Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 18 серпня 2006 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок загальною площею 3,8352 га із земель колишнього КСП імені Давиденка, на які було виготовлено державний акт серії ІІІ-ЧН № 042184. Вона (позивач) є спадкоємцем майна померлого. [PERSON] стверджувала, що перед смертю її батько тяжко хворів, вона (позивач) протягом останнього року його життя постійно проживала разом із батьком, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останнього. Нотаріус відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки факт постійного проживання її (позивача) із спадкодавцем на момент смерті документально не підтверджується, а також в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкові земельні ділянки. [PERSON] просила суд встановити факт постійного проживання разом із [PERSON] на момент смерті останнього, а також визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 3,8352 га, на які було виготовлено державний акт серії ІІІ-ЧН № 042184 та які належали померлому [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві. Представник Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, виконком сільради подав до суду довідку, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Відповідно до ч. 3 ст. 36 ЦПК України 3 лютого 2016 року судом було направлено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомлення про те, що в провадженні суду знаходиться ця справа, та розяснено їм право заявити про свою участь у цій справі. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заявили про свою участь у зазначеній справі, а тому суд розглядає справу без їх участі. Суд розглядає справу у відсутності позивача та представника відповідача. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що добре знали сімю [PERSON], який був батьком заявника. На день смерті свого батька [PERSON] постійно проживала разом із ним в с. Степове Носівського району Чернігівської області по вул. Шевченка, 11, доглядала його та вела спільне господарство. В звязку із неявкою 19 лютого 2016 року в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 18 серпня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 20) вбачається, що [PERSON] за життя склав заповіт. З копії заповіту, посвідченого 29 вересня 1992 року в Ганнівській сільській раді Носівського району Чернігівської області, який зареєстрований за № 55 в реєстрі нотаріальних дій (а.с. 20), вбачається, що [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як особи, визначені у заповіті, мають право на спадкування після смерті [PERSON] З повідомлення Носівської районної державної нотаріальної контори № 38/01-16 від 27 січня 2016 року (а.с. 18) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 19), вбачається, що спадкова справа після померлого 18 серпня 2006 року [PERSON] не заводилася. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Факт, який просить встановити позивач, підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4/02-31 від 4 січня 2016 року (а.с. 11) вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в звязку з тим, що [PERSON] не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а також в звязку з відсутністю документів, які б підтверджували факт постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] на момент його смерті, та правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] проживав в [INFO], що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 316 від 26 листопада 2015 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволяє їй належним чином реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на земельні ділянки, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку площею 3,8352 га із земель колишнього КСП імені Давиденка, які розташовані на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на яку на імя останнього був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042184, який був зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 160 від 25 листопада 2002 року, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі Чернігівської області від 25 грудня 2015 року (а.с. 9). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, [PERSON] успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] 1/4 частину вищезазначеної земельної ділянки. Враховуючи те, що інші спадкоємці за заповітом спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, то 3/4 частини спадкової земельної ділянки спадкуються [PERSON] за законом, як спадкоємцем першої черги, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 042184 втрачено, факт його втрати підтверджується оголошенням про втрату, яке було опубліковане у газеті «Носівські вісті» (а.с. 10). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкову земельну ділянку також підлягають задоволенню.

Outcome: approved