Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей [PERSON] районної державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітніх дітей, які не досягли 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, в якому просить надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації, її неповнолітнім дітям: [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], строком 1 рік, без згоди та супроводу батька дітей [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем неповнолітні діти проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні, відповідач сплачує аліменти на їх утримання. На даний час позивач уклала шлюб з [PERSON], громадянином РФ, у звязку з чим має намір разом з дітьми переїхати на постійне місце проживання до [INFO], де попередньо вирішено питання навчання дітей у загальноосвітній школі та працевлаштування позивача, виготовлені проїзні документи на дітей, однак усні та письмові звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за межі України їх неповнолітній дітям відповідач залишив без відповіді. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити. Належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду справи відповідач повторно у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав, у звязку з чим суд вирішує справу відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей [PERSON] районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частинами 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до\~ст. 213 ЦПК\~України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням [PERSON] районного суду Сумської області від 18.02.2015 року у справі № 575/1105/14-ц розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 05.02.2003 року у відділі РАГС [PERSON] районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис № 01 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12,13), на утримання яких відповідач сплачує аліменти відповідно до виконавчого листа №575/977/15-ц, виданого 26.11.2015 року [PERSON] районним судом Сумської області, станом на 27.04.2016 року заборгованість по аліментам становить 2669,20 грн., що підтверджується довідкою [PERSON] районного відділу ДВС (а.с.37). Відповідно до\~ст.141 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Позивач порушує питання надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України до Російської Федерації без згоди та супроводу батька строком на один рік, посилаючись на відсутність його згоди на це, оскільки її неодноразові прохання про надання такої згоди залишилися без відповіді з боку відповідача. Відповідно до\~статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають зазначення для вирішення справи. При цьому кожна сторона за правилами ч.ч. 1,3,4\~ст. 60 ЦПК України\~зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. З пояснень позивача у судовому засіданні, які підтверджуються також письмовими матеріалами справи, 12.01.2016 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином РФ [PERSON], [INFO], у відділі ЗАГС адміністрації Тоцького району Оренбурзької області (а.с.14). [PERSON] має службове житло, що підтверджується ордером №223 від 29.09.2006 року (а.с.15), працює, має постійний стабільний дохід, має позитивну характеристику з місця служби (а.с.33,34,35). [PERSON] також має позитивну характеристику з місця роботи (а.с.32). Крім того, як пояснила позивач, а також це вбачається з квитанцій про виплати переказів по системі «Золота корона», [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання [PERSON] та її неповнолітніх дітей, що свідчить про його підтримку та згоду на переїзд дітей до РФ для проживання (а.с.60-62). Позивач [PERSON] є вагітною, у звязку з чим перебуває на обліку у жіночій консультації [PERSON] ЦРЛ, що підтверджується наданою нею Обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні (а.с.63-64). З довідок-підтверджень, наданих Зареченською середньою загальноосвітньою школою №2 (с.Тоцьке друге Тоцького району Оренбурзької області РФ) вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], 02.04.2008 року, будуть зараховані для навчання в даній школі (а.с.10,11). Позивачем [PERSON] наданий гарантійний лист про згоду та готовність ПП [PERSON] (с.Тоцьке-2 Тоцького району Оренбурзької області РФ) укласти трудовий договір з [PERSON] з 01.06.2016 року (а.с.16). З матеріалів справи також вбачається, що 16.06.2015 року видані паспорта громадянина України для виїзду за кордон на імя [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] (а.с.7,8). При розгляді справ щодо надання одному з батьків тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди іншого необхідно встановити факт відсутності згоди іншого батька або підтвердити факт ухилення одного з батьків від надання такої згоди. Позивачем на підтвердження ухилення відповідача [PERSON] від надання дозволу на виїзд дітей за межі України надані повідомлення про вручення 13.04.2016 року та 15.04.2016 року листів з її проханням про надання такої згоди, однак які, як зазначає позивач, залишилися без відповіді (а.с.17, 36). Відповідно до\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється\~Законом від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Відповідно до ч. 2 ст. 4 вищевказаного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57\~із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску або якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном. Пункт 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, передбачено, що виїзд неповнолітнього за кордон в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків допускається, якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням того, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у наданні згоди на цей виїзд, суд приходить до висновку про задоволення позову - із зазначенням часового проміжку перебування у цій державі з неповнолітніми дітьми - з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року, тобто один рік як просить позивач, оскільки наприкінці травня закінчується навчальний рік у школі, а також позивач має намір укласти трудовий договір у РФ з ПП [PERSON] саме з 01.06.2016 року. Суд вважає, що дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітнім [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідає їх інтересам, оскільки батько відповідач з дітьми фактично не проживає, мати позивач має намір виїхати на постійне місце проживання до РФ, а діти повинні перебувати під наглядом батьків та ними виховуватися. Судові витрати у справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved