Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що з 12.02.2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час перебування в шлюбі ними було придбано нерухоме та рухоме майно, яке відповідач після припинення шлюбних відносин добровільно поділити відмовився. Позивачка просила поділити спільно нажите з відповідачем нерухоме та рухоме майно, визнавши за нею право власності на ? частину спільного майна подружжя. [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з 12.02.2005 року він пе-ребував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Каховського міськ-районного суду Херсонської області від 31.01.2014 року. [PERSON] зазначив, що фактично шлюб ні відносини з [PERSON] були припинені в березні 2013 року, а в квітні 2013 року ним було прид-бано земельну ділянку, площею 0,0918 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розпочато будівництво житлового будин-ку, який введено в експлуатацію та на який оформлено право власності в серпні 2013 року. Позивач [PERSON] просив визнати земельну ділянку та житловий будинок, розташовані по [ADDRESS], його особистою власністю, оскільки вказане майно було набуто ним після припинення шлюбних відносин з [PERSON]. Ухвалою Каховського міськрайонного суду від 06 травня 2014 року позови [PERSON] та [PERSON] об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала та пояснила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.02.2005 року, але сімейне життя не склалося і 31.01. 2014 року шлюб було розірвано рішенням суду. В період перебування в шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано нерухоме та рухоме майно: -земельну ділянку, площею 443 кв.м. та житловий будинок, загальною площею 52,7 кв.м., роз-ташовані за адресою: [ADDRESS]; -земельну ділянку, площею 0,0918 га та житловий будинок, загальною площею 293,2 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]; -земельну ділянку, площею 0,1200 га, розташовану за адресою: смт Любимівка Каховського району, вул. Будівельників 129; -причіп ПГМФ8904, державний номерний знак [NUMBER], 2011 року випуску. Оскільки відповідач відмовився поділити в добровільному порядку, [PERSON] просила визнати за нею право власності на ? частину всього вищевказаного майна подружжя та стягнути з від-повідача [PERSON] судові витрати. [PERSON] зустрічний позов [PERSON] не визнала, та пояснила, що придбання земельної ділянки і будівництво будинку по [ADDRESS], відбувалося в період шлюбу і за спільні кошти подружжя. Про-сила відмовити в задоволенні позову [PERSON]. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіренності, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала і наполягала на їх повному задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] не визнала і просила залишити його без задоволення. Представник [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіренності, позовні вимоги [PERSON] визнала частково. Не заперечувала проти визнання за відповідачкою права власності на ? частину спільного майна подружжя, і просила відмовити в частині визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок, розташовані по [ADDRESS], оскільки зазначені об'єкти є особистою власністю [PERSON]. Зустрічний позов [PERSON] його представник [PERSON] підтримала і просила задовольнити. Заслухавши пояснення [PERSON] та її представника [PERSON], представника [PERSON] - [PERSON], судового експерта [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] слід залишити без задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено: З 12.02.2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Каховського міскрайсуду від 31.01.2014 року (а.с.72-73). Відповідно договору купівлі-продажу від 15.06.2007 року [PERSON] було придбано житловий будинок [ADDRESS] , ра-зом з господарськими спорудами (а.с.10), який реконструйовано в 2007 році (а.с.18-19). Згідно рішенню Каховської міської Ради 44 сесії V скликання від 28.01.2009 року №700/44 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 443 кв.м., розташовану по [ADDRESS] (а.с.17). У відповідності державному акту на право власності на земельну ділянку, виданого 06.11. 2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, розташованої по [ADDRESS] (а.с.20). З повідомлення начальника ВДАІ Каховського РВ УМВС України в Херсонській області №5549 від 11.12.2013 року вбачається, що [PERSON], згідно свідоцтву про реєстрацію [NUMBER] від 30.06.2011 року на праві власності належить причіп ПКМФ8904, держномер [NUMBER], 2011 року випуску (а.с.46). Відповідно договору купівлі-продажу від 15.04.2013 року [PERSON] придбано зе-мельну ділянку, площею 0,0918 га, розташовану за адресою : [ADDRESS] (а.с.178-179). Згідно свідоцтву про право власності від 06.08.2013 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 293,2 кв.м. та житловою площею 64,6 кв.м. (а.с. а.с.180-181). У відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи №4 від 28.02.2014 року, вартість закінченого будівництва житлового будинку та господарських споруд, розташованих по [ADDRESS] складає 1 213 327 грн (а.с.а.с.76-83). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) са-мостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індиві-дуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо ін-ше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності по-дружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлю-бу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судо-вим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не ви-значено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної влас-ності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоло-віка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджу-ються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей вра-ховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя гро-шової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житло-вий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передба-чених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний раху-нок суду. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд, з урахуванням позиції представника відповідача [PERSON], яка не заперечувала проти задоволення вимог [PERSON] щодо визнання права власності на ? частину спільного майна, вва-жає обгрунтованими вимоги первісного позивача [PERSON], щодо визнання за нею права власно-сті на ? частину майна подружжя, а саме на: ? частину житлового будинку з господарськими спору-дами, розташованими по [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS]; ? частину житлового будинку [ADDRESS]; ? земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS]; ? частину причіпу ПКМФ8904, держномер [NUMBER], 2011 року ви-пуску, оскільки вказане майно було придбане подружжям в період шлюбу і є об'єктом спільної суміс-ної власності (ст.61 СК України). Що стосується вимог позивачки [PERSON] щодо визнання за нею права власності на частину земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], то суд вважає ці вимоги безпідставними, оскільки вказана ділянка в ці-лому належить самій [PERSON], і її право власності ніким не оспорюється. Зустрічний позов [PERSON] суд вважає необгрунтованим, оскільки, в порушення ви-мог ст.60 ЦПК України, згідно якій кожна сторона по справі повиннна довести відповідними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, [PERSON], поси-лаючись на придбання житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, розта-шованих по [ADDRESS], після припинення фак-тичних сімейних відносин з [PERSON] і за окремі власні кошти, жодним чином не довів відповід-ними доказами, що придбання ним вищезазначених спірних земельної ділянки та житлового будинку з господарськими спорудами відбулося за час його окремого проживання після фактичного припинен-ням шлюбних відносин з [PERSON] і тільки за його особисті кошти. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали пояснення, що їм відомо про проблеми в житті подружжя [PERSON], і про те, що [PERSON] став мешкати ок-ремо від [PERSON], при цьому, жоден з вказаних свідків не навів суду про факт окремого прид-бання [PERSON] спірної земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS]. Не підтвердили свідки, взагалі, і факт припинення шлюбних відносин подружжям [PERSON]. Не може суд залишити поза увагою і те, що вартість земельної ділянки по [ADDRESS], придбаної [PERSON] становить за дого-вором купівлі-продажу 14 504 грн 40 коп і вартість житлового будинку [ADDRESS] за висновками судової будівельно-технічної експертизи, на момент її проведення і з урахуванням фактично виконаних робіт, становить 938 760 грн, і позивач за зустрічним позовом [PERSON], посилаючись на припинення шлюбних відносин з березня 2013 року, жодним чином не довів, що ви-щенаведені грошові кошти були його окремим самостійним накопиченням за цей короткий термін, і були отримані ним після припинення шлюбних відносин, що свідчило про те, що вказані кошти не є спільними коштами подружжя. Таким чином, суд вважає позицію [PERSON] надуманою, а його позов необгрунтованим і таким, що слід залишити без задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуд-жує з другої сторони всі судові витрати. Оскільки при подачі позову до суду позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір в загальній сумі 345 грн (230 + 115), згідно квитанціям від 28.11.2013 року №18/31 та №19/33, рішення прийнято на користь позивачки [PERSON], тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки та стягнути з останнього частину судового збору на користь держави в сумі 3 096 грн (3 441 - 345). Сплачені позивачкою [PERSON] витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 5 000 грн (квитанція №4- від 04.02.2014 року) під-лягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON].

Outcome: partial