Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ «Альфа Банк» та Державного реєстратора комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., після зміни предмета позову в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк»; скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк»; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. 12 липня 2005 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала у власність квартиру [ADDRESS] . 08 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «СВЕДБАНК» укладено кредитний договір № 1501/0908/88-185, відповідно до якого позивач отримала в платне користування грошові кошти в іноземній валюті. Цього ж дня між [PERSON] та ВАТ «СВЕДБАНК» укладено договір іпотеки № 1501/0908/88-185-Z-1, відповідно до якого позивач в забезпечення зобов`язань по кредитному договору передала ВАТ «СВЕДБАНК» в іпотеку квартиру [ADDRESS] . В січні 2019 року на адресу позивача надійшов лист, який містив інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та ін., відповідно до якої право власності на належну [PERSON] квартиру зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа Банк». Рішення про державну реєстрацію прийнято державним реєстратором Манютою Сергієм Васильовичем. Підставою для прийняття державним реєстратором рішення зазначено лист серія та номер 181-К, виданий 07.11.2018 року ПП «ЕКСПРЕС МЕЙЛ»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: б/н, видавник: ПАТ «Альфа Банк»; Договір про внесення змін та доповнень, серія та номер: 1, виданий 13.07.2011, видавник ПН ОМНО Іллічова Н.А.; Договір іпотеки, серія та номер № 1501/0908/88-185-Z-1, виданий 08.09.2008 року, видавник: ПН ОМНО Іллічова Н.А. Позивач зазначає, що ані повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, який є обов`язковим документом, ані лист 181-К, виданий 07.11.2018 року ПП «ЕКСПРЕС МЕЙЛ», про які йде мова в інформаційній довідці, на адресу позивача не надходили. На думку позивача, державний реєстратор перед вчиненням реєстраційних дій повинен був встановити, чи існують підстави для відмови у задоволенні заяви АТ «Альфа Банк» про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, так як АТ «Альфа Банк» не було надано документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з дня отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Крім того, основне зобов`язання (кредитний договір), виражене в іноземній валюті, тому рішення про проведення державної реєстрації права власності за відповідним застереженням в іпотечному договорі фактично є примусовим стягненням майна без згоди власника, та не може відбуватись під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При таких обставинах позивач вважає рішення державного реєстратора Махортова С.В. незаконним та таким, що необхідно скасувати із поновленням права власності на спірну квартиру за позивачем. Представником АТ «Альфа Банк» подано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що в зв`язку із невиконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором, банк скористався правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі договору іпотеки, в порядку ст. ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку». Щодо посилань позивача на мораторій на стягнення майна, представник відповідача зазначає, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчуження без згоди власника). Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, так як положеннями договору іпотеки передбачене застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання. Всупереч вимогам процесуального законодавства до позовної заяви [PERSON] не було долучено жодного належного доказу відсутності іншого житла у позивача, авжеж на відповідачів ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані іншим нормативно-правовим актом не покладено обов`язку перевірки наявності іншого житла. 04 березня 2020 року стороною позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що в матеріалах справи наявна копія листа, надана представником АТ «Альфа-Банк», з якого вбачається, що особа, яка зазначена директором ПП «ЕКСПРЕС МЕЙЛ», [PERSON] , скеровує на адресу ТОВ «ТЕМАПОЛ» лист, зміст якого зводиться до того, що на адресу проживання позивача кур`єром було здійснено доставку за адресою і при спробі передачі від його отримання відмовились. В той же час інформація про зміст листа, про особу, яка відмовилась і чи пропонувалося отримати листа особисто [PERSON] , відсутня. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов, та на недоведеність позовних вимог [PERSON] в зв`язку із відсутністю у матеріалах справи копії реєстраційної справи, яка була витребувана ухвалою суду з Комунального підприємства Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Агенція реєстраційних послуг». Державний реєстратор Манюта С.В. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково зважаючи на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. 08 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1501/0908/88-185, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 63700 доларів США з датою повернення до 07 вересня 2018 року (т. 2 а. с. 13). 08 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] , в забезпечення належного виконання вимог, що випливають з кредитного договору № 1501/0908/88-185 від 08 вересня 2008 року, укладено договір іпотеки № 1501/0908/88-185-Z-1. Відповідно до п. 2 договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно: трьохкімнатна квартира, загальною площею 61,7 кв. м., житловою площею 45,1 кв. м. та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( т. 2 а. с. 7). Квартира [ADDRESS] на час укладення договору іпотеки належала на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2101 (т. 1 а. с. 10-11). Пунктом 5 іпотечного договору передбачено, що за згодою сторін вартість предмету іпотеки складає 440 947 грн. 11 липня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки № 1501/0908/88-185-Z-1 (т. 2 а. с. 11). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1501/0908/88-185 від 08.09.2008 року в розмірі 445 404,62 грн. Із копії вказаного заочного рішення вбачається, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, згідно чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1501/0908/88-185 від 08.09.2008 року на користь АТ «Альфа-Банк». Вказані обставини в ході розгляду справи сторонами не заперечувались. Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 26.01.2019 року 14 грудня 2018 року Державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області Манютою С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44620753 (т. 1 а. с. 20). Відповідно до вказаного рішення право власності на квартиру загальною площею 61,7 кв. м., житловою площею 45,1 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа Банк». Підставами виникнення права власності на вказану квартиру є: лист, серія та номер: 181-К, видавник: ПП «ЕКСПРЕС МЕЙЛ»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: б/н, видавник: ПАТ «Альфа Банк»; договір про внесення змін та доповнень, серія та номер: 1, виданий 13.07.2011, видавник: ПП ОНМО Іллічова Н.А.; договір іпотеки, серія та номер: 1501/0908/88-185-Z-1, виданий 08.09.2008, видавник: ПН ОМНО Іллічова Н.А. Таким чином, правовідносини між сторонами виникли внаслідок забезпечення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, та регулюються Розділом І Книги 5 ЦК України, який регулює загальні положення про зобов`язання, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127. Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав поширюється дія цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Частиною третьою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор:1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Частинами 1, 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 11 договору іпотеки № 1501/0908/88-185-Z-1 передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених в абзаці першому цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Відповідно до п. 12 договору іпотеки № 1501/0908/88-185-Z-1 за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: 12.1. - за рішенням суду; 12.2 - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; 12.3. - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладено в п. п. 12.3.1. та п. п. 12.3.2. цього договору. Підпунктом 12.3.1. договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. договору. Разом із цим, відповідно до п. 4 договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки від 13.07.2011 року сторони домовились викласти п. 12.3 договору іпотеки в наступній редакції: «12.3. Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, викладеним в п. п. 12.3.1. та 12.3.2. цього пункту договору: 12.3.1. Сторони домовились, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Сторони цього договору дійшли згоди, що правовою підставою для оформлення та реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в цьому договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому, відповідно до абз. 5 підпункту 12.3.1 сторони з розумінням змісту статті37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця. Разом із цим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції, яка діяла на час реєстрації права власності на спірну квартиру, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Із наданих представником АТ «Альфа Банк» матеріалів на виконання ухвали суду про витребування копії реєстраційної справи вбачається, що [PERSON] не отримувала повідомлення - вимоги іпотекодержателя про усунення порушень. Надані відповідачем матеріали містять копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Вказане повідомлення не містить ні дати направлення, ні вихідного номеру (т. 2 а. с. 35). Стороною відповідача не надано на підтвердження направлення повідомлення належним чином засвідченої копії журналу вихідної кореспонденції АТ «Альфа Банк», відповідної квитанції щодо направлення повідомлення адресату, опису вкладення із зазначенням змісту направлення або списку згрупованої кореспонденції. Суд критично ставиться до наданого стороною відповідача копії листа директора ПП «Експрес Мейл» на адресу ТОВ «ТЕМАПОЛ» про здійснення доставки листа на адресу, вказану у відправленні та про відмову в отриманні без пояснень причин (т. 2 а. с. 37). Вказана копія листа не містить зазначення адреси, на яку направлялося повідомлення. Матеріали справи не містять інформації щодо наявних повноважень ТОВ «ТЕМАПОЛ» у направленні відповідного повідомлення. Зазначені обставини дають суду підстави дійти висновку щодо недотримання АТ «Альфа Банк» процедури та вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки при здійсненні звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки. Таким чином, суд вважає, що доводи представника позивача про те, що [PERSON] не надсилалось лист-повідомлення про усунення порушень, що повинно було бути підставою для відмови в реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа Банк» відповідає обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Задовольняючи позов, суд виходить із того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 цього Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до ч. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, за приписами ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження. Суд погоджується з доводами позивача про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 61,7 кв. м. не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Альфа Банк» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 08 вересня 2008 року № 1501/0908/88-185, укладеного в іноземній валюті. Доказів на підтвердження наявності у [PERSON] на праві власності іншого нерухомого житлового майна матеріали справи не містять, та стороною відповідачів надані не були. Таким чином, у Державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа Банк». Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі N 802/1340/18-а та у постанові від 09.05.2020 року у справі № 644/3116/18. Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Задовольняючи позов частково, судом враховане те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19). Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказам2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Задовольняючи частково позов суд відхиляє доводи представника АТ «Альфа Банк», надані ним в судовому засіданні про відсутність в матеріалах справи копії реєстраційної справи. Суд зауважує на тому, що неодноразово направляв копії ухвали про витребування копії реєстраційної справи у Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», які не були виконані. Відмовляючи в позові за відсутністю копії реєстраційної справи в матеріалах цивільної справи судом було б проявлено зайвого формалізму, так як відсутність вказаних матеріалів не перешкоджають розгляду справи за наявними матеріалами, які були надані стороною АТ «Альфа Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів. При таких обставинах, суд вважає, що позов [PERSON] до АТ «Альфа Банк» та Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича є обґрунтованим та таким, який належить частково задовольнити. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи містять оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 10 375 грн. (т. 1 а. с. 1) та квитанцію, сплачену при подачі позовної заяви в порядку ст. 49 ЦПК України в розмірі 840 грн. 80 коп. (т. 2 а. с. 110).

Outcome: partial