Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу неповнолітній дитині [PERSON],[INFO] на тимчасовий виїзд до країни Болгарія, країни Туреччина чи країни Єгипет в період серпень-вересень 2014 року в її супроводі без супроводу та згоди батька [PERSON] Позов обґрунтований тим, що з 22 лютого 2007 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. 30 квітня 2013 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання неповнолітньої дитини з нею. В цьому році вона має намір для загального розвитку дитини та з метою її оздоровлення повезти дитину на відпочинок за кордон. Попередньо нею визначено, що це буде або Болгарія,або Туреччина або Єгипет. Батько дитини добровільної згоди для виїзду за кордон не дає, вихованням та здоров'ям сина не цікавиться. За вказаних обставин просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] за кордон без згоди батька [PERSON] в період серпень - вересень 2014 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. За таких обставин розгляд справи за відсутності відповідача, який не повідомив суд про причини неявки та не направив клопотань про відкладення розгляду справи, не буде порушенням права на доступ до правосуддя, яке проголошено ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд перевіривши докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції 08 грудня 2009 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір'ю, що підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2013 року. Позивач по справі [PERSON], з метою оздоровлення дитини [PERSON], має намір тимчасово виїхати із дитиною на відпочинок за межі України. Попередньо позивачем визначено, що це буде або Республіка Болгарія,або Турецька Республіка або Арабська Республіка Єгипет. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років,має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів),піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб,які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої заяви другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україн громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] за кордон. Позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини. Період часу на який позивачка просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за кордон є достатнім для повноцінного відпочинку та оздоровлення дитини і ніяким чином не обмежить відповідача в реалізації своїх батьківських прав та обов'язків щодо дитини так як виїзд за кордон має тимчасовий характер та не стосується питання визначення місця проживання дитини. З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку що [PERSON] необхідно надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього [PERSON] в період часу серпень-вересень 2014 року до Республіки Болгарія, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення»,

Outcome: approved