Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 27.10.1990 року Старогнилицьким с/ЗАГС Чугуївського району Харківської області, актовий запис №5. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Причиною розірвання шлюбу [PERSON] у позові зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, поступово сімя почала розпадатися. Також, позивач вказує, що кожен зі сторін вже тривалий час не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємну повагу один до одного, має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити шлюбне прізвище «Дерека». Позивач надала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності, проти винесення рішення не заперечує. Від відповідача також надійшла заява до суду про розгляд справи за його відсутності та про те, що він визнає позовні вимоги. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 27.10.1990 року Старогнилицьким с/ЗАГС Чугуївського району Харківської області, актовий запис №5 (а.с.4). Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалася, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Враховуючи викладене та

Outcome: approved