Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі та спільно проживали в квартирі [ADDRESS]. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторони спільно придбали на ступне майно: 1) легковий автомобіль «Лада-Калина», ринковою вартістю 111000 грн.; 2) холодильник марки «Бош» ринковою вартістю 20000 грн.; 3) вікна металопластикові з ескізом, вартістю 2586 грн. 67 коп.; 4) м'які меблі типу «куточок» вартістю 10000 грн.; 5) м'які меблі «тафта» вартістю 8400 грн. Сумарна вартість набутого за час перебування у незареєстрованому шлюбі майна. становить 141 тим. грн. Враховуючи те, що майно було придбане за спільні кошти за час перебування у незареєстрованому шлюбі, позивач просить суд стягнути на її користь грошову компенсацію з відповідача в розмірі 70500 грн. До початку судового засідання позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 20.06.18р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Стаття 74 Сімейного Кодексу України передбачає, зокрема те, що в разі, коли жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, особі, яка звертається до суду, необхідно довести в першу чергу те, що вона проживала однією сім'єю з іншою особою та що майно, яке вона просить поділити, належить їй та іншій особі на праві спільної сумісної власності. Позивач у позовній заяві стверджує, що перебувала з відповідачем з 2002 року по 29 червня 2016 року у незареєстрованому шлюбі. Зазначена обставина жодним належним та допустимим доказом не підтверджена з боку позивача. У тексті позовної заяви зазначається. що цей факт можна встановити з показів свідків [PERSON] та [PERSON] Однак, встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту перебування сторін у незареєстрованому шлюбі не є предметом даного позову. Разом з тим, позивачем не було заявлено жодних клопотань про допит свідків та/або долучення до матеріалів справи інших доказів для підтвердження даної обставини. Крім того, у позовній заяві позивач стверджує, що факт придбання зазначеного майна за спільні з відповідачем кошти можна підтвердити відповідним договором про надання споживчого кредиту, договором на виготовлення вікон, банківськими квитанціями. Однак, зазначені докази позивачем до суду надано не було. Жодним інших належним та допустимих доказів позивач для підтвердження даної обставини також не надала. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторонами не було заявлено жодних клопотань про витребування або забезпечення доказів. Враховуючи вищевикладене, відсутність у матеріалах справи жодного належного та допустимого доказу, який би слугував підтвердженням обставин, на які посилається позивач, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed