Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], [PERSON], законним представником якої є [PERSON], [PERSON], законним представником якої є [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання частково недійним свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 1967 року між нею [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі у них народились діти [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №155 від 25 квітня 1979 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, їй та її чоловікові було виділено земельну ділянку площею 400 кв.м за адресою м.Лубни, вул. Нижній Вал 4 «В» під індивідуальне житлове будівництво. Дана земля була виділена в натурі, про що був складений акт відводу земельної ділянки в натурі від 25 квітня 1979 року. Також стосовно цієї земельної ділянки між її чоловіком та виконкомом Лубенської міської ради був укладений договір від 25 квітня 1979 року «про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однієї до п'яти включно». На підставі даних документів її чоловік 25.04.1979 року отримав дозвіл на проведення будівельних робіт. На підставі вказаних дозвільних документів вона та її чоловік здійснили будівництво домоволодіння. 13 травня 1986 року комісія прийняла закінчене будівництвом домоволодіння, склала про це акт. Даний акт був затверджений рішенням виконкому Лубенської міської ради №180 від 23 липня 1986 року, а на підставі даного рішення її чоловікові 24 липня 1986 року було видане свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке було зареєстроване у реєстраційній книзі №54 за реєстровим №7895 від 29 липня 1986 року у Лубенському МБТІ. У зв'язку із виниклою розбіжністю у нумерації домоволодінь по вулиці Нижній Вал в місті Лубнах, рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 22.09.2004 року «Про індивідуальну забудову» нумерація їх домоволодіння була змінена з №4 «В» на №4 «Г». Відповідно до ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України та ст.ст. 60, 61, 70 СК України, незалежно від того, на кого були оформлені документи, майно, що набуте подружжям під час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Тобто у даному домоволодінні її чоловікові та їй належить по ? частки. 16 червня 2012 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на все майно. Була відкрита спадкова справа №309/2012 у Другій Лубенській державній нотаріальній конторі. На момент смерті [PERSON] належало майно у вигляді ? частки у домоволодінні за адресою м. Лубни, вул. Нижній Вал 4 «Г». Після смерті [PERSON] його майно мали право спадкувати три спадкоємця першої черги: вона , як дружина, їх донька [PERSON] та їх син [PERSON] Вона відповідно до ст.1268 ч.3 ЦКУ, як така, що проживала із чоловіком (спадкодавцем) за однією адресою, тобто разом, є такою, що прийняла спадщину. 28.08.2012 року вона оформила та подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини після померлого чоловіка на користь сина [PERSON] [PERSON], відповідно до ст.1269 ЦК України, вчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька. [PERSON], відповідно до ст.1268 ЦК України, як така, що проживала із батьком за однією адресою, тобто разом із спадкодавцем, є такою, що прийняла спадщину після померлого батька. Заповіту [PERSON] відносно своєї ? частки у домоволодінні не складав. А тому кожному з трьох спадкоємців за законом мало б відійти по 1/6 частині домоволодіння. [PERSON] мала отримати у власність в порядку спадкування за законом 1/6 частку домоволодіння. [PERSON] мав би отримати у спадщину за законом, враховуючи і її відмову від спадкування на його користь 1/3 частку домоволодіння (1/6 + 1/6 = 1/3). Виходячи з того, що їй у домоволодінні, як частка у спільному майні подружжя, належить ? частка, а успадковується тільки частка померлого, тобто ? частка, то в результаті цього перерозподілу домоволодіння мало б знаходитись у власності трьох власників: [PERSON] належить ? частка як частка у спільному майні подружжя, [PERSON] належить 1/6 частка в порядку спадкування за законом, [PERSON] належить 1/3 частка в порядку спадкування за законом. 10 березня 2015 року помер її син [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на все його майно. Була відкрита спадкова справа №132/2015 у Другій Лубенській державній нотаріальній конторі. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є чотири спадкоємця вона, як його матір; його дружина [PERSON] та двоє його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Вона вчасно подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина. Ніякого заповіту [PERSON] відносно свого майна не складав. Отже, його частка у домоволодінні мала б бути розділена між чотирма спадкоємцями порівну. Кожному з чотирьох спадкоємців майна (частки у домоволодінні) померлого [PERSON] мало б відійти по 1/12 частині (1/3 :4 = 1/12). Вона у Другій лубенській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВС №196278 від 25 лютого 2016 року після смерті сина [PERSON] У даному свідоцтві розмір її спадщини та спадщини інших спадкоємців нотаріусом визначений невірно. Нотаріус помилково вважає, що у домоволодінні частка померлого [PERSON] становить не 1/3 частина, а 2/3 частини. Через це у свідоцтві невірно було вказано і загальну вартість 1/4 частини спадкового майна, замість 14113,42 грн. вартість завищена до 28226,84 грн. Невірно нотаріус і здійснила напис на зворотній частині свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 27.07.1986 року, замість вказування, про те, що нею видане свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частину на ім'я [PERSON], нотаріус вказала, що таке свідоцтво видане на ? частину. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохала суд : визнати домоволодіння за адресою м.Лубни Полтавської області, вул. Нижній Вал, 4 «Г», яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці і в цілому складається з житлового будинку «А-1» житловою площею 62,7 кв.м., загальною площею 110,3 кв.м, погребу «В», сараю «Б», прибудови до сараю «б», вбиральні «Г», гаражу «Д», огорожі №1, огорожі, №2, воріт №3, вигрібної ями №4 спільним сумісним майном подружжя [PERSON], який помер 16 червня 2012 року та [PERSON] і що співвласники у цьому майні мають рівні частки у праві власності, по ? частині; свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВС №196278 від 25 лютого 2016 року, яке видане державним нотаріусом [PERSON] Другої Лубенської державної нотаріальної контори визнати частково недійсним, в частині розміру спадщини померлого спадкодавця [PERSON] у домоволодінні за адресою м.Лубни Полтавської області, вул. Нижній Вал, 4 «Г» та загальної вартості ? частки спадкового майна. Правильним вважати, що розмір спадщини померлого спадкодавця становить 1/3 частини домоволодіння, а загальна вартість ? частки цього спадкового майна правильно становить 14113,42 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали та прохали задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] , законним представником якої є [PERSON], [PERSON], законним представником якої є [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 24.05.2016 р. при винесенні рішення вона покладається на розсуд суду. Відповідач державний нотаріус Другої Лубенської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно заяви прохав розглядати справу за її відсутності. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 16 вересня 1967 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] Відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №155 від 25 квітня 1979 року, тобто під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 400 кв.м за адресою м.Лубни, вул. Нижній Вал 4 «В» під індивідуальне житлове будівництво. Дана земля була виділена в натурі, про що був складений акт відводу земельної ділянки в натурі від 25 квітня 1979 року. Також стосовно цієї земельної ділянки між [PERSON] та виконкомом Лубенської міської ради був укладений договір від 25 квітня 1979 року «про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однієї до п'яти включно». На підставі даних документів [PERSON] 25.04.1979 року отримав дозвіл на проведення будівельних робіт. На підставі вказаних дозвільних документів [PERSON] та [PERSON] здійснили будівництво домоволодіння. 13 травня 1986 року комісія прийняла закінчене будівництвом домоволодіння, склала про це акт. Даний акт був затверджений рішенням виконкому Лубенської міської ради №180 від 23 липня 1986 року, а на підставі даного рішення [PERSON] 24 липня 1986 року було видане свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке було зареєстроване у реєстраційній книзі №54 за реєстровим №7895 від 29 липня 1986 року у Лубенському МБТІ. У зв'язку із виниклою розбіжністю у нумерації домоволодінь по вулиці Нижній Вал в місті Лубнах, рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 22.09.2004 року «Про індивідуальну забудову» нумерація їх домоволодіння була змінена з №4 «В» на №4 «Г». Відповідно до ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України та ст.ст. 60, 61, 70 СК України, незалежно від того, на кого були оформлені документи, майно, що набуте подружжям під час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Тобто у даному домоволодінні [PERSON] та [PERSON] належить по ? частки. 16 червня 2012 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на все майно. Була відкрита спадкова справа №309/2012 у Другій Лубенській державній нотаріальній конторі. На момент смерті [PERSON] належало майно у вигляді ? частки у домоволодінні за адресою м. Лубни, вул. Нижній Вал 4 «Г». Після смерті [PERSON] його майно мали право спадкувати три спадкоємця першої черги: [PERSON], як дружина, донька [PERSON] та син [PERSON] [PERSON] відповідно до ст.1268 ч.3 ЦКУ, як така, що проживала із чоловіком (спадкодавцем) за однією адресою, є такою, що прийняла спадщину. 28.08.2012 року [PERSON] оформила та подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини після померлого чоловіка на користь сина [PERSON] [PERSON], відповідно до ст.1269 ЦК України, вчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька. [PERSON], відповідно до ст.1268 ЦК України, як така, що проживала із батьком за однією адресою, тобто разом із спадкодавцем, є такою, що прийняла спадщину після померлого батька. Заповіту [PERSON] відносно своєї ? частки у домоволодінні не складав. А тому кожному з трьох спадкоємців за законом мало б відійти по 1/6 частині домоволодіння. Так, [PERSON] мала отримати у власність в порядку спадкування за законом 1/6 частку домоволодіння. [PERSON] мав би отримати у спадщину за законом, враховуючи відмову від спадкування [PERSON] на його користь 1/3 частку домоволодіння (1/6 + 1/6 = 1/3). 10 березня 2015 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на все його майно. Була відкрита спадкова справа №132/2015 у Другій Лубенській державній нотаріальній конторі. Спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є чотири спадкоємця [PERSON] , як його матір; його дружина [PERSON] та двоє його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] [PERSON] вчасно подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина. Ніякого заповіту [PERSON] відносно свого майна не складав. Частка у домоволодінні мала б бути розділена між чотирма спадкоємцями порівну. Кожному з чотирьох спадкоємців майна (частки у домоволодінні) померлого [PERSON] мало б відійти по 1/12 частині (1/3 :4 = 1/12). [PERSON] у Другій лубенській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВС №196278 від 25 лютого 2016 року після смерті сина [PERSON] У даному свідоцтві розмір її спадщини та спадщини інших спадкоємців нотаріусом визначений невірно. Враховуючи викладене, суд вважає, що у свідоцтві помилково вказано, що у домоволодінні частка померлого [PERSON] становить не 1/3 частина, а 2/3 частини. У свідоцтві невірно було вказано і загальну вартість 1/4 частини спадкового майна, замість 14113,42 грн. вартість завищена до 28226,84 грн. Невірно здійснено напис на зворотній частині свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 27.07.1986 року, замість вказування, про те, що видане свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частину на ім'я [PERSON], вказало, що таке свідоцтво видане на ? частину. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ст.321 ЦКУ, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.386 ЦКУ власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду за захистом свого права. Відповідно до ст.392 ЦК України особа може пред'явити позов про визнання її прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою чи за відсутності документа, який засвідчує це право. Разом із тим, суд вважає, що позовні вимоги до державного нотаріуса Другої Лубенської державної нотаріальної контори [PERSON] не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. В ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 грудня 2007 року у справі № 6-16344св07 висловлена така правова позиція: «Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Субєкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, предявивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих субєктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК). Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є субєкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх субєктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК). Відповідно до ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріат це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обовязків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обовязків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення». В п. 6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» зазначено, що з наведеного можна зробити висновок, що нотаріус може бути відповідачем у справах цієї категорії лише в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства як спір про право.

Outcome: partial