Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою встановлення факту смерті її батька [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , та [INFO] помер за місцем свого проживання, вказуючи, що факт смерті неможливо зареєструвати в органах державної реєстрації актів цивільного стану, отже вона змушена звернутись до суду. Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Заявник на судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, в якій вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, задовольнивши вимоги заяви про встановлення факту смерті її батька в повному обсязі. Представник заінтересованої особи на судове засідання не з`явився, начальник Краматорського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області надіслала суду заяву, в якій вказала, що проти задоволення заяви не заперечує, просить справу слухати без представника відділу. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту смерті підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що Заявник [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , щопідтверджується копією свідоцтва про народження заявника (а.с.12). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт Софіївський, м. Красний Луч Луганської області, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть (а.с.8), копією медичної довідки про причину смерті (а.с.9), копією свідоцтва про смерть (а.с.10), які видані відповідними органами на тимчасово окупованій території, але вони неналежного зразка. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України та особливості провадження у цих справах передбачені статтею 317 ЦПК України. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом МУЮ від 18 жовтня 2000 року №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерської довідки про смерть (форма №106-1/о), форма яких затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Також реєстрація смерті особи проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно пунктів 1,2,3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, медичні документи, що підтверджують факт смерті особи на території тимчасово окупованої території, видані діючими сьогодні медичними закладами, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. Проте, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені в свідоцтві про смерть особи, які видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території (інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2016 року вих.№9-1130/0/4-16). Таким чином, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] , [INFO] , та визначає датою його смерті [INFO] та місцем смерті - смт Софіївський, м. Красний Луч Луганської області. Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved