Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (далі ВДВС) про зняття арешту. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 11 квітня 2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС винесено постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження з примусового виконання виконавчого листа № 2/238/45/16, виданого 16.01.2014 року Новоазовським районним судом Донецкої області про стягнення з [PERSON] судового збору у розмірі 2 783,44 грн., у зв'язку з чим було накладено арешт на автомобіль FORD Transit, номерний номер [NUMBER], 1998 року випуску. Однак даний автомобіль належить їй на підставі рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 17.12.2013 року. Будучи власницею автомобіля вона звернулася в МРЕО для реєстрації його на своє ім'я, проте їй було відмовлено, оскільки на даний автомобіль накладено арешт. В звязку з тим, що на момент винесення постанови про арешт майна власником зазначеного автомобіля була вона, а [PERSON] був колишнім власником даного автомобіля, тому накладений арешт державного виконавця порушує її права. Просить суд зняти арешт з автомобіля FORD Transit, номерний номер [NUMBER], 1998 року випуску. Позивачка [PERSON] на розгляд справи не зявилася, проте від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити повністю. Представник ВДВС на розгляд справи не зявився, надав заяву про розгляд справи в її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 17 грудня 2013 2014 року за [PERSON] визнано право власності на автомобіль FORD Transit, номерний номер [NUMBER], 1998 року випуску. Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС серії ВП № 42039819 11 квітня 2014 року накладено арешт на автомобіль FORD Transit, номерний номер [NUMBER]. Як встановлено при розгляді справи, арешт накладено на вказаний автомобіль в ході примусового виконання виконавчого документу про стягнення грошових коштів з [PERSON] Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема у ч.1 ст.319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому ч.1 ст.321 цього Кодексу встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі викладеного, так як за [PERSON] визнано право власності на автомобіль тому, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження, і вона, як власник автомобіля не має можливості належним чином реалізовувати свої права, тому задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved