Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, в якому просить стягнути із відповідача на її користь 1700 доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу та проценти за правомірне користування коштами у розмірі 144000 гривень, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, які складаються із судового збору за подачу позову до суду 1915,45 грн. та за подачу до суду заяви про забезпечення позову 454 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 16.01.2018 відповідач [PERSON] позичила у неї кошти взявши у боргу 1700 доларів США, про що написала і розписалася у договорі позики оформленого розпискою від 23.07.2020. Згідно розписки відповідач зобов`язалася повернути їй борг до 28.02.2021. Неодноразово вона зверталася до відповідача з вимогою повернути борг, але остання ухиляється, посилаючись на відсутність коштів. Обставина на яку посилається відповідач її не влаштовує, оскільки між ними була домовленість, що відповідач поверне борг до 28.02.2021, однак до сьогодні відповідач борг не повернула. Згідно договору позики оформленого розпискою від 23.07.2020 відповідач зобов`язалась щомісяця повертати проценти в сумі 4000 гривень. Отже, за період з 16.01.2018 по 16.02.2021, що складає 36 місяців, відповідач заборгувала проценти за правомірне користування коштами у розмірі 144000 гривень (36х4000=144000). Вказані обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом. 31 березня 2021 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 16 квітня 2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача про забезпечення позову (вхід.№1993 від 30.03.2021) (а.с.11-12). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.19-23); задоволення заяви про забезпечення позову від 31.03.2021 (а.с.25-32), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів копії паспорту громадянина України (а.с.3-4) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селищі Олевськ Олевського району Житомирської області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії та оригіналу розписки (а.с.6, 8) судом встановлено, що 23 липня 2020 року [PERSON] цією розпискою підтвердила той факт, що вона взяла у позивача [PERSON] в борг суму 1700 доларів США, яку зобов`язалася повернути до 28.02.2021, яку отримала 16.01.2018, а також зобов`язалася щомісячно повертати відсотки в сумі 4000 гривень. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язалася надати та надала позику (грошові кошти) у розмірі та на умовах, встановлених договором у даному випадку розпискою від 23.07.2020, а відповідач зобов`язалася повернути кошти у термін до 28 лютого 2021 року, а також сплатити відсотки за кожний місяць у сумі 4000 гривень. однак свої зобов`язання не виконала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з\~ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У строк (28.02.2021), встановлений у розписці від 23.07.2020, [PERSON] позику не повернула. У відповідності до ч.1 ст.1050\~ЦК\~України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом беззаперечно встановлено, що розмір процентів встановлений у розписці від 23.07.2020, становить 4000 гривень, які відповідач зобов`язалась сплачувати щомісячно. Разом з тим, позивач не заявляла вимогу про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, до зазначених правовідносин не підлягає застосуванню норми статті 625 ЦК України в частині стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Позивачем додано до матеріалів справи саме оригінал розписки від 23.07.2020 у якій не зазначено про повернення оспорюваних сум. Що стосується стягнення з відповідача процентів за користування позиченими коштами за весь час прострочення, то згідно договору позики, оформленого розпискою від 23.07.2020, відповідач зобов`язалася щомісячно сплачувати проценти у сумі 4000 гривень. Згідно договору, кошти були позичені 16.01.2018, тому за період з 17.01.2018 по 16.02.2021, що складає 36 місяців, відповідач заборгувала проценти за правомірне користування кошами у розмірі 144000 гривень (36х4000=140000), що відповідає вимогам ст.625 ЦК України. Разом з тим, слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача кошти у іноземній валюті, зокрема в доларах США, тому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне: Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладене, станом на дату подання позову [PERSON] повинна повернути [PERSON] суму основного боргу за договором позики, оформленого розпискою від 23.07.2020 у розмірі 1700 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 47519 гривень 96 копійок, та проценти за правомірне користування коштами у розмірі 144000 гривень. На даний час відповідач не виконала зобов`язання і заборгованість за договором не погасила, що є порушенням законних прав позивача. Таким чином, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат що стосуються судового збору, то суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1915 гривень 45 копійок згідно квитанції про сплату №53768 від 29.03.2021 за подання позовної заяви до суду, та 454 гривні згідно квитанції про сплату №53791 від 29.03.2021 за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved