відповідач зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, відмовляється піклуватися про дитину та покинула її повністю на її утриманні. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради № 119 від 18.05.2012 року її було призначено опікуном над малолітньою [PERSON], яка є її рідною онукою. У спірній квартирі на сьогоднішній момент зареєстровані та проживають вона та неповнолітня дитина - [PERSON], та іншого житла вони не мають. Відповідач у зазначеній квартирі не з'являється, фінансову підтримку не надає, не сплачує комунальні послуги. Таким чином, станом на сьогоднішній день вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі реєстраційного посвідчення, виданого та зареєстрованого 12.05.1994 року Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № XXIV під реєстровим номером [NUMBER]. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та пред'явлений позов просила задовольнити. В обґрунтування позову посилалася на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, повідомлялася належним чином про місце та час судового розгляду. 24.03.2015 року через канцелярію суду надала заяву у якій визнала позовні вимоги та просила ухвалити рішення на корить її матері - позивачки. Підтвердила викладені у позові обставини. Третя особа в судове засідання не з'явилася. За таких обставин, зі згоди позивача, справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно, що відповідає вимогам ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 26 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування посвідчений 26 травня 1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. за реєстровим № 1507, відповідно до якого [PERSON] подарувала своїй доньці [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, хоч між сторонами і було укладено оспорюваний договір дарування, відповідачка [PERSON] фактично квартиру не прийняла, протягом значного періоду часу свого права власності на неї не зареєструвала, з 1999 року у спірній квартирі не мешкає. Окрім того, відповідачка хоч і фактично зареєстрована за адресою спірної квартири, але у ній не мешкає з 1999 року, веде антисоціальний спосіб життя, що встановлено Органом опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради під час пеервірки. У квартирі фактично проживає позивачка та її онука [PERSON], 2001 р.н. (донька відповідачки), щодо якої [PERSON] була позбавлена батьківських прав рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року (справа № 2/0417/599/2012). Позивачка рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18.05.2012 року призначена опікуном над малолітньою дитиною [PERSON]. Статтею 243 ЦК України в ред. 1963 року передбачено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування - це угода (правочин), що ґрунтується на взаємній згоді учасників угоди, а не на волі одного дарувальника. До прийняття пропонованого дарунку особою, яку обдаровують, дарування не має сили. Дарування визнається договором, з чого випливає, що договір дарування - це договір, заснований на взаємній згоді сторін, який передбачає згоду обдарованої особи безоплатно прийняти пропоноване майнове право. Згідно з ч. 2 ст. 227 ЦК України в ред. 1963 року, договір дарування підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в ред. 2003 року до договорів, що були укладені до 01 01.2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним Кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Частиною 1 статті 203 ЦК України (16.01.2003 р.) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 5 тієї ж статті наголошує на тому, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з ч. 1, ч. 4 статті 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття дарунку - є прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо), що в даному випадку так і не відбулося. Частина 4 ст. 334 ЦК України зазначає, що право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема те, що відповідач так і не прийняла в дар спірну квартиру протягом значного періоду часу, не мешкає у ній з 1999 року, не здійснює утримання цього нерухомого майна, повністю визнає позовні вимоги [PERSON] щодо визнання оспорюваного договору дарування недійсним, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved