Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказувала, що 09 листопада 2011 року вона набула право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,3000 га., кадастровий номер: 2323687200:12:006:0001, розташовану на території Трудової сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, одержану із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. На сьогоднішній день у неї виникла необхідність у продажі цієї ділянки іншій особі. Звернувшись до нотаріуса за консультацією про необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу, вони дізналися, що необхідна згода її чоловіка [PERSON] на укладення такої угоди, або підтвердження факту того, що ця земельна ділянка являється її особистою власністю, в звязку з чим згода чоловіка буде непотрібною. Її чоловік [PERSON], з яким вона перебуває у шлюбі документально з 22 вересня 1989 року, виїхав за межі району ще в 1992 році. З цього часу вони жодного разу жодним чином не спілкувалися, не бачилися. Вона не має жодної інформації про його місце проживання. Звісно, що земельна ділянка, набута нею в результаті безоплатної приватизації, не може вважатися спільно нажитим майном подружжя, оскільки відсутній факт спільного проживання. Вона набула право на земельну ділянку безоплатно, та оформила правовстановлюючі документи на неї за особисті кошти. В заяві [PERSON] просить суд встановити факт її особистої приватної власності на вищевказану земельну ділянку. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особи [PERSON] в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи,. у зв'язку із відсутністю відомостей про місце проживання, був повідомлений через оголошення на веб-сайті Судової влади України. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Судом встановлено, що 22 вересня 1989 року між заявником та заінтересованою особою було зареєстровано шлюб, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, виданим 14 листопада 2018 року Новомиколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 10 жовтня 2011 року, на підставі розпорядження голови Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 11 січня 2011 року № 14, [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ 525920, на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,3 га., розташовану на території Трудової сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що заявницю знає з її дитинства. З 1996 року вони проживають по сусідству. Йому достовірно відомо, що з 1996 року [PERSON] із заявницею однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, місце проживання [PERSON] не відоме. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що в 1992 році [PERSON] виїхав за межі України. Заявницю він знає з 1995 року. З цього часу [PERSON] із заявницею однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, місце проживання [PERSON] не відоме. Таким чином суд вважає встановленим факт того, що заявник та заінтересована особа з 1992 року у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин проживають окремо. За загальними правилами, встановленими ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, частиною 6 статті 57 СК України встановлено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. На підставі вищевказаного суд доходить до висновку про доведеність факту належності [PERSON] на праві особистої приватної власності вказаної у заяві земельної ділянки. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

Outcome: approved