Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи - орган опіки і піклування - Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області, служба у справах дітей, молоді та спорту Барвінківської РДА, про позбавлення їх батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , встановлення над дітьми опіки та призначення її опікуном дітей. Позов обґрунтовується тим, що позивач на протязі 2 років виховує та матеріально утримує онуків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем з 2017 року. Матір`ю дітей є відповідач [PERSON] . Батьком дітей є відповідач [PERSON] . Відповідачі не займаються вихованням дітей, не цікавляться їх долею, не беруть участь у їх утриманні, не проживають разом з дітьми з 2017 року, не проявляють до них батьківських почуттів, не цікавляться долею дітей, взагалі з ними не спілкуються, не відвідують дітей за місцем їх проживання. Відповідачі не вживають жодних заходів зі створення умов для нормального проживання і навчання дітей, матеріально їх не утримують, що завдає суттєвої шкоди інтересам дітей. Вихованням і матеріальним утриманням дітей займається позивач, бабуся дітей [PERSON] , з якою проживають діти. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позов визнає повністю і прохає розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] з позовом згоден. Відповідачі у наданий в ухвалі суду час не подали до суду відзиву. Представник третіх осіб позов підтримує повністю і прохає його задовольнити. Заслухавши позивача, відповідача [PERSON] , представника третіх осіб, яка підтримала позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач на протязі 2 років виховує та матеріально утримує онуків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем з 2014 року. Матір`ю дітей є донька позивачки [PERSON] Батьком дитини [PERSON] є відповідач [PERSON] . Відомості до актового запису про народження про батька дитини [PERSON] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 29.11.2017, № 00019131186. Відповідачі не займаються вихованням своїх дітей, не цікавляться їх долею, не беруть участь у їх утриманні, не проживають разом з дітьми тривалий час, не проявляють до них батьківських почуттів, взагалі з ними не спілкуються, не відвідують дітей за місцем їх проживання та навчання. Відповідачі не вживають жодних заходів зі створення умов для нормального проживання і навчання своїх дітей, матеріально їх не утримують, що завдає суттєвої шкоди інтересам дітей. Вихованням і матеріальним утриманням дітей займається позивач, бабуся дітей [PERSON] , з якою проживають діти. Зі шкільної характеристики на [PERSON] вбачається, що про його розвиток і навчання піклується бабуся, ні мати, ні батько не приймають ніякої участі у вихованні сина, життям дитини не цікавляться та не відвідують школу. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виконання батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей. Відповідачі не мають намірів змінити ситуацію та ухиляються від утримання та виховання дітей, про що свідчать наведені вище докази. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки матері та батька, свідомої нехтування їх своїми обов`язками. Відповідачі по справі не були позбавлені інформації щодо місця перебування позивача та дітей, позивачем не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з матір`ю та батьком та прийманні участі матері та батька у вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але свідоме небажання відповідачів виконувати щодо дітей батьківські обов`язки, покладені на них законом. Виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку, що відповідачі матеріально не утримують своїх дітей, не забезпечують харчування, медичного догляду та лікування неповнолітнім дітям, свідомо ухиляються від спілкування з дітьми та їх виховання, причому роблять це без поважних причин, а тому суд вважає, що відповідачі ухиляються від виховання своїх дітей і є всі передбачені наведеним вище чинним законодавством України підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав: [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] щодо його сина [PERSON] . Орган опіки і піклування - Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області - у наданому до суду висновку від 09.01.2019 року № 01-68/113 вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Оскільки батьки дітей не утримують, не займаються їхнім вихованням і не цікавиться їх долею, над ними слід встановити опіку. Так як вихованням та матеріальним утриманням дітей займається бабуся [PERSON] , у якої діти проживають, орган опіки і піклування прохає призначити [PERSON] опікуном дітей. [PERSON] має всі можливості для матеріального утримання та виховання дітей, добре характеризується за місцем проживання, відповідно до медичного висновку від 01.10.2018 року протипоказань до опіки за станом здоров`я не має, тому суд вважає за можливе призначити її опікуном дітей. За вказаних обставин суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , встановити над дітьми опіку, призначити позивача опікуном дітей. Оскільки [PERSON] не є батьком дитини [PERSON] , відомості до актового запису про народження про батька дитини [PERSON] внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В судовому засіданні встановлено, що діти фактично проживають і знаходяться на утриманні [PERSON] , тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, і доходить висновку, що з відповідачів слід стягувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дітей.

Outcome: partial