Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з березня 1992 року перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього півріччя не отримує заробітну плату. Відповідач звернення та страйки колективу ігнорує із посиланням на відсутність коштів для виплати заробітної плати. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить за період з серпня по жовтень 2017 року 22 138 грн. 26 коп., яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України, просила стягнути з відповідача у судовому порядку. В подальшому, позивач збільшила розмір позовних вимог та з урахуванням наданої відповідачем оновленої довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату та останньої редакції уточнюючої позовної заяви просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 19 967 грн. 18 коп., а також стягнути витрати на адвокатську (правничу) допомогу у розмірі 3\~400 грн. 00 коп. Згідно надісланогодо суду віповідачем відзиву на позовну заяву, та доповень до відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що станом на 05 березня 2018 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в складному фінансовому становищі. У період з липня по вересень 2017 року постановами НКРЕКП № 1104 від 07 вересня 2017 року, № 1053 від 29 серпня 2017 року, № 942 від 25 липня 2017 року, крім відрахувань коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, було встановлено суми додаткових щодобових відрахувань (утримань) коштів з поточних рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго» у розмірі 12 млн. грн. на добу у липні 2017 року, 19 млн. грн. на добу у серпні 2017 року, 4 млн. грн., 12,5 млн. грн. на добу у вересні 2017 року, 3,8 млн. тощо грн. на добу у жовтні 2017 року, 1,5 млн. грн. в листопаді 2017 року, 2,6 млн. грн. на добу в січні 2018 року. Крім цього, відповідно до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року по справі № 808/3230/16, залишеної в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року визнані протиправними постанови НКРЕКП № 1780 від 05 жовтня 2016 року, № 1840 від 17 жовтня 2016 року, № 1872 від 21 жовтня 2016 року в частині встановлення відповідачу додаткових щодобових відрахувань, що додатково свідчить про протиправність дій НКРЕКП щодо Товариства у встановленні таких щодобових відрахувань. Таким чином, в наслідок встановлення НКРЕКП в липні 2017 року - січні 2018 року для ПАТ «Запоріжжяобленерго» при визначені алгоритму перерахування коштів нульового алгоритму або сум додаткових щодобових утримань коштів з поточних рахунків ПРТ, які унеможливили фактичне надходження коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточні рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго», - всі кошти, які надходили та надходять на рахунок із спеціальним режимом використання товариства перераховуються установою уповноваженого банку на рахунок ДПІ «Енергоринок», а НКРЕКП свідомо не виконує обовязок по забезпеченню додержання прав і законних інтересів ПАТ «Запоріжжяобленерго», повязаних із виплатою/отриманням заробітної плати та перешкоджає виконанню обовязку щодо гарантування надійного соціального захисту працівників товариства. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача за серпень 2017 року відсутній, за вересень 2017 року становить 7\~436 грн. 87 коп., за жовтень 2017 року відсутній, загалом 7 436 грн. 87 коп., в той же час, відповідно до розрахунків позивача розмір заборгованості за аналогічний період становить іншу суму, а саме 22 138 грн. 26 коп. Проте, відповідно до довідки станом на 03 квітня 2018 року заборгованість із зарплати перед позивачем становить 19 967 грн. 18 коп., із врахуванням часткових розрахунків з позивачем. У звязку з чим, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначив, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною (адвокатом підготовлено типову позовну заяву, яку подано у понад 15 аналогічних справах), та виходячи із суми позовних вимог, просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі з урахуванням поданих відзиву та доповнення до відзиву. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України,\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом № 144-к від 30 березня 1992 року був прийнятий на роботу ПАТ «Запоріжжяобленерго», де працює по теперішній час на посаді електро-монтер по експлуатації електро лічильників 3гр.кв СТОПО ЗМЕМ. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем, в якості доповнення до відзиву на позовну заяву, станом на 03 квітня 2018 року розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з серпня 2017 року по січень 2018 року складає 19 967 грн. 18 коп. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Вирішуючи вимогу відповідача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3\~400 грн. 00 коп., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі - [PERSON] і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг № 89 від 30 жовтня 2017 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією № 006029 на суму 2\~400 грн. 00 коп. від 26 березня 2018 року, квитанцією № 006041 від 05 квітня 2018 року на суму 1\~000 грн. 00 коп. та актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 05 квітня 2018 року. Також, участь адвоката [PERSON] у судових засіданням підтверджується, зокрема протоколами судових засідань. Згідно акту про прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 05 квітня 2018 року адвокатом [PERSON] було витрачено 17 годин (консультація адвоката, складання адвокатського запиту, обробка відповіді на адвокатський запит, обробка законодавства, клопотання, складання позовної заяви та уточнюваючої позовної заяви, обробка відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях). За змістом\~ч. 2 ст. 141 ЦПК України,\~витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що витрати, понесені позивачем, повязані з розглядом справи; розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та повного задоволення позову (у звязку з добровільним, частковим його погашенням, у ході розгляду справи) та вважає за необхідно задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідача на її користь 3\~400 грн. 00 коп.\~витрати на правничу допомогу. Зменшити суму витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню, суд вважає недоцільним, з огляду на таке. За змістом ч.ч. 5, 6 ст.\~137\~ЦПК України,\~у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у відзиві та в судовому засіданні було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при цьому жодним доказом не доведено неспівмірність таких витрат, незважаючи на те, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України покладає обовязок доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, на підставі п. 1. ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved