Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який приходився їй чоловіком. Після смерті останього відкрилась спадщина на спірну квартиру в будинку Житлово-будівельного кооперативу «Весна». Позивач, будучи спадкоємицею першої черги за законом, звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. Однак, оформити право спадщини в установленому законом порядку вона не може, оскільки за життя спадкодавець [PERSON] не отримав свідоцтва про власність на спірну квартиру, хоча повністю сплатив пай. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому також просить визнати за нею право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що її батько [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу «Весна». Разом з її матір'ю вони сплатили пай за квартиру у 1985 році. У 1990 році батько передав їй свій пай та квартиру. Після цього [PERSON] був виключений з членів кооперативу, а її було прийнято та закріплено за нею спірну квартиру. Рішенням виконавчого комітету рішення ЖБК «Весна» про передачу паю було затверджено. Отже, квартира її батьків належить їй. Із позивачем за первісним позовом її батько одружився лише у 1999 році, коли квартира вже йому не належала. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11.02.2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу «Весна», [PERSON] про визнання права власності на кооперативну квартиру, та об'єднано первісний позов та позов третьої особи в одне провадження (а.с.100). Позивач за первісним позовом та відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, будучи своєчасно та належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у судовому засіданні первісний позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, заперечувала у повному обсязі. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі, та її представник у судовому засіданні підтримали позов третьої особи у повному обсязі, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти задоволення первісного позову заперечували у повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом та позовом третьої особи - Житлово-будівельного кооперативу «Весна», будучи своєчасно та належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. У судовому засіданні, що відбулося раніше, представник відповідача пояснив суду, що [PERSON] дійсно є членом кооперативу, пай за квартиру був повністю виплачений у 1985 році батьками [PERSON] та у подальшому їй переданий. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання позивача за первісним позовом та відповідача за позовом третьої особи, представника відповідача за первісним позовом та позовом третьої особи не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за позовом третьої особи, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору по справі, та її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого повторно 16.10.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації смертей 13.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис №457 (а.с.6). Позивач за первісним позовом - [PERSON] приходилася дружиною померлому, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданого повторно 16.10.2014 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Шлюб укладено 08.10.1999 року (а.с.5). Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - [PERSON] є рідною донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого 16 вересня 1966 року (а.с.50). Відповідно до довідки №57 від 18.11.2013 року, виданої головою Житлово-будівельного кооперативу «Весна», пай за квартиру [ADDRESS] сплачений повністю у 1985 році. Згідно довідки №58 від 18.11.2013 року, виданої головою Житлово-будівельного кооперативу «Весна», [PERSON] на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до виписки з протоколу №31 зборів уповноважених Житлово-будівельного кооперативу «Весна» від 10.09.1990 року було вирішено виключити зі складу Житлово-будівельного кооперативу [PERSON] у зв'язку із передачею паю і квартири доньці [PERSON] та прийняти у члени Житлово-будівельного кооперативу [PERSON] із закріпленням за нею двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.54). Згідно рішення виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів №308/2 від 27 вересня 1990 року було вирішено затвердити рішення зборів уповноважених Житлово-будівельного кооперативу «Весна» від 10.09.1990 року про виключення зі складу Житлово-будівельного кооперативу [PERSON] у зв'язку із передачею паю і квартири доньці [PERSON] та прийняття у члени Житлово-будівельного кооперативу [PERSON] із закріпленням за нею двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.53). З матеріалів спадкової справи №66, заведеної 30.01.2006 року після смерті [PERSON], вбачається, що 30.01.2006 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] В матеріалах спадкової справи інші заяви відсутні (а.с.74-88). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. №3349/02-31 від 15.11.2014 року встановлено, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] у зв'язку з тим, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючого документа на спадкову квартиру (а.с.7). З відповідей, наданих ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції на запити суду, вбачається, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилася. Вирішуючи позовні вимоги за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, суд виходить з наступного. Відповідно ч.2 та ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені засади державної реєстрації прав, а саме. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов:- якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або - якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до підпункту «б» пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно п.5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1986 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд, продавати, заповідати, обмінювати і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. За змістом п.38 Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Весна» член кооперативу має за згодою загальних зборів кооперативу передати свій пай будь-якому постійно з ним мешкаючему повнолітньому члену сім'ї. Таким чином, враховуючи повну сплату пайових внесків у 1985 році, належну передачу паю від [PERSON] до [PERSON], суд вбачає, що остання набула право власності на спірну квартиру у 1990 році. Отже, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів інших осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом, суд виходить з наступного. Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З ч.2 ст.1220 Цивільного кодексу України слідує, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, враховуючи те, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було припинено у 1990 році з моменту передання паю [PERSON], на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] - [INFO] зазначена квартира не входила до спадкового майна. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають. У зв'язку із відмовою у задоволенні первісного позову, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вбачає за необхідне не стягувати з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом витрати по оплаті судового збору. У зв'язку із тим, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору по справі, просила не стягувати з відповідачів сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідачів за позовом третьої на користь третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору по справі, судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved