Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - трудової книжки колгоспника [NUMBER], що видана 03 березня 1977 року, а також факт того, що записи в архівних довідках № А-592/02-03 та А-593/02-03 від 27 серпня 2012 року віднесені до її трудової діяльності, посилаючись на те, що вона у зв'язку з досягненням пенсійного віку звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області, але в УПФУ в Арцизькому районі йому було відмовлено у прийнятті трудової книжки, у зв'язку з тим, що в ній не вірно записано її ім'я, а також не можливо встановити, що записи в архівних довідках віднесені саме до її трудової діяльності. В іншому порядку встановити факт належності трудової книжки у неї немає можливості, оскільки підприємство, що заповнило трудову книжку, ліквідовано. Від заявниці та представника УПФУ в Арцизькому районі Одеської області надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв заявниця заяву підтримала, просила задовольнити її у повному обсязі, а представник УПФУ в Арцизькому районі заяву визнала та не заперечувала проти її задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії трудової книжки колгоспника [NUMBER] вона видана 03.03.1977 р. на ім'я [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії паспорту, копії свідоцтва про народження та копії свідоцтва про укладення шлюбу справжнє ім'я заявниці пишеться як «[PERSON]». Таким чином факт належності правовстановлюючого документу підтверджується самою трудовою книжкою, згідно якій прізвище, по батькові та рік народження, зазначені у трудовій книжці, співпадають з прізвищем, по батькові та роком народження, зазначених у свідоцтві про народження заявниці та в паспорті, зроблену помилку суд пов'язує з неуважністю осіб, які заповнювали трудову книжку. Судом встановлено, що заявниці необхідно встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - трудової книжки - для звернення до УПФУ в Арцизькому районі для підтвердження трудового стажу для призначення пенсії. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] в частині встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу - трудової книжки, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Стосовно вимог заявниці щодо встановлення факту того, що записи в архівних довідках № А-592/02-03 та А-593/02-03 від 27 серпня 2012 року віднесені до її трудової діяльності, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, посилання заявниці на необхідність встановлення в судовому порядку юридичного факту, а саме належності їй зазначених архівних довідок, як правовстановлюючих документів, тобто в порядку передбаченому ст. 256 ЦПК України є хибними, оскільки зазначені архівні довідки не є правовстановлюючими документами. В даному випадку, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» правовстановлюючим документом, який надає право заявникові на отримання пенсії, є трудова книжка. Крім того, з ксерокопій архівних довідок №№ А-592/02-03 та А-593/02-03 від 27 серпня 2012 року, виданих КП «Арцизьке районне підприємство «Трудовий архів», долучених до заяви вбачається, що вони видані на ім'я [PERSON], а таким чином у відповідності до ксерокопії паспорту громадянина України на ім'я [PERSON], яка долучена до справи, зазначені архівні довідки видавалися саме заявниці, і більш того, як вже вказувалось вище, ці довідки не є правовстановлюючими документами, а таким чином зазначена вимога заявниці не може бути задоволена судом. Більш того, як вбачається з поданої [PERSON] заяви, приводом звернення заявниці до суду у даній справі стало її бажання довести у судовому порядку факт наявності у неї відповідного трудового стажу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість таких справ суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. В той же час статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який і затвердив постановою від 12.08.1993 р. № 637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (із змінами і доповненнями). Згаданий Порядок передбачає можливість встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж (п. 26), яким у відповідності до наведеної ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» є трудова книжка, якщо зазначені в ній прізвище, ім'я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В усіх інших випадках підтвердження наявного трудового стажу здійснюється лише органами Пенсійного Фонду України шляхом витребування уточнюючих довідок з підприємств і організацій, а при не збереженні цих документів про трудовий стаж - на підставі показань свідків (пункти 1, 2, 20 названого Порядку). Також судом приймається до уваги ухвала Верховного суду України по справі 6-21859 св09 від 18 листопада 2009 року, в якій зазначено, що встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, у зв'язку з чим заява про встановлення факту виконання роботи на певній посаді для зарахування до трудового стажу в порядку цивільного судочинства розглядатися не може. У судовому порядку може розглядатися факт належності документа про трудовий стаж, якщо ім'я, по батькові або прізвище в ньому не збігаються з тими, що зазначені в паспорті або в свідоцтві про народження. Як вбачається із заяви [PERSON] приводом її звернення до суду у даній справі стало її бажання довести у судовому порядку факт наявності у неї відповідного трудового стажу, необхідного для призначення пенсії і ці вимоги, з урахуванням викладеного вище не можуть бути розглянуті у порядку, передбаченому ч. 1 ст.256 ЦПК України, оскільки до наведеного у ній переліку вони не входять. Таким чином приймаючи до уваги вище зазначене, вважаю, що суд в порядку цивільного судочинства не вправі вирішувати по суті питання про підтвердження трудового стажу заявниці, при цьому підмінюючи законодавчо визначений орган, до компетенції якого відноситься вирішення таких питань, в даному випадку Пенсійний Фонд України, у зв'язку з чим вимоги заяви [PERSON] про встановлення факту того, що записи в архівних довідках № А-592/02-03 та А-593/02-03 від 27 серпня 2012 року віднесені до її трудової діяльності, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial