Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю. В позові зазначено, що [INFO] року померла баба позивача - [PERSON], якій належав житловий будинок [ADDRESS]. Позивач доглядала померлу бабцю до самої смерті та поховала її, а померла при житті усно заповідала позивачу належний їй житловий будинок. Позивач зазначає, що вона відкрито, безперервно та добросовісно володіє нерухомим майном - житловим будинком, з 2003 року і по теперішній час, тобто вже більше 10 років, утримує його в належному стані, зробила капітальний ремонт в будинку, повністю відновивши його, провела необхідні комунікації та сплачує комунальні послуги. Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача - Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області не з'явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 178 ЦК України, об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20 листопада 1969 року виконавчим комітетом Михайлівської ради депутатів трудівників Запорізької області, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON], з реєстраційним написом про те, що вказаний житловий будинок зареєстрований в Мелітопольському міському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та записаний в реєстраційну книгу за реєстраційним № 1859 20 листопада 1969 року. Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно 03 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції у Запорізької області, [PERSON] померла [INFO] року, про що [INFO] року складено відповідний актовий запис № 243. Спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] немає. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі відсутня. Згідно довідки, виданої Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області, відповідно до земельно-кадастрової документації по Михайлівській селищній раді за адресою: [ADDRESS], розташована земельна ділянка, площею 0,03 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка не приватизована. Згідно акту-довідки від 09 липня 2014 року, виданого депутатом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] відкрито та безперервно проживає в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], з 2003 року. за період проживання вона відбудувала будинок, відновила дах будинку, підвела світло, газ, воду, привела в належний стан земельну присадибну ділянку та посадила сад. Згідно акту-довідки від 16 вересня 2014 року, виданого депутатом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] доглядала і поховала за власні кошти свою бабусю [PERSON], яка померла в 1994 році. Перед смертю бабуся заповідала словесно [PERSON] свій будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS], замовником технічної інвентаризації є позивач. Паспорт виконано станом на 04 липня 2014 року. Згідно довідки, виданої товариством з обмежено відповідальністю «Агрофірма імені Мічуріна», [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], та здійснює оплату за воду по лічильнику в ТОВ «Агрофірма ім. Мічуріна». Згідно довідки, виданої Михайлівським ЦЕ Токмацького УГГ ПАТ «Запоріжгаз», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], використовує природний газ для опалення житла і приготування їжі відповідно до договору, відкритого на її ім'я. Згідно довідки, виданої ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Михайлівського РЕМ, споживач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок зареєстрований на неї. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає по сусідству із позивачем. [PERSON] мешкає в будинку [ADDRESS], вже більше 10 років. Вона доглядала за своєю бабусею [PERSON], а коли та померла, то вона її поховала. При житті [PERSON] казала, що будинок залишиться [PERSON]. З того часу і по сьогоднішній день позивач проживає в цьому будинку, зробила ремонт, привела все до ладу, господарює там. Всі вважають її власником цього будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] мешкає в будинку [ADDRESS], вони знайомі ще зі школи. Раніше в будинку мешкала бабуся позивача - [PERSON], за якою [PERSON] завжди доглядала та поховала її. Бабуся всім казала, що будинок вона залишає [PERSON], оскільки вона її доглядає. Позивач мешкає в цьому будинку вже більше 10 років, за час проживання вона відбудувала будинок, з робила ремонт, провела світло, газ, воду, все там робить. Всі вважають її власником цього будинку. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном - житловим будинком [ADDRESS] протягом більше 10 років. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту ними в судовому засіданні надано не було. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, відповідач позов визнає в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Разом із цим, судом враховується, що набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Так, об'єктом володіння є житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами та спорудженнями, що розташований за адресою: [ADDRESS], про що свідчить відповідна технічна документація. Також в ході судового розгляду було встановлено наступне: володіння зазначеним вище нерухомим майном є добросовісним, оскільки позивач при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, вона протягом всього часу володіння була впевнена, що на це майно не претендують інші особи, а вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього; володіння є відкритим, оскільки ані позивач, ані померла власниця житлового будинку не приховували факт знаходження нерухомого майна у володінні позивача, до того ж, ані відповідач, ані жодна інша особа не заявляють вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна; володіння нерухомим майном є безперервним, оскільки воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено факт набуття нею права власності на вищевказане нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном протягом більше 10 років. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання за позивачем права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю.

Outcome: approved