Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 25.03.2016 року між нею та [PERSON] укладено фактично договір позики за умовами якого вона надала у борг 146 000,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути борг строком до 1 року зі сплатою процентної ставки 21% приватного банку з виплатою процентів в розмірі 2550,00гривень. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав їй боргову розписку від 25 березня 2016 року. В березні 2017 року, позивач звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти взяті в боргу відповідно до розписки від 25.03.2016року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, а сплачував тільки відсотки в розмірі 2550,00грн., тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення позичених грошових коштів, [PERSON] просить суд з урахуванням збільшення розміру позовних вимог стягнути на її користь з відповідача 221140,00 грн. заборгованості за договором позики та сума відсотків, 150 000,00 грн. - моральна шкода, 30 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір. У судовому засіданні позивач та представник відповідача позов підтримали, просили вимоги позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 25.03.2016 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично укладено договір позики за умовами якого вона надала у борг 146 000,00 грн., а відповідачі зобов`язалися повернути борг строком до 1 року зі сплатою процентної ставки 21% приватного банку з виплатою процентів в розмірі 2550,00гривень. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав їй боргову розписку від 25 березня 2016 року (а.с. 37 том1). В судовому засіданні встановлено, що грошові кошти в розмірі 146 000,00гривень були отримані саме [PERSON] , а гр.. [PERSON] був лише присутній при отримані даних коштів, що не заперечувалось сторонами. Умовами фактичного договору позики встановлені умови сплати процентної ставки 21% приватного банку з виплатою процентів в розмірі 2550,00гривень щомісячно. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з квітня 2016р. по березень 2017р. сплачував встановлені відсотки, що було визнано позивачем. В березні 2017 року, позивач звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти взяті в боргу відповідно до розписки від 25.03.2016року. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 146000,00 грн. 00 коп. боргу за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору позики, який не містить такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, а також цей вид відповідальності не встановлений законом у грошових зобов`язаннях, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому у задоволенні в цій частині позову слід відмовити. Крім того, суд приходить до висновку, про відмову в стягненні з Відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на оплату правничої допомоги. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підставі вищевикладеного, як вбачається з позовної заяви розмір судових витрат, понесених Позивачем у зв`язку з розглядом справи, зокрема витрат на правничу допомогу, становить 30000 (тридцяти тисяч) грн. 00 коп. однак жодних підтверджуючих документів на дану суму Позивачем не було надано. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 1460,00 гривень.

Outcome: partial