Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СКМЗ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] відповідно до наказу № 30 від 27.08.2019 року 29.08.2019 року прийнято ст. комірником у відділення матеріально-технічного забезпечення ПрАТ «СКМЗ». Наказом № 130 від 03.12.2019 року позивача було звільнено за ст. 38 КЗпП України і видано трудову книжку з відповідним записом. Внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі. Враховуючи викладене просила суд стягнути з ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі у сумі 3911,20 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на день ухвалення рішення по справі та моральну шкоду у сумі 5000 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. У судовому засіданні представник позивача Дейнека І.Г. позовні вимоги підтримав просив його задовольнити У судове засіданні представник відповідача ПрАТ «СКМЗ» не зявився, був належним чином повідомлений, надав відзив в якому зазначив що, відповідач позовні вимоги визнає частково. При цьому у відзиві відповідач суму невиплаченої заробітної плати оспорює лише у розмірі 100,00 грн., які були виплачені позивачу 10.02.2020. Щодо стягнення середнього заробітку зазначає, що середньоденна заробітна плата позивача становить 194 грн. 00 коп. (з урахуванням податків), тобто 156 грн. 17 коп. без урахування податків. Просив суд стягнути з ПрАТ «СКМЗ» на користь [PERSON] - 3911,20 грн. заборгованості по заробітній платі та 6715 грн. 31 коп. 18.03.2020 року ПрАТ «СКМЗ», через канцелярію суду, подав уточнений відзив на позов у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Вказує, що 28.02.2020 [PERSON] був зроблений платіж в розмірі 3168,82 грн., тобто просив суд стягнути з ПрАТ «СКМЗ» на користь [PERSON] - 742,38 грн. заборгованості по заробітній платі та 9214 грн.03 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити частково. Приписами ч.1 ст.46 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З копії трудової книжки встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» виконало обов`язок щодо видачі [PERSON] належно оформленої трудової книжки, але не провів із нею розрахунок, у строк, зазначений в статті 116 цього Кодексу. Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З довідки про заборгованість по заробітній платі №154 станом на 13.03.2020, яка надана відповідачем разом із відзивом на позов, суд вбачає, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі на суму 742,38 грн. (грудень 2019). Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 742,38 грн., а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню, так як відповідно до платіжної відомості за листопад 2019 року та платіжного доручення №409 від 28.02.2020 року [PERSON] виплачені 3168,82 грн. в рахунок заробітної плати за листопад 2019. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Відповідно до розрахунку відповідача середньоденна заробітна плата [PERSON] за час затримки розрахунку по заробітній платі ( 59 робочих днів), становить 156 грн. 17 коп. до сплати. При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, судом визначено кількість робочих днів з 04.12.2019 (дата звільнення) до 23.03.2020 (ухвалення рішення по справі), що складає 59 днів. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 9214,03 грн (156,17 грн х 59 днів), яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача щодо нього він зазнав душевних страждань, так як не виплата йому заробітної плати суттєвим чином вплинула на ритм його життя, він був позбавлений засобів до існування, що призвело до стресу. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що [PERSON] неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і його наслідків для [PERSON] , тривалість її страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу її життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СКМЗ» на користь [PERSON] слід стягнути 2 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України) Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягнення на користь держави з ПрАТ «СКМЗ» у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial