Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 10 грудня 2011 року в Таврійській сільській раді Токмацького району Запорізької області, актовий запис № 73. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 10 грудня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на [PERSON]. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння між ними, а також безвідповідальним ставленням відповідача до виховання дитини. Шлюбні відносини між ними припинені з часу переїзду відповідача на інше місце мешкання, 01.07.2016 року, спільне господарство не ведеться. Подальше проживання разом та збереження шлюбу не можливі. Спору про поділ майна не має. Між ними досягнуто угоди про утримання дитини, яка буде проживати з нею з добровільною виплатою коштів на її утримання з боку відповідача. Позивач, [PERSON] в судове засідання не зявилася, відповідно до наданої заяви позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та просив його задовольнити. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 грудня 2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Таврійською сільською радою Токмацького району Запорізької області за актовим записом №73, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з Голосна на [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). З 01.07.2016 року сторони припинили шлюбні відносини з часу переїзду відповідача до іншого місця проживання, що сторони не оспорюють. Подружнє життя між сторонами не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння, що суперечить інтересам подружжя. Шлюбні відносини сторони відновлювати намірів не мають. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Спір про місце проживання дитини, її утримання відсутній. Дитина залишиться проживати з позивачем з добровільною виплатою відповідачем коштів на її утримання. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки сторони наполягають на розлученні. Під час реєстрації шлюбу позивач, [PERSON], змінила прізвище з Голосна на [PERSON]. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved