Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначала наступне. Вона та відповідач [PERSON] є депутатами Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області. 27 листопада 2020 року відбулася перша сесія Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, в якій сторони брали участь, що знайшло своє відображення у відповідному протоколі сесії. Під час засідання сесії, а саме обговорення питання № 16 порядку денного, відповідач [PERSON] , поширив для усіх присутніх на засіданні осіб інформацію, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а також депутата [PERSON] , наступними словами: «Ми теж знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати! ... Подкупом и подвозом!». Оскільки поширена [PERSON] недостовірна інформація стосувалася її особисто, вона звернулася до голови Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області та голови постійної комісії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, законності, місцевого самоврядування, депутатської діяльності та етики, із заявою, в якій просила розглянути питання недотримання відповідачем норм депутатської етики. 14.12.2020 року вищевказаною комісією було розглянуто її заяву, на засіданні якої також був присутній відповідач, який не виявив бажання спростувати поширену ним недостовірну інформацію. За результатами розгляду її заяви, вищевказаною комісією було прийнято рішення, яким [PERSON] було запропоновано вибачитися перед нею у сесійній залі. Але ані на засіданні комісії, ані на подальших пленарних засіданнях селищної ради відповідач [PERSON] , зі спростуванням поширеної ним недостовірної інформації, так і не виступив. Позивачка зазначала, що висловлювання [PERSON] не є оціночним судженням, а є фактичним твердженням, оскільки в них міститься недостовірна інформація про те, що вона та інший депутат [PERSON] , набули депутатські мандати нібито «підкупом та підвозом», тобто відповідач публічно сповістив іншим особам інформацію про те, що два депутати, серед яких є і вона, нібито здійснювали «підкуп» і «підвіз» для того, щоб набути депутатські мандати, тим самим фактично без жодних на те підстав стверджував про вчинення нею підкупу виборців, тобто кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 160 КК України. Інформація, яку поширив відповідач, призводить до негативної соціальної оцінки її в очах оточуючих. Крім того, у присутніх на засіданні ради осіб, які мали можливість почути виступ [PERSON] , та інших громадян, які слідкують за діяльністю органів місцевого самоврядування в смт. Розівка, створилося хибне уявлення, про неї як про злочинця (особу, яка нібито здійснювала підкуп та підвезення виборців). Вжиті відповідачем вислови нівелюють набуту нею за багато років громадської діяльності суспільну оцінку її особистих, морально-етичних та ділових якостей. Отже, своїм виступом відповідач намагався створити їй (позивачці) імідж «недоброчесного» депутата, що безумовно підриває суспільну оцінку її діяльності, як депутата, в очах оточуючих. Таким чином, діючи всупереч вимог п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст. ст. 50, 76, 80, 81 Регламенту Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, ст. ст. 297, 299, ч. 2 ст. 302 ЦК України, ст. ст. 28, 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ст. 17 КПК України, відповідач поширив відносно неї недостовірну негативну інформацію, що порушує її особисті немайнові права, а саме право на повагу до гідності і честі та недоторканість ділової репутації. Крім того, приниженням честі, гідності та ділової репутації, відповідач завдав їй моральної шкоди (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Так, відповідач є публічною особою - депутатом селищної ради, а його висловлювання є предметом широкого суспільного розголосу. Більш того, вказані висловлювання мали місце на першій сесії новообраної селищної ради, на якій вирішуються важливі кадрові та організаційні питання, а тому до її перебігу прикута особлива увага громадськості. Вказаний факт підтверджується і статтею, яка після вказаного виступу відповідача, була розміщена невідомою особою у соціальних мережах, яка містить ознаки негативного характеру про низку депутатів селищної ради, серед яких йде мова і про неї. Викладена публікація свідчить про широкий суспільний резонанс, який викликав виступ [PERSON] , що завдало їй значних моральних страждань. Наслідком перенесених нею моральних страждань стало погіршення стану здоров`я, що підтверджується випискою з медичної карти від 11.01.2021 року, в якій вказано, що при зверненні до лікаря мали місце скарги на підвищення артеріального тиску, головний біль, слабкість в ногах, втомлюваність, запаморочення, серцевий біль після стресової ситуації, що мала місце 27.11.2020 року, тощо. Крім того, вона є особою з інвалідністю (за загальним захворюванням), тому перенесені моральні страждання здатні заподіяти їй серйозних ускладнень стану здоров`я. З метою відновлення своїх прав, порушених відповідачем, вона була змушена змінювати звичний спосіб життя та витрачати додаткові зусилля задля досудового врегулювання спору, збирання доказів для звернення до суду. Отже, з урахуванням наведених обставин, вважала суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., співмірною зі ступенем її моральних страждань. На підставі викладеного, позивачка просила визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену [PERSON] , [INFO] під час виступу на першій сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, а саме: «Ми теж знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати!... Подкупом и подвозом!», та зобов`язати останнього спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом його виступу на найближчому пленарному засіданні Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, наступного змісту: «Інформація, поширена мною 27 листопада 2020 року під час першої сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області відносно [PERSON] , а саме: «Ми теж знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати!... Подкупом и подвозом!», є недостовірною. Крім того, позивачка просила стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., та понесені нею судові витрати у справі. Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області від 02.02.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі та її призначено до підготовчого судового засідання на 14 год. 00 хв. 18.02.2021 року. В подальшому підготовче судове засідання було відкладено на 10 год. 00 хв. 24.03.2021 року (а.с. 44, 58). Ухвалою суду від 24.03.2021 року у справі закрито підготовче провадження і її призначено до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 08.04.2021 року (а.с. 84). В подальшому у справі оголошувались перерви, останній раз на 10 год. 00 хв. 04.08.2021 року. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначав, що він не допускав на адресу позивачки будь-яких грубих чи некоректних висловів, а лише під час виступу головуючого на сесії, на безпідставні викрики депутатів з зали, де проходила сесія, виголосив репліку, тобто своє оціночне судження, на адресу політичних сил, що зокрема підтверджується і тим, що ані прізвище, ані ім`я позивачки не було названо, а також тим, що відповідно до положень ст. 50 Регламенту Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, головуючий будь-яких зауважень щодо некоректної поведінки йому не робив, як то і позивачка не зверталася до головуючого про надання слова для репліки згідно до ст. 76 Регламенту. Стосовно ж публікації в соціальних мережах, зазначав, що він не має до неї ніякого відношення. У зв`язку з чим, у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити, посилаючись у тому числі на те, що вимоги позивачки фактично щодо його примусового вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, не передбачено нормами ст. ст. 16, 277 ЦК України (а.с. 62-64). У відповіді на відзив позивачка вказувала, що інформація поширена відповідачем, містить конкретні фактичні твердження про «підкуп» і підвіз», як «засоби набуття» депутатських мандатів. У висловлюваннях [PERSON] не містяться судження, гіперболи, алегорія чи сатира, він не висловлював жодного сумніву щодо поширеної ним інформації, не вказував на те, що ця інформація є лише його припущенням. Його висловлювання мали стверджувальну форму, при цьому, автор не використовував мовні засоби, характерні для припущень, повідомлення суб`єктивних думок або власних поглядів. Такий висновок ґрунтується на тому, що підкуп виборців (а також надання виборцям послуг з їх підвезення, що є підкупом виборців) є кримінальним правопорушенням, склад якого передбачений ст. 160 КК України. Твердження про вчинення особою злочину можна довести або спростувати, тому такі твердження є фактичними, а не оціночними. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд в аналогічних справах, а також у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1. При цьому, доказів вчинення нею (позивачкою) підкупу та підвозу виборців (вироку, повідомлення про підозру, тощо), відповідач не надав. Водночас відповідач намагаючись уникнути спростування поширеної інформації, стверджує, що її прізвище та ім`я він не називав, що суперечить аудіозапису сесії, з якого вбачається, що під час обговорення кандидатури старости Кузнецівського старостинського округу, після того, як вона (позивачка) та депутат [PERSON] , висловили свої думки і поставили свої запитання голові селищної ради, їх перебив [PERSON] , звинувативши в тому, що вони прийшли в депутатські мандати «підкупом» та «підвозом». При цьому доводи [PERSON] стосовно відсутності зауважень з боку головуючого на сесії, не може свідчити про правомірність його поведінки. Крім того, під час засідання постійної комісії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, законності, місцевого самоврядування, депутатської діяльності та етики, відповідач не заперечував, що він поширив недостовірну інформацію відносно неї та депутата [PERSON] , змінивши свою позицію лише в суді, намагаючись уникнути спростування поширеної ним недостовірної інформації. Стосовно посилань відповідача щодо невірно обраного нею способу захисту своїх прав, вказувала, що у позовній заяві, вона просила суд застосувати, передбачені ст. ст. 23, 277 ЦК України способи захисту: визнати інформацію недостовірною і також, що принижує честь, гідність та ділову репутацію; спростувати недостовірну інформацію; стягнути моральну шкоду, а не застосувати такий спосіб захисту, як примусове вибачення. Відсутність вибачення з боку відповідача нею наведено лише як обставину, яка впливає на ступінь заподіяної моральної шкоди, як то і посилання на публікацію в соціальних мережах. З огляду на що, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 66-69). У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказував, що наведені у позові та у відповіді на відзив позивачкою обставини, не відповідають дійсності, не є фактичним твердженням, а лише його суб`єктивною думкою (особистим судженням), сформованої на підставі висвітлених в засобах масової інформації даних щодо чисельних порушень законодавства, які мали місце на виборах у жовтні 2020 року, стосовно набуття незаконним шляхом депутатами різних політичних сил депутатських мандатів, а тому вона не може бути перевірена на предмет її відповідності, дійсності й спростуванню не підлягає. Крім того, позивачка, як депутат селищної ради, є публічною особою, а тому повинна усвідомлювати, що межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, ніж до пересічного громадянина, а тому у задоволенні позову, зокрема і в частині відшкодування моральної шкоди, просив відмовити (а.с. 96-98). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , позов підтримали в повному обсязі та просили позовні вимоги задовольнити. При цьому, позивачка, зокрема пояснила, що 27.11.2020 року відбулася перша сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, на якій були присутні усі обрані депутати. Під час обговорення питання № 16 порядку денного, про затвердження старости Кузнецівського старостинського округу, а саме [PERSON] , вона відповідно до регламенту звернулася до голови селищної ради (головуючого на сесії), із низкою запитань щодо запропонованої кандидатури, під час обговорення якої до розмови приєднався і депутат [PERSON] . Оскільки вона є жителькою с. Кузнецівка та депутатом від вказаного округу, то затвердження кандидатури [PERSON] на посаду старости, її хвилювало найбільше від інших депутатів, враховуючи при цьому, що коли вказана особа раніше займала посаду голови Кузнецівської сільської ради, жителі села були незадоволенні її роботою. В процесі обговорення кандидатури старости, відповідач [PERSON] , встав зі свого місця і показуючи рукою в її сторону, виголосив репліку: «Ми теж знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати!... Подкупом и подвозом». Після цих слів, їй стало погано і вона залишала сесійну залу. В подальшому вона подала заяву на адресу голови Розівської селищної ради та голови постійної комісії з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, законності, місцевого самоврядування, депутатської діяльності та етики, в якій просила розглянута та надати оцінку поведінці депутата [PERSON] щодо поширення стосовно неї неправдивої інформації про начебто підкуп виборців, за результатами якої комісія, зокрема і вона, як член комісії, прийняла рішення, яким [PERSON] було запропоновано вибачитися перед нею у сесійній залі, чого останнім зроблено так і не було. Оскільки поширена відповідачем стосовно неї інформація є негативною, недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, просила суд зобов`язати останнього у спосіб, який була поширена вказана інформація, спростувати її. Крім того, просила стягнути з відповідача на відшкодування завданої внаслідок поширення недостовірної відносно неї інформації, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень та судові витрати понесені у справі. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні заперечуючи проти позову, просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. При цьому, відповідач пояснив, 27.11.2020 року після виборів відбулася перша сесія Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, яка проходила в будинку культури, після урочистих привітань, депутати приступили до обговорення питань, зазначених у порядку денному. Під час обговорення питання № 16 порядку денного, щодо затвердження кандидатури старости Кузнецівського старостинського округу, позивачка почала задавати запитання головуючому на сесії - [PERSON] , щодо запропонованої кандидатури. При цьому, головуючий перебувала по центру зали і вела промову у мікрофон. [PERSON] , знаходилася на другому ряду і задавала питання головуючому сидячи з місця, що є звичайним порядком на сесії, а він перебував на третьому ряду, неподалік від нього через декілька стільців, сидів депутат [PERSON] . Під час їх розмови, депутат [PERSON] , який сидів неподалік від нього, без дозволу головуючого, почав вигукувати слова з місця, коментувати щось, на що він зробив йому зауваження та зазначив, щоб останній не заважав та не вручався у розмову між вказаними особами, але [PERSON] , продовжував вигукувати слова, тепер вже і на його адресу, внаслідок чого між ними виникла словесна перепалка, під час якої він підвівся з місця та направляючи руку в бік останнього дійсно сказав вказану фразу. При цьому, ці слова не стосувалися позивачки, оскільки підстав для проголошення таких слів відносно останньої у нього не було. Він та позивачка були депутатами за часів минулої каденції, і будь-яких конфліктів між ними ніколи не було, а тому підстави для поширення відносно останньої якоїсь негативної, недостовірної інформацію у нього взагалі відсутні, на що він звертав увагу і під час засідання постійної комісії з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, законності, місцевого самоврядування, депутатської діяльності та етики, на якій розглядалася заява [PERSON] щодо його неетичної поведінки. В подальшому, вже під час перебування позову [PERSON] в суді, він неодноразово пропонував останній мирним шляхом вирішити спір, але вона відмовилася. Оскільки він відносно [PERSON] жодної інформації, а тим паче негативної, недостовірної не поширював, у задоволенні позову просив відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області. 27.11.2020 року під час першої сесії Розівської селищної ради, після привітань, депутати приступили до вирішення питань, зазначених в порядку денному. Обговорення питань відбувалося в нормальній робочій обстановці, будь-яких конфліктів не виникало. Коли головуючим [PERSON] на обговорення було поставлено питання про затвердження [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу, депутат [PERSON] попросила слова і почала задавати питання головуючому. В процесі дискусії він також приєднався до обговорення цього питання, оскільки [PERSON] не сподобалися питання, які він (свідок) та [PERSON] , задавали головуючому, він підвівся з місця і показуючи рукою в їх сторону в агресивній формі, сказав: «Ми знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати!», на його запитання (свідка): «Як ми прийшли?», останній відповів: «Подкупом и подвозом!». Після цього, він запитав у [PERSON] : «Як, я гроші платив?», останній відповів: «Так, платив» і на цьому їх розмова закінчилася. Свідок вважав, що висловлювання [PERSON] було здійснено саме на його адресу та [PERSON] , оскільки в обговоренні вказаного питання інші особи, окрім них, участі на приймали. При цьому, свідок вказував, що він знаходився на третьому ряду за кілька місць від [PERSON] , який також сидів на цьому ряду, а [PERSON] , перебувала на другому ряду. Звертаючись із вказаною фразою [PERSON] показував рукою саме в їх сторону. Цю фразу, на думку свідка, [PERSON] , сказав, оскільки підтримував позицію головуючого щодо кандидатури старости [PERSON] . У грудні 2020 року він та [PERSON] звернулися до постійної комісії з питань депутатської діяльності та етики для вирішення питання щодо неетичної поведінки [PERSON] , яке рішення було прийнято за заявою [PERSON] , свідку невідомо. Вказані події набули розголосу серед громадськості, оскільки знайшли своє відображення в публікації, яка була розміщена в соціальних мережах. Внаслідок цих обставин, він також був змушений звернувся до суду і з аналогічним позовом, по якому на даний час здійснюється судовий розгляд справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області та 27.11.2020 року брала участь у першій сесії селищної ради. Коли депутати перейшли до вирішення питання № 16 порядку денного, щодо затвердження кандидатури [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу, у обговоренні цього питання взяли участь депутати [PERSON] та [PERSON] . Обговорення питань порядку денного депутатами здійснювалося на місцях, за трибуною знаходився лише головуючий. Свідок в сесійній залі перебував у четвертому ряду, позаду депутатів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час обговорення даного питання з місця підвівся депутат [PERSON] і повернувшись до [PERSON] та [PERSON] , підвищуючи голос, сказав: «А як ви взагалі прийшли до депутатів? Мені відомо, що ви отримали депутатські мандати за допомогою підкупу і підвозу», на що [PERSON] , запитав: «Я платив гроші?», після цих слів, вона залишила сесійну залу. Чому [PERSON] сказав таку фразу, свідку невідомо, можливо на захист кандидатури [PERSON] . На подальших сесіях це питання не піднімалося. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, та 27.11.2020 року брала участь у першій сесії селищної ради. Під час сесії голова ради [PERSON] на обговорення поставила питання про затвердження [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу. В обговоренні цього питання брала участь депутат [PERSON] , яка почала задавати питання голові ради [PERSON] щодо вказаної кандидатури. В цей час голова ради перебувала за трибуною, а депутат [PERSON] в залі на другому ряду, за останньою в третьому ряду сиділи [PERSON] , та трохи подалі [PERSON] , свідок перебувала на третьому ряду, але в іншій стороні. До обговорення цього питання в подальшому приєднався депутат [PERSON] . В цей час вона побачила, що депутат [PERSON] підвівся з місця і відвернувшись в протилежний від неї бік щось промовляв, але зміст цих слів і кому вони були адресовані, свідок не чув. Крім того, свідок є головою постійної комісії з депутатської діяльності та етики, на розгляді якої перебувала заява [PERSON] щодо неетичної поведінки на сесії депутата [PERSON] . Під час вирішення вказаної заяви були заслухані усі учасники вказаних подій, зокрема і [PERSON] , який запропонував забути всі образи та «обнулити» обвинувачення. Член комісії [PERSON] запропонував, щоб [PERSON] вибачився перед [PERSON] в сесійній залі, за що і проголосували усі члени комісії, у т.ч. і сама [PERSON] , яка є членом даної комісії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області. У листопаді 2020 року відбулася перша сесія селищної ради, він перебував в сесійній залі на четвертому ряду, позаду депутатів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час обговорення питання щодо затвердження [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу, [PERSON] попросила слова і почали задавати голові ради [PERSON] , питання щодо вказаної кандидатури. В цей час, депутат [PERSON] підвівся з місця і повернувшись в сторону [PERSON] в грубій образливій формі сказав: «Ми знаємо як ви сюди зайшли, підкупом і підвозом!». Потім до розмови приєднався [PERSON] , який запитав у [PERSON] : «Що ви маєте на увазі, який підкуп та підвоз?» Після цього депутати [PERSON] та [PERSON] покинули сесійну залу. В подальшому під час засіданні комісії з депутатської діяльності та етики, членом якої він є, була розглянута заява [PERSON] щодо неетичної поведінки депутата [PERSON] , за наслідками розгляду якої було прийнято рішення, яким останньому запропоновано вибачитися перед [PERSON] на наступній сесії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, та брав участь у першій сесії відповідної ради. Коли на обговорення головою ради [PERSON] було поставлено питання щодо призначення [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу, депутат [PERSON] , вступила в обговорення і почала задавати питання з приводу вказаної кандидатури [PERSON] . В подальшому до обговорення цього питання приєднався і депутат [PERSON] . В цей час з місця встав депутат [PERSON] і висловлюючись на адресу [PERSON] та [PERSON] , сказав: «Ми знаємо, як ви сюди прийшли, підкупом та підвозом». Після чого [PERSON] запитав у [PERSON] : «Кому я платив?», на цьому конфлікт закінчився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був присутнім на першій установчій сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, оскільки на вказаній сесії вирішувалось питання щодо призначення його старостою Новозлатопільського старостинського округу. Після того, як було вирішено питання про призначення його на вказану посаду, депутати перейшли до обговорення питання щодо призначення [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу. Під час обговорення цього питання, депутати [PERSON] та [PERSON] задавали питання голові ради та висловлювали свою думку з приводу кандидатури старости. В цей час в залі почався гомін, голова почала закликати депутатів заспокоїтись і свідок побачив, що депутат [PERSON] , який сидів далеко від нього, підвівся з місця і повернувшись до групи депутатів, щось казав, але що конкретно, свідок не чув, начебто він теж закликав депутатів заспокоїтись та працювати. Більше свідку нічого невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області. 27.11.2020 року відбулася перша сесія селищної ради, на якій вона була обрана секретарем сесії та вела протокол засідання. Сесія проводилась згідно порядку денного, коли головою ради [PERSON] була поставлено питання про затвердження [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу та запрошено депутатів прийняти участь в обговоренні цього питання. Депутат [PERSON] , почала задавати голові запитання та висловлювати свою думку з приводу вказаної кандидатури. Потім до дискусії приєднався депутат [PERSON] . Коли до обговорення спірного питання приєднався депутат [PERSON] , свідок не пам`ятає, але пригадує, що висловлювання останнього були не по суті питання. Вона сиділа за столом та вела протокол, депутати спілкувалися сидячи, чи піднімався [PERSON] , з місця, вона не бачила. Всіх хто приймав участь в обговоренні питання та навіть виголошував репліки, вона зазначала в протоколі. Чи пролунала фраза про «підкуп» та «підвоз» в сесійній залі, вона не пам`ятає, оскільки була зосереджена на веденні протоколу. В подальшому під час складання протоколу, прослухала аудіозапис засідання сесії і почула деякі фрази, але хто їх сказав не зрозуміла. Будь-яких суперечок між [PERSON] та [PERSON] не було, останній спілкувався з [PERSON] , але з якого приводу, вона не чула. На початку цього року, [PERSON] звернувся до селищної ради із заявою про внесення змін до протоколу сесії в частині, що стосується його виступу, а також депутатів [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на те, що цим особам, як зокрема і йому, головою ради, слово для виступу не надавалося. Розгляд даної заява на даний час триває. Свідкок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, та брала участь у проведенні першої сесії цієї ради у листопаді 2020 року. Під час обговорення питання про затвердження [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу, [PERSON] почала задавати питання голові ради [PERSON] , з приводу вказаної кандидатури, а потім до дискусії приєднався і депутат [PERSON] . В залі почався шум, в цей час депутат [PERSON] , який сидів біля неї, встав з місця і розвернувшись у зворотну від свідка сторону, почав голосно говорити, закликати всіх до роботи, він казав ще якісь репліки, на кшталт «Я знаю, яким способом хто прийшов, підкупом і підвозом», але на чию адресу була проголошена вказана фраза, свідок не знає, оскільки прізвища не називалися. Свідок також є секретарем постійної комісії по депутатській діяльності та етики, де розглядалася заява [PERSON] щодо неетичної поведінки депутата [PERSON] , на засіданні останній пояснював, що не відмовляється від своїх слів, але на чию адресу він їх сказав, не говорив. За наслідками розгляду заяви [PERSON] , членами комісії було прийнято рішення, рекомендувати [PERSON] вибачитися перед [PERSON] на наступній сесії, остання, як член комісії, також голосувала при вирішенні її заяви. Свідок [PERSON] пояснив, що він є депутатом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області і приймав участь у сесії, яка відбулась у листопаді 2020 року. Під час обговорення питання щодо затвердження [PERSON] на посаду старости Кузнецівського старостинського округу, будь-яких конфліктів не було. Коли голова селищної ради [PERSON] поставила на обговорення вказане питання, депутат [PERSON] висловлювала свою думку з цього приводу, але яку конкретно, свідок не пам`ятає. Крім того, свідок пояснив, що зазвичай обговорення питань між депутатами відбувається в шумній обстановці. Свідок чув, що [PERSON] говорив щось про «підкуп» та «підвоз», але вважав, що ці слова стосуються обговорення виборів, які пройшли напередодні, оскільки з вказаними слова останній ні до кого не звертався, зокрема і до [PERSON] . Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, суд доходить наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Положеннями статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Відповідно до статті 79 ЦПК України, д остовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини справи та фактичні їм правовідносини. Сторони у справі є депутатами Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області. 27 листопада 2020 року відбулася перша сесія Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, участь у якій брали, зокрема і сторони, як депутати вказаної селищної ради. Згідно до протоколу № 1 від 27.11.2020 року першої сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області восьмого скликання, на засіданні сесії вирішувалися питання відповідно до порядку денного, зокрема питання № 16 «Про затвердження на посаду старости Кузнецівського старостинського округу Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області». Під час вирішення вказаного питання, виходячи з позовних вимог [PERSON] , відповідач [PERSON] поширив для усіх присутніх на засіданні осіб, негативну, недостовірну інформацію, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, шляхом висловлювання на її адресу, наступними словами: «Ми теж знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати!... Подкупом и подвозом!». Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, що гарантовано ст. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. (ч.ч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України). Згідно до змісту статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі та ділової репутації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), чинне законодавство не містить визначення поняття гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконані нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 15 Постанови детально роз`яснено порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 19 Постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 01.02.2018 року у справі № 757/33799/15-ц). Оціночними судженнями, з огляду на положенні ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України від 02.10.1992 року № 2657-XII «Про інформацію», за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] було надані наступні докази: аудіозапис пленарного засідання першої сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, яке відбулось 27.11.2020 року, витяг з Регламенту Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, затвердженого рішенням селищної ради від 27.08.2019 року за № 1, протокол першої сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області № 1 від 27.11.2020 року, протокол засідання комісії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, законності, місцевого самоврядування, депутатської діяльності та етики № 1 від 14.12.2020 року та заяву останньої, яка послугувала предметом розгляду вказаної комісії (а.с. 8-12, 13-19, 21, 22-29). Під час дослідження в судовому засіданні аудіозпису пленарного засідання від 27.11.2020 року першої сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, запис якого здійснено на оптичний диск СD-R 52х 700 МВ 80 MIN, VIDEX EXCELLENTI, та автентичність якого сторони не заперечували, судом встановлено наступне. Диск містить три файли. На файлі, який має назву «Сессия 1 03» з 1 год. 40 хв. 38 сек. до 1 год. 45 хв. 09 сек., розглядається питання порядку денного № 16 «Про затвердження на посаду старости Кузнецівського старостинського округу Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області», далі мовою оригіналу: - [PERSON] (голова ради): ставиться на обговорення кандидатура старости по Кузнецівському старостинському округу. Я пропоную [PERSON] . Було проведенно також ... співбесіда, перед кожною співбесідою я обов`язково спілкуюся з керівниками базових підприємств, якщо такі є на території, або з фермерами, оскільки безпосередня робота старости це співпраця з депутатами, з селищною радою, з виконкомом, і з представниками бізнесу, оскільки без підтримки представників бізнесу, ну чесно кажучи, далеко ми не зрушемо з місця. Тому на співбесіду були запрошені також депутати, і спілкувалась я з кервниками підприємств. Тому думку цих людей я знаю, вони підтримали [PERSON] . Зараз будь-ласка обговорюємо. В кого є запитання до [PERSON] , до мене, будь-ласка. (гомін в залі) - [PERSON] : чи можемо голосувати за основу і в цілому, якщо немає пропозицій? (чутно голос позивачки [PERSON] ) -[PERSON] : да, будь ласка. -[PERSON] : що Вас підтолкнуло, от що саме - така видатна подія у нас случилася за півтора года в Кузнецовке , що надо все таки [PERSON] піддержать? От що вона зробила? Перше, друге і третє. Ну, отвітьте пожалуйста. Перше, друге і третє. -[PERSON] : у нас є стабільна робота, у нас є впорядковані кладовища, у нас завжди вчасно (ну, можливо це і не з вини [PERSON] , десь там з освітленням, десь можливо невчасно вкручуються), ремонтувалися дороги по округу, якщо мені не ... якщо я не помиляюсь, так? Ремонтувалися також..., о господі. -[PERSON] : да, немає чого вже просто сказать, немає... -[PERSON] : тобто відремонтовані дороги, нема чого сказать? -[PERSON] : де дороги відремонтовані? -[PERSON] : вибачте, два...дві ділянки доріг в цьому році відремонтувалися, дві ділянки в кінці дев`ятнадцятого року - відремонтувалися, з Вашою участю ми приймали ці дороги. Так чи ні? -[PERSON] : я може і підписувала, підписувала я акти, це все... -[PERSON] : підождіть, староста надає пропозиції. Староста бере в цьому участь, в підготовці, в розгляді цих питань. Розумієте? -[PERSON] : и все! -[PERSON] (свідок у справі): а скажіть, будь-ласка, де знаходиться селищна… сільська рада в Кузнецівці? - [PERSON]: [PERSON] , Ви прекрасно знаєте, де вона знаходиться. -[PERSON] : а Ви територію вокруг сільської ради бачили? -[PERSON] : бачила, бачила? -[PERSON] : ну то дороги будують, то будували десь там. А селищна рада де? Там чупакабра живе в бур`янах. -[PERSON]: [PERSON] , є різна територія біля сільських рад. І якщо вже так сталося, що сільська рада розміщена на території школи, де є дуже великий обсяг косіння, і був працівник з центру зайнятості який там косив. Ми знаємо який зараз.. -[PERSON] : ми знаємо як він косив. -[PERSON] : всі знають, хто як працював. Будь ласка. -[PERSON] : може, хоч з Розовки привезти бригаду за день навести порядок. -[PERSON] : привозили, я розумію, але в Розівці бригада не розірветься. Розівка також потребує впорядкування. -[PERSON] : у нас з літа не можуть скосити траву. -[PERSON] : скосіть. (гомін в залі) -[PERSON] : у нас вже два года немає солдат… (гомін в залі) -[PERSON] (відповідач у справі): ми теж знаємо як ви прийшли в депутатські мандати! Не надо тут рассказывать, який я… -[PERSON] : як ми прийшли? Як? -[PERSON] : подкупом и подвозом! -[PERSON] : да, очень смішно. (гомін в залі) -[PERSON] : у нас два года вже немає солдат. У нас до сіх пор окопи. У нас до сіх пор колюча проволка, незагороджений стадіон… -[PERSON] : [PERSON] , ми розуміємо, що заходяться всі, кому треба… (гомін в залі). Шановні депутати! -[PERSON] : да ты смотри, справедливые какие! (гомін в залі) -[PERSON] : Шановні депутати! Я вас дуже прошу, давайте понизимо градус сьогодні… давайте понизимо зараз тон. Будь ласка. Давайте понизимо тон. -[PERSON] : я деньги давал? Да ? -[PERSON] : и деньги давал! -[PERSON] : кому? -[PERSON] : я тебе правду говорю. -[PERSON] : Шановні депутати! Давайте по одному, ми не чуємо один одного. -[PERSON] : ответьте за свої слова. -[PERSON] : отвечу, отвечу, да, да, да. -[PERSON] : Шановні депутати, я вас дуже прошу. З дослідженого судом аудіозапису вбачається, що у сесійній залі наявний гомін, окрім голосів депутатів [PERSON] , [PERSON] (сторін у справі), свідка [PERSON] , та голови селищної ради [PERSON] , чутно голоси інших осіб, які щось обговорюють, а тому встановити кому саме був адресований вислів відповідача і у зв`язку з якими обставинами, неможливо. Отже, з вказаного аудіозапису достеменно встановити чи були адресовані висловлювання [PERSON] саме на адресу позивачки, враховуючи при цьому, що відповідач вказаний факт заперечує, не надається можливим, внаслідок чого зазначений аудіозапис не є належним, достовірним та достатнім доказом у справі, в розумінні ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України. Не доводять позовних вимог [PERSON] і надані останньою письмові докази, а саме: витяг з Регламенту Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, затвердженого рішенням селищної ради від 27.08.2019 року за № 1, протокол першої сесії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області № 1 від 27.11.2020 року, протокол засідання комісії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, законності, місцевого самоврядування, депутатської діяльності та етики № 1 від 14.12.2020 року, предметом розгляду якого послугувала заява [PERSON] щодо неетичної поведінки депутата [PERSON] . Так, витяг з Регламенту лише відображає порядок проведення сесії, повноваження депутатів, постійних комісій, тощо, а протокол сесії № 1 від 27.11.2020 року, зокрема по спірному питанню № 16, осіб, які доповідали, виступали по вказаному питанню, та яке було прийнято рішення, без конкретизації деталей розгляду цього питання, а тому суд розцінює їх, як такі, що не мають ніякого доказового значення у справі. Зі змісту протоколу № 1 від 14.12.2020 року засідання комісії Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, законності, місцевого самоврядування, депутатської діяльності та етики, предметом розгляду якої послугувала заява [PERSON] щодо неетичної поведінки депутата [PERSON] , вбачається, що позивачка, як член цієї комісії, брала участь у прийняті рішення за її заявою, що викликає сумніви у його легітимності, та взагалі не доводить позовних вимог. Аналізуючи показання свідків, допитаних в судовому засіданні, за клопотанням сторін, суд зазначає наступне. Так, свідки [PERSON] , який, на думку суду, є зацікавленою особою, враховуючи наявність в суді аналогічного позову останнього до [PERSON] , про захист честі, гідності та ділової репутації, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні пояснювали, що під час обговорення кандидатури на посаду старости Кузнецівського старостинського округу Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, відповідач [PERSON] підвівшись з місця та повернувшись, зокрема в сторону [PERSON] , висловився наступними словами: «Ми теж знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати!... Подкупом и подвозом!» Водночас такі пояснення свідків, на переконання суду, є лише їх суб`єктивним припущенням та власним розумінням тієї ситуації, що відбувалася на той час, оскільки як зазначали усі свідки, в сесійній залі стояв гомін, [PERSON] під час проголошення спірного вислову був повернутий до групи депутатів, а тому неможливо дійти беззаперечного висновку, що вказана фраза була проголошена саме на адресу позивачки. До того ж виходячи з пояснень свідків, що між вказаними особами до цього будь-якого діалогу (розмови) не було, дії [PERSON] , є нелогічними. Стосовно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , то перебуваючи в сесійній залі, останні взагалі не чули, щоб [PERSON] висловлювався на адресу будь-якої особи вказаною фразою, а свідки [PERSON] та [PERSON] , хоча і чули, що [PERSON] , сказав фразу: «Ми теж знаємо, як ви прийшли в депутатські мандати!... Подкупом и подвозом!», але не зрозуміли кому вона була адресована. Отже, під час судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт поширення відносно позивачки інформації, яку остання вважає такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, тобто, що взагалі вказана інформація стосується саме позивачки, а тому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті справи, суд вважає такими, що не мають суттєвого значення у справі. Крім того, суд вважає необхідним зауважити, що сторони мають статус публічних осіб, а тому повинні усвідомлювати, що їх дії знаходяться під ретельною призмою громадської критики, а тому межі допустимої інформації щодо них можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Про вищенаведене неодноразово наголошувалось і у статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, згідно яких, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Аналогічна позиція знайшла своє закріплення і у судовій практиці Європейського суду з прав людини, яка згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Так, проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 ЦК Української РСР (справа про поширення відомостей) (справа № 1-9/2003 від 10.04.2003 р. № 8-рп /2003). Аналізуючи наведене, суд доходить висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації слід відмовити, а тому враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від первісних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову і в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення судових витрат, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed