Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що 25.01.2015 року нею та [PERSON], [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж квартири [ADDRESS], що належала їм на праві власності в рівних частках. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. В рахунок виконання укладеного договору, [PERSON] сплатила [PERSON], [PERSON] 160000 грн. повної вартості квартири [ADDRESS], а в свою чергу відповідачі на виконання досягнутої домовленості надали [PERSON] розписку про отримання грошей в сумі 160000 грн., передали ключі від квартири та техпаспорт на нього. Відповідачі пообіцяли нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі - продажу пізніше, до 01.02.2015 року. На даний час відповідач відмовляється оформити нотаріально договір купівлі-продажу. Тому вона просить суд встановити факт укладення договору купівлі-продажу квартири та визнати за нею право власності на майно, придбане за договором купівлі-продажу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву із проханням вирішити справу в її відсутність і задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів Правовідносини, що є предметом спору між сторонами по справі, регулюються цивільним законодавством України щодо правових наслідків недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Зокрема, відповідно до ст.ст.220, 328 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що сторони 25.01.2015 року дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, ціною 160000 грн. На виконання такої взаємної домовленості добросовісний покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON], та [PERSON] обумовлену ними суму грошових коштів у розмірі 160000 гривень, взамін фактично отримала придбане майно. На даний час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Вимоги позивача, крім повного визнання їх відповідачем, підтверджуються також і поданими позивачем письмовими доказами, а саме: копією паспорта громадянина України відповідача [PERSON] (а.с.3-4), копією ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с.5), копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.6), копією згоди [PERSON](а.с.7), Копією технічного паспорту (а.с.8), копією біржового контракту № 1149 обміну житловим приміщенням (а.с.9-10), копією реєстраційного посвідчення квартири № 70 (а.с.11). Оцінюючи в сукупності всі досліджені по справі докази, суд визнає вимоги позивача доведеними, тому слід визнати дійсним факт укладення позивачем 25.01.2015 року із відповідачем договору купівлі-продажу квартири, за позивачем слід визнати право власності на майно в порядку їх придбання за договором купівлі-продажу як за добросовісним набувачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved