Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 23.10.2010 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 467, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє, сторони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з лютого 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачем. Зазначає, що після розірвання шлюбу залишає прізвище «[PERSON]», а також просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 243 грн. 60 коп. Крім того, [PERSON] у позовній заяві зазначає, що дитина на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що відповідач не регулярно та не в повному обсязі надає матеріальну допомогу на утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, просить його задовольнити Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], визнав частково, у розмірі 450 грн., посилаючись на те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 800 грн. щомісячно. Надав суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких, зазначив, що він працює на ПАТ «Запоріжполімертара» на посаді слюсаря по експлуатації та ремонту газового обладнання, та його середня заробітна плата за період з вересня2013 року по серпень 2014 року склала 4 678 грн. 33 коп. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 23.10.2010 року зареєстрували шлюб, про що Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 467 (а.с. 4). [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 13.12.2011 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 5). Дитина проживає з матір'ю - [PERSON] і находиться на її утриманні, що підтверджується довідкою за місцем реєстрації про склад сім`ї позивача (а.с. 6). Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачем. Позивач на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, отримує соціальну допомогу, інших прибутків не має. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на цей час повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Відповідач не регулярно та не в повному обсязі надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Інших аліментних зобов'язань відповідач не має. Згідно з довідкою про доходи, виданої ПАТ «Запоріжполімертара» за № 274 від 29.09.2014 року, відповідач працює в ПАТ «Запоріжполімертара» на посаді слюсаря по експлуатації та ремонту газового обладнання, загальна сума доходу якого за період з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року становить 4 678 грн. 33 коп. (а.с. 25). Шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2014 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи, наявність у сторін спільної неповнолітньої дитини, той факт, що сторони вже тривалий час (сім місяців) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітнього [PERSON], його стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, а також думку відповідача, що він зможе сплачувати аліменти, але не більш ніж 450 грн., враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], що підлягають стягненню з [PERSON] повинен щомісячно складати 450 грн., починаючи з дати подачі позову. Так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч. 2 ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved