Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, пені за несвоєчасне сплату аліментів. Позов мотивований тим, що з 11.10.2008 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 27.01.2009 року. У них із відповідачем поза шлюбом [INFO] народилася дочка [PERSON] . Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2009 р., з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі заяви до суд 02 липня 2009 року і до повноліття дитини. Відповідач неналежно виконує рішення суду по виплаті аліментів внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 4864,52 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця. З посиланням на положення СК України позивач також вказує на можливість стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, визначаючи її розмір у 4864,52 грн. За таких обставин, позивач просила стягнути із відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4864,52 грн., пені за несвоєчасне сплату аліментів у розмірі 4864,52 грн. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Позивач [PERSON] у судове засідання позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволені позову, оскільки станом на 27.11.2019 року у нього заборгованість по аліментах відсутня . Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши позивача, відповідача вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що з 11.10.2008 сторони перебували в зареєстрованому шлюб. Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірваний 27.01.2009 року. Поза шлюбом у сторін народилася неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Згідно копії рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2009 р. з [PERSON] , [INFO] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усих видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду 02.07.2009 року і до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] неналежно виконує рішення суду. Відповідно до копії довідки розрахунку, виданої 24.07.2019 року за №7966 старшим державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Башовою О.А., відповідач [PERSON] за вищевказаним виконавчим документом має заборгованість станом на 24.07.2019 в сумі 4864,52 грн. Сплачено боржником 52505,83 грн. За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Разом із тим, визначаючись із вимогою щодо стягнення вказаної суми заборгованості, суд звертає увагу, що відповідно до ст.194 СК України заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» суд вирішує питання щодо заборгованості зі сплати аліментів лише у разі спору про її розмір, визначений державним виконавцем. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення про стягнення заборгованості. Крім того, відповідачем, станом на день 27.11.2019 року, повністю погашено заборгованість по сплаті аліментів. Відтак, суд вважає, що в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами на дітей, слід відмовити. Частиною 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно частини 4 цього Закону невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За положеннями частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів, передбачених ст. 181 СК України, виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Однак всупереч вищевказаним нормам, відповідачем рішення суду, що набрало законної сили, станом на 29.07.2019 року, тобто на день звернення позивачки до суду із даним позовом, не було виконане, аліменти на користь позивачки були не сплачені, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини не була погашена. Частиною 1 ст. 196 СК України (чинної до 08 липня 2017 року) передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, будь-які обмеження щодо розміру пені законом не встановлювались. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів підлягають встановленню, як наявність самої заборгованості та її розмір, так і наявність чи відсутність вини платника аліментів у її виникненні, оскільки сплата аліментів на підставі рішення суду у грошовій формі є грошовим зобов`язанням платника аліментів. Згідно розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів на дітей за період з 01.01.2016 року до 01.01.2019 року складає 86484,74 грн. Проте, враховуючи ч.1 ст.196 СК України, що пеня не може перевищувати суму заборгованості, до стягнення підлягає сума, що дорівнює 100 % суми заборгованості, а саме 4861,52 грн. Враховуючи те, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем відповідачем не оскаржено, тому підстави вважати його невірним у суду немає. За приписами ст. ст. 610, 612, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, аналогічна позиція у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується таким чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. На підставі зазначеного, суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, так як він узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, відповідно до якого сума неустойки (пені) за період з січня 2010 року по квітень 2018 року становить 86484,74 грн. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, що набрав чинності 08 липня 2017 року було внесено зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України, зі змінами від 17 травня 2017 року, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України (зі змінами від 17 травня 2017 року) в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 Цивільного Кодексу України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Отже, суд перевірив розрахунок пені, наведений позивачем, вважає його правильним. Тому суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за зазначений період в розмірі 4864,52 грн., повністю задовольнивши таким чином позовні вимоги в цій частині. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial