Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Верхньовизницької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними до нього спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за померлою матір'ю [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що зазначений будинок належав її батьку [PERSON], який помер [INFO]. Разом з батьком в будинку проживала та була зареєстрована її матір [PERSON], а тому вважає, що як дружина успадкувала спірний будинок за померлим чоловіком. [INFO] також померла її мати [PERSON] При цьому вважає, що після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. За життя її мати склала заповіт, відповідно до якого все майно заповіла своїй дочці [PERSON] Звернувшись до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, так як при житті її батьки не зареєстрували право власності на будинок. Спадщину вона прийняла, так як у встановлений в законі строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у встановленому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на будинковолодіння не може тому, що відсутні правовстановлюючі документи на нього. У зв'язку з цим просить визнати за нею право власності на житловий будинок в [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилася, її представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2015 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з укладенням шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.12.2015 року, позивач змінила прізвище на Кость. Також встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2003 року, батько позивача [PERSON] помер [INFO]. Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.02.2015 року матір позивача [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньовизницької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області 03.11.2003 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати їй та те, що за законом матиме право своїй дочці [PERSON] Після смерті матері [PERSON] 11.08.2015 року звернулася до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Попович В.В. із заявою про прийняття спадщини за померлою матір'ю [PERSON] 05.10.2015 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Попович В.В., розглянувши подані документи, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього про, що прийняла відповідну постанову. При цьому також встановлено, що відповідно до довідки № 673 від 27.07.2015 року, виданої Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району, на день смерті [PERSON], який помер [INFO], в спірному будинку була зареєстрована зокрема його дружина [PERSON] Згідно з довідкою № 627, виданої Верхньовизницькою селищною радою Мукачівського району 27.07.2015 року, на день смерті [PERSON], яка померла [INFO], в спірному будинку крім неї не було зареєстровано нікого. До того ж згідно з довідкою № 674 від 27.07.2015 року, виданої Верхньовизницькою сільською радою Мукачівського району, забудовником дворогосподарства за адресою [ADDRESS], відповідно до господарської книги № 8 за 2001-2005 роки був [PERSON] Згідно з ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином мати позивача [PERSON] прийняла спадщину за померлим чоловіком [PERSON] так як на момент його смерті проживала з ним та залишилася в подальшому проживати в спірному будинку, а відтак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину за померлою матір'ю, звернувшись в межах визначеного законом строку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як роз'яснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи вищевикладене, із врахуванням того, що позивач прийняла спадщину на належне спадкодавцеві майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved