Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», [PERSON] про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору іпотеки квартири [ADDRESS], укладеного 17.09.2007 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», звільнення вказаної квартири з-під заборони відчуження. Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача суду пояснила, що задоволення вимоги про визнання недійним договору іпотеки необхідне для зняття заборони з квартири, тобто знаття обмеження на право власності позивача. Просили позов задовольнити. Представник відповідача публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», який з'явився в одне із судових засідань, проти задоволення позову заперечив. В судове засідання, в якому розглянуто спір, представник цього відповідача не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачам копію повного заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про перегляд, тобто права на справедливий суд. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», дослідивши письмові докази, які надані позивачем суду на обґрунтування позовних вимог, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що між відповідачами публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] 17.09.2007 року укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки квартири [ADDRESS]. Зазначена обставин нічим не спростована та не оспорювалась представником відповідача публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» у судовому засіданні. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19 лютого 2007 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 10). На квартиру [ADDRESS] реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області 18.04.2013 року накладено заборону відчуження, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 23-24). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 липня 2010 року доручення від 11.05.2007 року, на підставі якого [PERSON] відчужив [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] визнано недійсним, та визнано недійсними договір купівлі-продажу вказаної квартири між [PERSON] і [PERSON] та договір купівлі-продажу вказаної квартири між [PERSON] та [PERSON] від 09.07.2007 року (а.с. 12-13). Враховуючи передбачені положеннями статті 216 Цивільного кодексу України правові наслідки недійсності вказаних правочинів, суд вважає, що будь-які правочини, укладені [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] є недійсними, оскільки [PERSON] під час їх вчинення фактично не мав права власності на це майно, а отже не міг розпоряджатися ним без згоди власника. Цю обставину суд вважає ґрунтовною підставою для визнання недійсним нотаріально посвідченого договору іпотеки квартири [ADDRESS], укладеного 17.09.2007 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», тобто задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності позивача обмежене накладеною забороною на підставі визнаного недійсним договору іпотеки, у зв'язку з чим воно підлягає відновленню та захисту шляхом звільнення квартири [ADDRESS] з-під цієї заборони, а тому вимоги позову в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивача сплачений нею мінімальний розмір судового спору для майнових цивільних спорів. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 8, 24, 55, 124 Конституції України, ст.ст.15, 16, 216, 321 ЦК України,

Outcome: approved