Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 24.03.1944 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополь Запорізької області, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені в 1972 році через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Відповідач зловживав спиртними напоями. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. На даний момент спільне господарство сторони не ведуть, та фактично з 1972 року шлюбні стосунки припинені, сторони мешкають окремо один від одного. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, відсутній. Позивач після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Усатюк». У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надану позивачем заяву, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 24.03.1944 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополь Запорізької області було видано свідоцтво про шлюб (а.с. 8). Відповідно до довідки Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області за № 1037/17.3.04-37 від 25.08.2018 року, згідно з перевіркою у Державному реєстрі актів записи про шлюб, розірвання шлюбу відсутні. Крім того, відомості про смерть [PERSON], [INFO], відсутні (а.с. 22). Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Шлюбні відносини між сторонами припинені на початку 1972 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (понад 46 років) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved