Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на даний час вона позбавлена можливості у встановлений законом спосіб оформити право власності на самочинно побудований нею житловий будинок №1-а по вул.Леніна в с.Пилипівка, Фастівського району Київської області. Тому, вважає, що може захистити своє порушене право тільки в судовому порядку. В судове засідання позивачка не зявилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву в якій просить слухати справу без їхньої участі, проти позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, направив до суду письмові пояснення по справі, в яких просить розглянути справу в межах чинного законодавства України. Перевіривши матеріали справи, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні позивачці 07.08.2008 року виконком Пилипівської сільської ради Фастівського району видане рішення № 9.3.2. «Про надання дозволу на будівництво житлового будинку [PERSON]В.», яким надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Пилипівка вул. Леніна, 1-а Фастівського району Київської області та попереджено, що без будівельного паспорта будь-які роботи по забудові заборонені і вважаються самовільним будівництвом (а.с.17). 19.08.2010 року управлінням Держкомзему у Фастівському районі Київської області [PERSON] видано державний акт на земельну ділянку серії ЯК № 354455, розташовану в с.Пилипівка, Фастівського району Київської області загальною площею 0, 1500 га (а.с.18). 21.05.2012 року Фастівським районним відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури позивачу видано будівельний паспорт на будівництво двоповерхового житлового будинку та господарських будівель по вул. Леніна, 1-а в с. Пилипівка Фастівського району Київської області, реєстраційний № 85 (а.с.14-24). 10.07.2012 року головним державним інспектором Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві житлового будинку № 1-а по вул. Леніна в с. Пилипівка Фастівського району та встановлено, що будівництво здійснено без вихідних даних (будівельного паспорту, проекту, та документу, що посвідчує право на виконання будівельних робіт (дозволу) (а.с.9). За результатами перевірки складено протокол № 67 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 96 КУпАП (а.с.11, 12). 16.07.2012 року позивачка сплатила штраф за адмінправопорушення, передбачене ч.1 ст.96 КУпАП(а.с.13). 11.07.2012 року головним державним інспектором Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області [PERSON] внесено припис № 348 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Відповідно до припису інспектор вимагав ввести будинок в експлуатацію згідно діючого законодавства (а.с.10). 19.07.2012 року ТОВ «Подільський проектний інститут» складено технічний звіт обстеження технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку по вул. Леніна, 1-а в с. Пилипівка Фастівського району Київської області, за результатами якого встановлено відповідність будівництва вимогам надійності і можливість його безпечної експлуатації (а.с.25-34). 31.05.2012 року Фастівським МБТІ виготовлено та видано технічний паспорт на житловий будинок № 1-а по вул. Леніна в с.Пилипівка Фастівського району Київської області загальною площею 47,7 кв.м. та житловою площею 25,6 кв. м(а.с.20-24). Виконуючи вимоги припису, 15.10.2012 року [PERSON] подала до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області декларацію про готовність обєкта до експлуатації, але 14.11.2012 року інспекцією архітектурно-будівельного контролю прийнято рішення про повернення декларації про готовність обєкта до експлуатації (а.с.7). В позовній заяві позивачка зазначає, що лист про вищезазначене рішення від 14.11.2012 року вона дізналась лише в 2016 році, оскільки лист інспекції на її адресу небув направлений. Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд, відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено та доведено наявними в матеріалах справи доказами, що позивачка дійсно здійснила самочинне будівництво житлового будинку по вул.Леніна, 1-а в с.Пилипівка Фастівського району, проте даний будинок відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, розташований на земельній ділянці, що перебуває у її власності, водночас судом не встановлено факт порушення такою самочинною побудовою позивачки прав третіх осіб. Як зазначено в ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачкою доведено належними та допустими доказами, які ніким не оспорюються, що вона вжила всіх заходів для оформлення у встановленому законом порядку права власності на самочинне будівництво. Проте, 30.01.2013 року втратив чинність Наказ № 91 від 24.06.2011 року «Про затвердження порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І-ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж». Згідно існуючого порядку прийняття в експлуатацію будинків Постанова КМУ від 13 квітня 2011 р. № 461 у редакції постанови від 8вересня 2015 р. № 750) обовязковим пунктом в декларації про готовність обєкта є інформація про повідомлення про початок будівельних робіт. Повідомлення про початок будівельних робіт позивачка не направляла, оскільки діюче в 2008 році законодавство не вимагало такої норми дозвільного документу, а, враховуючи діючі норми законодавства на теперішній час, позивачка позбавлена можливості оформити самочинне будівництво в порядку, визначеному в Постанову КМУ №461 від 13.04.2011 року. Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Окрім того, згідно висновку за результатами обстеження технічного стану конструкцій будівлі від 20.07.2012 року, самочинне будівництво збудоване в період з 2007 по 2008 роки, з чого суд робить висновок, що побудоване самочинне будівництво по вул. Леніна, 1-а в с.Пилипівка, Фастівського району, тобто більш девяти років тому, не порушувало права та інтереси як територіальної громади села Пилипівка, так і будь-яких третіх осіб, оскільки судові не надано доказів про порушення таких прав. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Таким чином, з позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто 1675, 09 грн.

Outcome: approved