Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення (повернення) банківського вкладу (депозиту), посилаючись на те, що 03.11.2014 р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір №16033807 банківського вкладу (депозиту), внаслідок чого, банк відкрив позивачці (вкладнику) поточний рахунок №26306016033807 для обліку коштів здійснення операцій. Згідно ощадної книжки , 03.11.2014 р. позивачкою на зазначений поточний рахунок було залучено 10 000 грн., тобто сума вкладу складає 10000,00 грн. Згідно договору, плата за залишками коштів на рахунку встановлюється у розмірі 19 % річних. Дата повернення депозиту вважається 04.11.2014 р., однак після закінчення строку дії договору , Банк вклад не повернув. 24.11.2015 р. позивачка звернулася до відповідача із заявою про повернення грошових коштів, але до цього часу кошти відповідачем не повернуті, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача суму відшкодування банківського вкладу (депозиту) у сумі 10000,00 грн., проценти річних у розмірі 1899,96 грн., суму інфляції у розмірі 1240,00 грн., а всього стягнути 13139,96 грн. У судове засідання позивачка не з»явилася, надала суду заяву, у якій підтримала позов в повному обсязі, просив суд розглядати справу за її відсутності та за відсутністю її представника, просила суд позов задовольнити. Відповідач, надав суду заяву, у якій просив суд повністю відмовити у задоволенні позову на підставах зазначених у запереченнях. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору №16033807 від 03.11.2014 р., укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», відповідач , відповідно до п.п.1.1 п.1 Договору, відкрив позивачці поточний рахунок №26306016033807 для обліку коштів здійснення операцій. Згідно ощадної книжки, 03.11.2014 р. позивачкою на зазначений поточний рахунок було залучено 10 000 грн., залишок коштів складає 10000,00 грн. Згідно заяви позивачки від 24.11.2015 р., вона зверталася до відповідача з проханням виплатити їй суми по депозитним рахункам № 26357016882007 та №26306016033807, у зв»язку із закінченням строку договору. Згідно відповіді відповідача від 22.12.2015 р. на вищезазначену заяву, вбачається, що перевіркою, проведеною банком, було встановлено розбіжності даних по видатку в ощадній книжці та даних обліку коштів за рахунками щодо дат здійснення операцій та залишків коштів. Зокрема, зазначено, що при проведенні суцільної звірки вкладних операцій в територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10007/0230- філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», що розташовано за адресою : Запорізька область Запорізький район, смт.Кушугум, вул.Тельмана, 23, була виявлена нестача грошових коштів за рахунками клієнтів АТ «Ощадбанк». 23.06.2015 р. АТ «Ощадбанк» подало заяву про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON]. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1,2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частина 2 ст.1060 ЦК України, містить імперативну норму про обов»язок банку видати вкладнику за його першою вимогою кошти зі спливом встановленого договором строку та не допускає іншого порядку регулювання даних відносин спеціальним законодавством чи договором. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України. За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Диспозицією ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Зокрема, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 19% річних, що скдадає 1899,96 грн. Представником позивача у запереченнях було зазначено, що у задоволенні вимоги про стягнення суми процентів слід відмовити, оскільки строк розміщення депозиту складав 1 день (з 03.11.2014 р. по 04.11.2014 р.) та згідно з п.2.1 Договору та ст.1061 ЦК України нарахування процентів не здійснюється. Суд вважає, що у частині нарахування процентів слід відмовити, оскільки нарахування процентів не здійснюється згідно з п.2.1 зазначеного Договору та ст.1061 ЦК України. У запереченнях представник позивача зазначив, що відповідно до ст.ст.628, 638 ЦК України, сторонами не досягнуто згоди з істотнних умов договору банківського вкладу , як суми, що вноситься на вкладний (депозитний) рахунок, договір №16033807 від 03.11.2014 р. є неукладеним. Крім того, грошові кошти 03.11.2014 р. в сумі 10000,00 грн. від [PERSON] до АТ «Ощадбанк» на вкладний (депозитний) рахунок №№26306016033807 не надходили. Однак, внесення суми депозиту у розмірі 10000,00 грн. підтверджується виданою [PERSON] ощадною книжкою. Також суд вважає необґрунтованим та безпідставним заперечення відповідача про відсутність їх вини внаслідок неправомірних дій працівників банку, оскільки згідно ст.1172 ч.1 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. Як вбачається з заперечень відповідача, згідно наказу по АТ «Ощадбанк» від 19.11.2013 р. №418 «Про затвердження «Списку уповноважених працівників» право підписувати договори банківського вкладу, договори про відкриття та обслуговування рахунків, випуск та надання платіжних карток та додаткових договорів до них, було надано контролеру- касиру ТВБВ №10007/0230 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» - [PERSON] Наказом від 16 квітня 2015 року №346-к [PERSON] звільнена з посади контролера- касира ТВБВ №10007/0230 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»за власним бажанням. Однак, як вбачається з договору №16033807 банківського вкладу (депозиту) від 03.11.2014 р., укладеного між позивачкою та відповідачем (в особі якого діяла [PERSON]Ю.), тобто на той час [PERSON] працювала в установі та мала повноваження укладати договори. Доводи представника відповідача про невнесення договору до внутрішньої системи банку, суд вважає безпідставними, оскільки це є внутрішніми правилами банку, які не залежать від вкладника та не є обов»язком вкладника. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, який складає 1240,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Правовідносини, які виникають з договорів банківського вкладу, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» , відповідно до преамбули якого він регулює відносини між споживачами товарів, робіт та послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. За приписами ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідків є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача суму відшкодування банківського вкладу (депозиту) у сумі 10000,00 грн. та стягнення суми інфляції у розмірі 1240,00 грн., підлягають задоволенню, в частині позову про стягнення процентів річних у розмірі 1899,96 грн., слід відмовити. Вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial