Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування та Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.05.2019 року між нею та відповідачем розірвано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився жити з позивачкою. Відповідач не бере участі у житті дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до життя та самопочуття сина. [PERSON] знаходиться на повному забезпеченні позивачки, яка всі витрати на утримання дитини несе самостійно. У зв`язку з переїздом, та з метою перереєстрації місця проживання сина [PERSON] подавала заяви про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради. У задоволенні заяв їй було відмовлено з тих підстав, що для зняття з реєстрації та для реєстрації нового місця проживання дитини відповідно до Правил реєстрації місця проживання №207 від 02.03.2016 необхідна письмова згода другого з батьків. Відповідач до теперішнього часу відмовляється надати позивачці письмову згоду на реєстрацію місця проживання сина. Позивачка вважає, що такі обставини обмежують права дитини, [PERSON] , а саме -виникають труднощі у наданні їй безоплатної медичної допомоги та інших передбачених законом послуг з обслуговування, які визначаються за місцем реєстрації та проживання. А отже, відсутність згоди батька дитини порушує її конституційні права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання. Також з метою перереєстрації свого місця проживання [PERSON] подавала заяви про зняття з реєстрації місця свого проживання та про реєстрацію свого місця проживання до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради. У задоволенні цих заяв їй було відмовлено із зазначенням, що для зняття з реєстрації та для реєстрації її нового місця проживання відповідно до Правил реєстрації місця проживання №207 від 02.03.2016 вона не надала необхідних документів, а саме: документів для реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання її малолітньої дитини. Наразі місце проживання позивачки та її сина зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , разом з нею, без згоди батька. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, та шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №122, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Судом встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.04.2019 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.04.2017 Лозівським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис №69 (а.с.14). З мотивувальної частині рішення суду вбачається, що сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 31.10.2017 №3093 та від 24.07.2017 №1799, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9,16). Як вбачається з копії заяв про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання від 26.08.2020 позивачка зверталася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зняття з реєстрації її сина [PERSON] , [INFO] , проте їй було відмовлено, оскільки особа не подала усіх необхідних документів для реєстрації чи зняття з місця реєстрації, а саме відсутня письмова згода другого з батьків (а.с. 18-20). Згідно копії заяв про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання від 26.08.2020 позивачка зверталась до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зняття з реєстрації свого проживання та про реєстрацію свого проживання, проте їй було відмовлено, оскільки особа не подала усіх необхідних документів, а саме документів для реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання її малолітньої дитини (а.с. 10-12). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, 28.10.2020 проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON] , на момент візиту двері не відчинили, для [PERSON] залишено запрошення до служби у справах дітей (а.с. 37). Згідно письмових пояснень Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] . На момент відвідування ніхто з членів сім`ї не знаходився вдома. Для [PERSON] залишено запрошення до служби у справах дітей. В телефонній розмові з представником ОСББ «33 Богатиря» з`ясовано, що [PERSON] та інші члени його родини знаходяться за кордоном на заробітках. Враховуючи вищезазначене, обстежити умови проживання батька малолітнього [PERSON] та з`ясувати його думку щодо визначення місця проживання дитини не можливо (а.с. 35). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України(далі-СК України), сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою КМУ від 02.03.2016 року №207, визначено порядок реєстрації місця проживання і порядок зняття з реєстрації місяця проживання дітей, які не досягли 14 років. Відповідно до п.26 вищезазначених Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини, підлягають задоволенню.

Outcome: approved