Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису №18424 від 03.02.2021 року приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій, не перевірено безспірність вимог, та пропущення строк, протягом якого відповідач міг за наявності умов звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Позивач зазначає, що не визнає суму заборгованості. Не погоджуючись із позовними вимогами від відповідача до суду надійшов відзив на позов від 25.05.2021 року. Проти задоволення позову заперечує. На підставу заперечень представник відповідача зазначає, що товариство було правоздатним звернутися з заявою про вчинення нотаріальних дій, позивачем не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав внаслідок виконання виконавчого напису, не спростовано факт існування заборгованості за договором позики №8636338 від 26.01.2020 р. на суму 9850 грн. Ухвалою суду від 30.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов зазначивши, про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай О.С. та Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Мельник Юрій Анатолійович у судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Заяв, заперечень чи письмових пояснень до суду не надходило. З огляду на викладене, суд, дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. на підставі ст.87 ЗУ «Про нотаріат» та пункту 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 вчинено виконавчий напис №18424 від 03.02.2021 року, про звернення стягнення з [PERSON] боржника за кредитним договором №8636338 від 06.01.2020 р. укладеним з ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого відступлення прав вимоги за кредитними договорами 03042017 від 03.04.2017 року є ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал», у розмірі 9850 грн., що складається з 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4850 грн. -прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.06.2020 р. по 06.01.2021 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №18424 виданого 03.02.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованості у розмірі 9850,00 грн. ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», уклали договір факторингу №03042017 від 03.04.2017 року, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язався відступити новому кредитору право вимоги, а новий кредитор зобов`язався прийняти і сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення, на умовах визначених договором. Копія договору факторингу №03042017 від 03.04.2017 року укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надана суду відповідачем є неповною. На виконання ухвали суду від 30.04.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. надано суду копію паспорта позики та копію договору позики №8636338 від 06.01.2020 р. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на наведене, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 759/6167/18. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. В матеріалах справи відсутні банківські виписки відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», чи хоча би розрахунок заборгованості, з яких можливо встановити розмір боргу, що складається заборгованості по кредиту та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам, на які претендував кредитор. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, відповідачем не спростовано доводи позивача, не доведено безпірність розміру заборгованості за кредитом, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Виходячи з того, що у питаннях про стягнення кредитної заборгованості є важливим серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості вважається також належним доказом наявності та розміру заборгованості. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19). Також судом, не встановлено факт направлення боржнику повідомлення про порушення кредитних зобов`язань і, як наслідок, надання можливості ліквідувати допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку або подати заперечення кредитору. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не порушувалось питання щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки ним не надано жодних доказів на підтвердження наявності заборгованості, а саме документів, які згідно із відповідним Переліком були надані нотаріусу та є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Водночас, суд зазначає, що сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», до вищевказаного Переліку документів внесені зміни, якими, зокрема, доповнено Перелік новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункту 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати її резолютивну частину про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Тобто, повноваження нотаріусів на внесення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, були передбачені змінами в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, що були чинними виключно до 21 березня 2017 року офіційної дати опублікування резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 09.03.2021 року, тобто після опублікування резолютивної частини постанови суду в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Відтак, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 03.02.2021 року не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме 908 грн. судового збору за подання позовної заяви та 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, на загальну суму 1362 грн. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник [PERSON] - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». Представником позивача до позовної заяви на підтвердження надання правничої допомоги надано ордер. Проте представником позивача не надано суду договору про надання правничої допомоги, акту приймання - передачі наданих послуг, розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Інформація, яка зазначена у позові, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин, підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, немає.

Outcome: approved