Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду із позовом, де зазначає, що в період з 05 липня 1997 року по 07 квітня 1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. За час спільного подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. На теперішній час дочка досягла повнолітнього віку та навчається на денній формі навчання на першому курсі Мелітопольського вищого училища культури, у звязку з чим потребує додаткових коштів на оплату навчання, харчування та проживання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки після досягнення нею повнолітнього віку не надає, хоча має стабільне матеріальне становище. Сама ж позивачка має тяжке матеріальне становище та не має можливості належним чином утримувати дитину. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, визначивши розмір аліментів, що буде стягуватися у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 31 січня 2016 року та до закінчення навчання. В судовому засіданні позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог у якій вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини визначивши їх розмір у частці від доходу/заробітку в розмірі ? частина та стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам яка станом на 31 січня 2016 року становить 14222.27 гривень. В подальшому від змінених позовних вимог в частині стягнення аліментів у частці від його доходу відмовилася та просить суд задовольнити первісні позовні вимоги щодо розміру суми аліментів визначеному в позовній заяві та доповнені вимоги, щодо заборгованості по аліментам за станом на 31 січня 2016 року. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обовязок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Як вбачається з пояснень позивача, не заперечується відповідачем та підтверджено матеріалами справи [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON]. Згідно довідки від 08.12.2015 року №460 [PERSON] є студенткою першого курсу Мелітопольського вищого училища культури та навчається на денній формі. У звязку з навчанням дочки, позивач потребує додаткових витрат на утримання дитини які складаються з витрат на проживання, витрат на проїзд до місця навчання, витрат на навчання. У звязку з чим суд вважає доведеним факт потребування додаткових коштів на утримання дитини у звязку з навчанням. Підставою звернення з цим позовом до суду є обставини неможливості позивачу самостійно матеріально утримувати дочку у період навчання, оскільки дохід, що отримує позивач не дозволяє в достатній мірі забезпечувати навчальний процес дочки. Статтею 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає що вимога [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитину яка продовжує навчання є обґрунтованою та позов в цій частині підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги відсутність у відповідача інших зобовязань, а також те, що останній має постійний дохід, у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, якій виникли внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, суд вважає необхідним зазначити наступне. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Генічеського районного суду Херсонської області по справі № 2-966 від 29 вересня 1999 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнені аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 06.09.1999 року і до повноліття дитини. На виконання цього рішення суду було видано виконавчий лист, за яким відділом державної виконавчої служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області проводились виконавчі дії примусового характеру. 31 січня 2016 дочка [PERSON] [PERSON], досягла повноліття. Згідно розрахунку державного виконавця, затвердженого начальником відділу ДВС 01.02.2016 року, за відповідачем станом на 31.01.2016 року рахувалась заборгованість в сумі 14222 грн. 27 коп. Згідно ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом, за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Виходячи із викладеного, вбачається, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» і відповідно до даного закону заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустимо. Згідно ч. 4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналіз даних правових норм свідчить про те, що як стягувач, так і платник аліментів, не погоджуючись з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, мають право оскаржити його дії з проведення розрахунку до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому розділом VII (судовий контроль за виконанням судових рішень) ЦПК України. Отже законом визначено порядок вирішення спору щодо розміру заборгованості за аліментами. Ні відповідач, ні позивачка проведені державним виконавцем розрахунки заборгованості по аліментам від 01.02.2016 року у встановленому законом порядку не оспорили. Проведені державним виконавцем розрахунки про наявність заборгованості по сплаті аліментів, сторони виконавчого провадження, тобто позивачка (стягувач) та відповідач (боржник) мають право, у разі незгоди з ними, оскаржити до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Наявна заборгованість по аліментам підлягає стягненню державним виконавцем на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів незалежно від досягнення дитиною повноліття до повного погашення заборгованості. Додаткове рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам для цього не потрібно. Тому підстав для стягнення судом з відповідача заборгованості по аліментам на користь позивачки відсутні , а позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, підлягають стягненню на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі встановленому Законом. На підставі ст.ст. 182, 183, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial