Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого посилалася на ту обставину, що сторони перебувають у шлюбі з 06.06.2015 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Золотобалківської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис №02. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, так мають як різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутнє взаєморозуміння в сімї. Подальше проживання і збереження шлюбу з відповідачем не можливі та суперечить інтересам позивача. Фактично шлюбні відносини припинено з січня 2016 року. Тому, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Жулей», після розірвання шлюбу залишити доньку проживати разом з нею, стягнути сплачений судовий збір. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не надав, причин неявки суду не повідомив. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, у порядку заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1\~ст.51 Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч.2\~ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 06.06.2015 року виконавчим комітетом Золотобалківської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис №02 (копія свідоцтва про шлюб серії I-КГ №097540 від 06.06.2015 року). Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії I-КГ №206317 від 22.09.2015 року). Згідно з довідкою Золотобалківської сільської ради Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 12.02.2018 року №72/0232, [PERSON] має наступний склад сімї: донька - Жулей М.О.16.09.2015 року народження. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частина 1 ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». З огляду на викладене, а також враховуючи що надії на збереження сімї немає, причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу обґрунтовані, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], залишивши малолітню дитину проживати разом з позивачем. Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем при подачі позовної заяви за квитанцією №0.0.994074861.1 від 21.03.2018 року сплачено 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вказаному розмірі. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.105, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved