Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Руськополянської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 20 травня 2016 року померла її рідна баба [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 282952 від 20.05.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: - земельної ділянки площею 2,27 га, яка знаходиться на території Руськополянської сільської ради Черкаського району та області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана земельна ділянка належала померлій на підставі держаного акту про право власності на земельну ділянку серії ЧР № 0083922 від 30.12.2003 року. Останнє місце проживання та реєстрації померлої [PERSON] - с. Руська Поляна, вул. Незалежності, 62, Черкаського району, Черкаської області. Померла [PERSON] залишила заповіт від 25.02.2003 року, посвідчений секретарем Руськополянської сільської ради, в якому на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: сертифікат на право на земельну частку (пай) ЧР № 0266858 виданий на підставі рішення Черкаської РДА від 01.10.1997 року та зареєстрований на її імя 03.10.1997 року за № 185 заповідає [PERSON]. На день смерті заповіт не змінено і не скасовано. Даний заповіт був складений на земельну частку пай, але за життя померла [PERSON] встигла приватизувати і отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а сертифікат на земельну частку (пай) був зданий у відділ земельних ресурсів при оформленні державного акту про право власності на земельну ділянку. Тому даного документу в оригіналі немає в наявності, а він зберігається у відділі земельних ресурсів в матеріалах справи. В установлений законом термін вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Черкаської районної державної нотаріальної контори, де відповідно була заведена спадкова справа. Після спливу встановленого законом терміну її представник звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори аби розпочати процедуру оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Нотаріус переглянув її документи і зазначив в усному порядку, що процедура переоформлення унеможливлюється, оскільки заповіт складений 25.02.2003 року на сертифікат, як на паперовий носій, а не на майно, а успадковувати необхідно земельну ділянку, яка належала первісно на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), потім 30.12.2003 року померла отримала державний акт про право власності на земельну ділянку. Сертифікат, як і державний акт містять дані про наявність за померлою майна, але при цьому фактично вона має успадкувати лише папір, а не саме майно. Хоча [PERSON] робила заповідальне розпорядження на наявне існуюче та належне їй майно, що підтверджено саме тим документом, який вказаний в заповіті. Тому, нотаріус порадив, що в даному випадку необхідно звернутися до суду з відповідним позовом. Вважає, що складаючи заповіт, померла [PERSON] мала намір аби вона успадкувала винятково нерухоме майно, а не будь-яке інше, адже цим майном вона користувалась та володіла до смерті. Після розпаювання земельних ділянок бабі був виданий сертифікат на земельну частку (пай), тобто на умовну частину нерухомого майна до виділення її в натурі на місцевості. Проте, 30.12.2003 року [PERSON] був виданий на це ж саме нерухоме майно вже інший документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, який підтверджував, що виділена їй чітко земельна ділянка, яка мала раніше умовні кадастрові гектари згідно сертифікату, але після видачі державного акту має реальні гектари на місцевості. Майно за сертифікатом є реальним відображенням нерухомого майна на місцевості за державним актом. Право на земельну частку (пай) на день складення заповіту було наявне у [PERSON], померлої 20.05.2016 року, але у звязку з присвоєнням майну статусу нерухомості продовжило існувати у вигляді чітко визначеної земельної ділянки розміром 2,27 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. Не змінилась і суть заповіту, оскільки сертифікат посвідчував право користування майном, яке давало право власнику сертифікату виділити це майно в натурі та володіти ним вже на підставі іншого документи, в її випадку це є державний акт. Нотаріус їй розяснив, яким чином оформити спадкові права за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20 травня 2016 року. Як вбачається з розяснення № 271/02-16 від 07.02.2017 року у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на конкретну земельну ділянку, оскільки на руках у спадкоємця наявний державний акт на право власності на земельну ділянку, тоді як заповідано спадкові права на сертифікат на право на земельну частку (пай). Порадив реалізовувати свої права в судовому порядку. Спору щодо спадкового майна немає, однак потрібно вірно витлумачити заповіт, за яким спадкодавець [PERSON] мала намір здійснити свою волі щодо передання в порядку спадкування належного їй майнового права. Враховуючи вищевикладене, вона вимушена звернутися до суду з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом з метою захисту права на спадкове майно [PERSON], померлої 20 травня 2016 року. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 2,27 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Руськополянської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, що належала [PERSON], померлій 20 травня 2016 року, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЧР № 083922 від 30.12.2003 року. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву, в котрій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Руськополянської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, в судове засідання не зявився, але від сільської ради надійшла письмова заява про розгляд справи без участі її представника. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інши хосіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляд справи, виник спір. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що 20 травня 2016 року померла рідна баба позивача [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 282952 від 20.05.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: - земельної ділянки площею 2,27 га, яка знаходиться на території Руськополянської сільської ради Черкаського району та області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана земельна ділянка належала померлій на підставі держаного акту про право власності на земельну ділянку серії ЧР № 0083922 від 30.12.2003 року. Останнє місце проживання та реєстрації померлої [PERSON] - с. Руська Поляна, вул. Незалежності, 62, Черкаського району, Черкаської області. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Померла [PERSON] залишила заповіт від 25.02.2003 року, посвідчений секретарем Руськополянської сільської ради, в якому на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: сертифікат на право на земельну частку (пай) ЧР № 0266858 виданий на підставі рішення Черкаської РДА від 01.10.1997 року та зареєстрований на її імя 03.10.1997 року за № 185 заповідає [PERSON]. На день смерті заповіт не змінено і не скасовано. Даний заповіт був складений на земельну частку пай, але за життя померла [PERSON] встигла приватизувати і отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а сертифікат на земельну частку (пай) був зданий у відділ земельних ресурсів при оформленні державного акту про право власності на земельну ділянку. Тому даного документу в оригіналі немає в наявності, а він зберігається у відділі земельних ресурсів в матеріалах справи. Відповідно до ст.1223 ЦК України особи, зазначені в заповіті мають право на спадкування. В установлений законом термін позивач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Черкаської районної державної нотаріальної контори, де відповідно була заведена спадкова справа. Після спливу встановленого законом терміну її представник звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори аби розпочати процедуру оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Нотаріус переглянув її документи і зазначив в усному порядку, що процедура переоформлення унеможливлюється, оскільки заповіт складений 25.02.2003 року на сертифікат, як на паперовий носій, а не на майно, а успадковувати необхідно земельну ділянку, яка належала первісно на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), потім 30.12.2003 року померла отримала державний акт про право власності на земельну ділянку. Сертифікат, як і державний акт містять дані про наявність за померлою майна, але при цьому фактично вона має успадкувати лише папір, а не саме майно. Хоча [PERSON] робила заповідальне розпорядження на наявне існуюче та належне їй майно, що підтверджено саме тим документом, який вказаний в заповіті. Тому, нотаріус порадив, що в даному випадку необхідно звернутися до суду з відповідним позовом. Складаючи заповіт, померла [PERSON] мала намір аби позивач [PERSON] успадкувала винятково нерухоме майно, а не будь-яке інше, адже цим майном вона користувалась та володіла до смерті. Після розпаювання земельних ділянок бабі був виданий сертифікат на земельну частку (пай), тобто на умовну частину нерухомого майна до виділення її в натурі на місцевості. Проте, 30.12.2003 року [PERSON] був виданий на це ж саме нерухоме майно вже інший документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, який підтверджував, що виділена їй чітко земельна ділянка, яка мала раніше умовні кадастрові гектари згідно сертифікату, але після видачі державного акту має реальні гектари на місцевості. Майно за сертифікатом є реальним відображенням нерухомого майна на місцевості за державним актом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на земельну частку (пай) на день складення заповіту було наявне у [PERSON], померлої 20.05.2016 року, але у звязку з присвоєнням майну статусу нерухомості продовжило існувати у вигляді чітко визначеної земельної ділянки розміром 2,27 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. Не змінилась і суть заповіту, оскільки сертифікат посвідчував право користування майном, яке давало право власнику сертифікату виділити це майно в натурі та володіти ним вже на підставі іншого документи, в її випадку це державний акт. Згідно ст. 1265 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Тлумачення заповіту в її випадку не змінює волі заповідача, тобто не може підміняти собою сам заповіт. Тлумачення заповіту є лише інструментом зясування волі заповідача після його смерті (оголошення померлим). Отже, здійснюючи тлумачення заповіту, спадкоємці не повинні виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача. Як зазначається в ухвалі Верховного Суду України від 27 серпня 2008 року, ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обовязків на випадок смерті. Оскільки майнове право [PERSON] на день складення заповіту було наявне згідно сертифікату і про це свідчить викладені в заповіті її воля, то відповідно її майновим правом, яке відображено у реально виділений земельній ділянці позивач може скористатися, як спадкоємець за заповітом та реалізувати своє право на спадщину. Нотаріус їй розяснив, яким чином оформити спадкові права за заповітом після смерті [PERSON], померлої 20 травня 2016 року. Як вбачається з розяснення № 271/02-16 від 07.02.2017 року у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на конкретну земельну ділянку, оскільки на руках у спадкоємця наявний державний акт на право власності на земельну ділянку, тоді як заповідано спадкові права на сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.20 даного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Спору щодо спадкового майна немає. Однак потрібно вірно витлумачити заповіт, за яким спадкодавець [PERSON] мала намір здійснити свою волі щодо передання в порядку спадкування належного їй майнового права , яке первісно було надане за сертифікатом на земельну частку (пай), що вбачається із тексту заповіту, а в подальшому продовжило існували на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. З тексту заповіту це вбачається, адже у випадку відсутності державного акту та наявного сертифікату при його успадкуванні у позивача [PERSON] виникло б право на виготовлення технічної документації щодо виділення земельної частки в натурі та отримання на своє імя іншого документу. В сертифікаті наявна вказівка, а саме: наявність сертифікату дає право його власнику отримати державний акт, що само по собі свідчить, що лише своїм майном, незважаючи на правову підставу його володіння, мала намір померла [PERSON] розпорядитися. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 2,27 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Руськополянської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, що належала [PERSON], померлій 20 травня 2016 року, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЧР № 083922 від 30.12.2003 року. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Outcome: approved