Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у зв»язку з невиконанням договору про надання послуг, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачкою у договірних відносинах на підставі довіреності про надання правової допомоги, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу [PERSON] В інтересах відповідачки вона виконувала роботу, пов»язану з підготовкою оформлення спадщини після смерті її чоловіка - [PERSON]. Майно, на яке у 2012 році відкрилася спадщина, а саме: 1/3 частина квартири, гараж, земельна ділянка, на якій розташований гараж, знаходилися з 2010 року під арештом по справі за позовом «Приватбанку» до померлого чоловіка відповідачки, виконавче провадження по рішенню якої було зупинено до визначення правонаступників померлого. Оплата послуг визначалася і сплачувалася на договірній підставі, поетапно. З її боку виконана робота підтверджується пред»явленням рішення суду і постанов ВДВС, а з боку відповідачки -підписанням акту про виконану роботу, відповідно до переліку в довіреності. Таким чином між ними договір був підписаний письмово. Відповідачка є працюючою пенсіонеркою, тому за домовленістю вона сплачувала їй гроші за послуги з розстрочкою. 03 вересня 2013 року на консультації в приміщенні Орджонікідзевської юридичної консультації, вони з відповідачкою визначилися про остаточну роботу чергового заходу по її справі і про суми оплати в розмірі 3 200 грн. Відповідачка погодилася голосно у присутності двох чергових адвокатів, які знаходилися в кімнаті на прийомі громадян, уточнила суму для сплати і попросила її почекати гроші до 15 вересня, доки не отримає пенсію. 21 вересня вона запросила відповідачку на остаточну консультацію і сказала, що роботу по її справі вона завершила, на що відповідачка прийшла, перевірила документи, однак сплатити гроші відмовилася, а повідомила, що витратила їх на відзначення роковини померлого чоловіка. 24 вересня відповідачка тамже, у приміщенні юридичної консультації пообіцяла їй, що гроші будуть наприкінці місяця. Однак строк за договором [PERSON] порушила, гроші їй не сплатила. Невиконанням умов договору відповідачкою їй заподіяна матеріальна шкода в сумі 3 200 грн. Яку просить стягнути з відповідачки в повному обсязі, окрім того стягнути понесені нею витрати на правову допомогу за написання позовної заяви в сумі 700 грн. та судовий збір в сумі 229,40 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснила суду, що з відповідачкою вона познайомилася у березні 2013 року, та потребувала правової допомоги. Після смерті її чоловіка, який виступав поручителем за кредитним договором у нього утворився борг перед банком в сумі 323 000 грн., з нього за рішенням суду стягнуто вказаний борг та відкрито виконавче провадження, яке на той час було зупинено до залучення правонаступників померлого. Вона взялася за цю справу, однак тільки в частині можливого вирішення питання про визнання права власності за відповідачкою на 1/2 частину гаража. Це питання вона вирішила, відповідачка з нею розрахувалася. Відповідачка і надалі потребувала отримання юридичної допомоги щодо квартири, земельної ділянки. Тому вони оформили нотаріально посвідчену довіреність. Вона розпочала роботи, пов»язані з покриттям боргу позивачки, надавала поради щодо того, коли їй можна прийняти спадщину, таким чином між ними був договір доручення. І разом вони вирішили, що останніми діями буде зняття арешту з усього майна, тоді вона викликала відповідачку і сказала, що вони перемогли, надала їй документи, які свідчили про відсутність у неї боргу. За ці роботи відповідачка з нею розрахувалася. Під підпис вона передала [PERSON] усі її документи, однак зазначила, що існують перешкоди в роботах по виконанню зняття арешту і те, що якщо остання бажає, то вона доведе ці роботи до кінця, але це ще додатково буде коштувати 3 000 грн. На це відповідачка погодилася, однак повідомила, що на даний час грошей у неї немає, пенсію вона отримає 15 вересня 2013 року і тоді віддасть їй гроші. На що вона погодилася почекати, а через тиждень зателефонувала відповідачкі, домовилися про зустріч, на яку відповідачка прийшла з дочкою і запитали її про якийсь документ на підтвердження виконаних нею послуг. Пізніше знову прийшла з іншою дочкою, на що вона повідомила, що усі дії вона здійснила. Вважає, що договір про надання послуг, що полягали у знятті арешту з усього майна - квартири та земельної ділянки з відповідачкою вони уклали в усній формі 03 вересня 2013 року, досягли всіх істотних умов за ним - нею виконання робіт зі зняття арешту з квартири і земельної ділянки, а зі сторони відповідачки -оплата 3 200 грн. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що позивачкою не надано суду доказів порушення відповідачкою будь-яких норм цивільного права. Ніяких договорів про надання послуг між позивачкою та відповідачкою не було укладено, довіреність, яку відповідачка вважає договором не є таким, ніяких строків розрахунків між ними не було обумовлено. Дійсно позивачка надавала їй правову допомогу, однак за надання послуг оговорені між ними суми в загальному розмірі близько 10 000 грн. вона сплатила їй повністю за виконану позивачкою роботу. При цьому гроші були передані останній в присутності її доньок. Ніяких постанов ВДВС від позивачки вона не отримувала. Ніякого акту про виконану роботу вони не підписували. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В своїй позовній заяві позивачка [PERSON] посилається на те, що між нею та відповідачкою був укладений договір про надання послуг, однак пізніше в судовому засіданні пояснила, що уклала з відповідачкою 03 вересня 2013 року усний договір доручення, за яким вона взяла на себе обов»язок проведення робіт зі зняття арешту з майна відповідачки на підставі рішення суду від 21 серпня 2013 року, а відповідачка зобов»язалася оплатити її послуги в сумі 3 200 грн. У відповідності до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відносини у сфері доручення регулюються главою 68 Цивільного кодексу України «Доручення». Згідно ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. За положеннями ст.1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги. Статтею 1003 ЦК України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до ст.1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить. Розглянувши зміст обов'язків довірителя за договором доручення, вбачається, що договір доручення за всіх умов є двостороннім і належить до консенсуальних договорів, бо вважається укладеним у момент досягнення між сторонами згоди. У сенсі ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 14 травня 2013 року [PERSON] видала позивачці довіреність на представницто її інтересів, в тому числі в органах виконавчої служби м.Маріуполя з питання виконання дій, пов»язаних зі зняттям заборони (арешту). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 21 серпня 2013 року задоволено позовну заяву [PERSON], знято арешт з квартири [ADDRESS] та із земельної ділянки площею 0,0032 га, розташованої в [ADDRESS] (а.с.50-51). 06 вересня 2013 року начальником Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ винесено постанову, якою знято арешт з майна боржника - [PERSON], з квартири [ADDRESS] (а.с.26). 03 вересня 2013 року [PERSON] зверталася до ВДВС із заявою про зняття арешту на підставі вищевказаного рішення суду (а.с.53). Свідок [PERSON] пояснив суду, що працює адвокатом в одній юридичній консультації з позивачкою, 03 вересня 2012 року він бачив і чув, як [PERSON] передавала якісь папери відповідачці, а остання в свою чергу запитувала, яку суму грошей становитимуть її роботи, на що позивачка сказала їй 3 200 грн. Потім [PERSON] сказала, що на даний час у неї такої суми немає, але вона принесе їй їх. При цьому повідомив, що раніше він [PERSON] не бачив, ідентифікувати її не може і безпосередньо при самій консультації позивачкою відповідачки він присутній не був. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працює помічником адвоката, працює в одній юридичній консультації з позивачкою, яка є його матір»ю. Відповідачка [PERSON] зверталася до нього за юридичною допомогою в березні 2013 року, однак він порекомендував їй вирішити це питання з [PERSON], так як для нього її питання було складним. 03 вересня 2013 року він був свідком розмови позивачки та відповідачки. В процесі розмови чув як позивачка пояснювала відповідачці, що усі роботи по її замовленню проведенні, винесено рішенння суду і позивачка пояснювала, що для того щоб зняти арешт із квартири і земельної ділянки необхідно укладати новий договір. Вони домовилися, [PERSON] буде і в подальшому надавати послуги відповідачці по зняттю арешту, а остання погодилася на суму грошей за надані послуги в розмірі 3 200 грн. Однак попросила зачекати позивачку до 15 вересня 2013 року, до отримання пенсії. Потім до них в кабінет зайшов свідок [PERSON] і в його присутності знову відповідачка підтвердила свою згоду на сплату 3 200 грн. позивачці за надані послуги. А 24 вересня 2013 року позивачка повідомила йому про те, що у неї зустріч з відповідачкою. До консультації на цю зустріч приїхала відповідачка разом зі своєю донькою. При цьому обумовлену суму не принесла, а її донька намагалася розібратися звідки взялася нова сума і за які роботи. Але грошей так і не віддали. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є донькою відповідачки. Її мати звернулася до юридичної консультації з питанням, щоб зняти арешт з квартири, який був накладений в процесі виконання рішення суду про стягнення з її померлого батька грошових коштів. Матері порекомендували позивачку [PERSON] і вона почала вести справи матері. В ході цих послуг арешт з їх квартири, гаражу та земельної ділянки зняли. Послуги позивачки склали близько 10 000 грн., її мати сплатила їй ці послуги, однак без відповідних підтверджуючих квитанцій. Однак мати повідомила їй, що ще винна гроші позивачці і тоді вона запропонувала матері поїхати до позивачки і з»ясувати за які саме роботи. Вона разом з матір»ю у вересні 2013 року приходили до юридичної консультації, однак всі документи позивачка віддала матері раніше коли отримала розрахунок. В той день вони нічого позивачці не віддавали, а остання показувала якісь папери, але їх не віддавала. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є донькою відповідачки. За життя їх батько виступив поручителем за кредитним договором. Однак два роки тому він помер і його борг поліг на них, як спадкоємців померлого.Їм рекомендували звернутися до адвоката, зокрема порекомендували позивачку [PERSON] Мати звернулася до неї, спочатку йшла мова про гараж і земельну ділянку. Відсудили частину гаражу, зняли з нього арешт і мати розрахувалася з позивачкою. Після цього позивачка запропонувала свої послуги щодо іншого майна та зняття боргового зобов»язання зі спадкоємців. На це мати погодилася і протягом літа 2013 року сплатила позивачці за надані послуги відповідну суму. А в кінці серпня 2013 року мати пішла до позивачки, остання віддала їй документи і сказала, що мати ще винна їй гроші, зокрема більше 3 000 грн. Спочатку сума грошей за надані послуги була 2 000 грн., потім 6000-8000 грн. І її мати повністю розрахувалася за надані позивачкою послуги і більше ніяких договорів з позивачкою не укладала. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що є знайомими відповідачки. Їм відомо про те, що відповідачка зверталася за правовою допомогою до позивачки. За результатами наданої допомоги вона сплатила їй близько 10 000 грн., тим самим повністю розрахувалася за надану допомогу. А в кінці літа позивачка знову почала вимагати гроші з відповідачки, при цьому не пояснюючи за які саме надані нею послуги. Таким чином судом встановлено, що і не заперечували сторони про те, що позивачка дійсно надавала юридичні послуги відповідачці на підставі виданої довіреності, однак усі обумовлені сторонами виконані роботи відповідачкою оплачені. Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачкою [PERSON] не доведено факту укладення будь-якого іншого договору з відповідачкою, не надано доказів обумовлення та погодження надання їй відповідних юридичних послуг, а також доказів обумовлення вартості наданих відповідачці юридичних послуг на суму 3 200 грн., тому суд вважає, що підстав для стягнення з відповідачки вказаної суми не має. При цьому оцінюючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд критично ставиться до них, так як [PERSON], не був безпосередньо присутнім при розмові сторін, не знає [PERSON] і не може її ідентифікувати, а свідок [PERSON] не підтвердив факту досягнення сторонами всіх істотних умов відповідного договору. За квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01 жовтня 2013 року, [PERSON] сплатила до Маріупольської міської колегії адвокатів за складання позовної заяви 700 грн. (а.с.3). Згідно бухгалтерської довідки від 04 грудня 2013 року, [PERSON] сплатила до каси міської колегії адвокатів у жовтні 2013 року 700 грн. за складання позовної заяви (приходний ордер № 708 від 01.10.2013 року) (а.с.52). Вказану суму просить стягнути суд з відповідачки. Відповідно до положень ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, у тому числі з витрат на правову допомогу. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивачки, на підставі ст.88 ЦПК України, не підлягають задоволенню й вимоги про стягнення з відповідачки на її користь витрат на правову допомогу в сумі 700 грн.та судового збору в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed