Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом. В обґрунтування позову зазначила, що в лютому 2021 року звернулась до Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини померлої [INFO] своєї матері [PERSON] , з якою позивач прожила в одному будинку до моменту її смерті. Мати позивачки - [PERSON] при житті працювала в КСП «Нива» с.Березівка Чернівецького району Вінницької області та мала право на отримання земельної частки (паю) із земель колишнього КСП «Нива» с. Березівка та була внесена у списки громадян власників сертифікатів Березівської сільської ради проти яких не поставленні підписи в протоколі розподілу у зв`язку з тим, що вони померли до моменту поділу земельних часток (паїв) на території Березівської сільської ради. Після прийняття позивачкою спадщини після смерті матері, право на отримання земельної частки (паю) із сільськогосподарських угідь, що перебували у колективній власності КСП «Нива» с. Березівка перейшло до позивачки, однак за відсутності земельного сертифіката чи інших документів на землю, звернулась з даним позовом в якому просить суд визнати в порядку спадкування за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 1,8264 гектара, право на яку належало спадкодавцю [PERSON] . Ухвалою суду від 31.03.2021 відкрито позовне провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано з Чернівецької державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 14.05.2021 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Поліщука О.В. та залучено до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 02.06.2021 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в підготовче судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали, однак, на розгляд справи позивач та її представникне з`явились, представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, у якій просить розгляд даної цивільної справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач Чернівецька селищна рада Могилів-Подільського району Вінницької області в судове засідання явку представника не забезпечив, однак через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву у якому вказують про неможливість з`явитись в судове засідання, просить слухати дану цивільну справу в їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву у якій просить дану цивільну справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги визнає повністю й не заперечує щодо їх задоволення, зазначивши, що спадщину після смерті [PERSON] не приймала та на неї не претендує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість через канцелярію суду подав заяву у якій просить дану цивільну справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги визнає повністю й не заперечує щодо їх задоволення, зазначивши, що спадщину після смерті [PERSON] не приймав та на неї не претендує. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачами позовні вимоги не заперечуються, суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини, об`єктивно оцінивши усі досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Факт родинних відносин, зокрема, те що позивач є донькою спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №17 (а.с.8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00027451759, [PERSON] зареєструвала шлюб 10 лютого 1979 року, й набула прізвище « [PERSON] ». В подальшому 23 березня 1988 року даний шлюб було розірвано (а.с.28). Надалі, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №5, 26 квітня 1988 року [PERSON] уклала шлюб, й після укладення шлюбу набула прізвище « [PERSON] » (а.с.29). Згідно розпорядження Чернівецької районної державної адміністрації від 25.01.2004 року №17 «Про затвердження технічної документації землеустрою по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку (пай) власникам сертифікатів колишнього КСП «Нива» на території Березівської сільської ради» [PERSON] була внесена у списки громадян власників сертифікатів Березівської сільської ради, проти яких не поставленні підписи в протоколі розподілу у зв`язку з тим, що вони померли до моменту поділу земельних часток (паїв) на території Березівської сільської ради. Згідно зазначеного списку померлих громадян [PERSON] значиться під порядковим номером 172, номер земельної ділянки 1739 (а.с.12-14). Відповідно до протоколу про розподіл земельних часток (паїв) власників сертифікатів Березівської сільської ради, [PERSON] є власником сертифікату №0228744 (а.с.15-16). Відповідно до копії списку членів КСП «Нива», що мають право на земельну частку (пай) с. Березівка, розміром в 1.88 умовних кадастрових гектарів під порядковим номером 377 міститься [PERSON] (а.с.60-62). Згідно копії книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), вбачається, що [PERSON] отримала сертифікат ВН №0228744, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 1.96, на підставі розпорядження райдержадміністрації 388 від 05.06.1997 року (а.с.71-72). Однак, вказаний сертифікат ВН №0228744 на право власності на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] було втрачено, у зв`язку із чим позивачем подано оголошення в газету «Чернівецька зоря» від 28.05.2021 про визнання недійсним втраченого сертифіката ВН №0228744 (а.с.70). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної частки (паю), площею 1,8264 гектара, належної їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) №0228744. Згідно довідки 3342/01-16 від 21.08.2020 року, виданої Чернівецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області виданої [PERSON] про те, що вона подала заяву до Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, яка належала померлій [INFO] [PERSON] , останнє місце проживання було с. Березівка Чернівецького району (Могилів-Подільського району), Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцями є [PERSON] . Спадкоємець за законом померлої [PERSON] не може оформити спадщину на земельну частку (пай), розташовану на території Березівської сільської ради через відсутність правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай), у зв`язку із чим державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області Ординським Ю.С. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, постанова №41/02-31 від 10 лютого 2021 року (а.с.5). Отже, оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), що був втрачений, набула право на земельну частку (пай), площею 1.96 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Березівської сільської ради Вінницької області, то право на цю земельну частку (пай) входить до складу спадщини після її смерті. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності, в тому числі на спадкове майно, порядок визнання недійсним правочину і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР 1963 року, ЦК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини у звязку з прийняттям спадщини [PERSON] регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, розясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до зазначених нормативних актів та розяснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - [PERSON] , [PERSON] та чоловік [PERSON] . Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] . [PERSON] спадщину прийняла фактичним вступом у володіння спадковим майном, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, в межах шестимісячного строку не відмовився від спадщини, а, навпаки, вчинила дії, передбачені ст.549 ЦПК України (в ред.1963 року), фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Однак, своїх спадкових прав на земельний пай у нотаріальному порядку не оформила через відсутність сертифіката на нього, оскільки такий було втрачено. Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України визначено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину - на земельну частку (пай) позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа - сертифіката на земельну частку (пай), оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) було втрачено. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб набула право на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0228744, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 05 грудня 1996 року та виданого на підставі рішення Чернівецької районної державної адміністрації 14.08.1997 року. Сертифікат втрачено, у зв`язку з чим нотаріусом відмовлено позивачеві в оформленні спадщини на земельну частку (пай). Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1,2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Отже, оскільки право [PERSON] на оформлення своїх спадкових прав порушено, то воно підлягає судовому захисту. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved