Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила усунути перешкоди в користуванні правом власності, належним їй житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.2003 їй належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Після придбання будинку, з її дозволу в ньому зареєструвались її донька [PERSON] та онука [PERSON] , онука [PERSON] , правнука [PERSON] Відповідачі забравши свої речі з 2015 року виїхали до м.Костроми РФ і по сьогоднішній день там постійно проживають, при цьому не знялися з місця реєстрації і по сьогоднішній день продовжують перебувати як зареєстровані особи у належному їй житловому будинку, чим порушується її право на повне і вільне володінні, користування та розпорядження своїм майном. Крім цього, позивач не може скористуватись своїм правом на отримання пенсії. Щодо інших зареєстрованих родичів у її будинку то вони обіцяють приїхати та добровільно знятись із реєстрації місця проживання належного їй на праві власності будинку. Відповідачі не пов`язані із нею спільним побутом, спільного господарства не мають, взаємних прав та обов`язків не мають, відповідачі ніякої участі в утриманні її будинку та оплаті послуг пов`язаних з утриманням будинку не приймають. Тому вона вимушена звернутися до суду. 10 жовтня 2019 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 31 жовтня 2019 року. Визначено строк відповідачеві для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження шість днів з дня вручення ухвали. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (однак без виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено позивачеві десятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачеві - строк у сім днів з дня отримання останнім відповіді на відзив для подання заперечення. Сторони у судове засідання не з`явилися, оскільки повідомлялася про день розгляду справи, однак не викликалися. Відповідачі відзиву не подали. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 31 жовтня 2019 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії тимчасової посвідки на постійне проживання, виданої 27.12.2005 (а.с.4) судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] . Із копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 21.08.2003 (а.с.5) встановлено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Із копії технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.6-8) встановлено, що до складу будівель і споруд входять: житловий будинок (А), площею 58,6 м.кв.; сарай (Б), площею 29,7 м.кв.; сарай-пр (б), площею 26,4 м.кв.; погріб (В), площею 29,0 м.кв.; сарай (Г), площею 14,3 м.кв.; сарай (Д), площею 14,0 м.кв.; сарай (д), площею 6,4 м.кв.; ворота (1), площею 6,5 м.кв.; фіртка (2), площею 1,6 м.кв. Із копії тимчасової посвідки на постійне проживання, виданої 21.10.2005 (а.с. 9) встановлено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . Із довідки, виданої виконавчим комітетом Цекинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області вих..№628 від 20.06.2019 (а.с.10) встановлено, що відповідно до записів по господарської книги Цекинівської сільської ради №08 особового рахунку № [NUMBER] за 2016-2020 роки власником домоволодіння якого є [PERSON] , [INFO] , в якому зареєстровані: дочка [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] ; правнука [PERSON] , [INFO] , але фактично не проживають в с.Цекинівка Ямпільського району Вінницької області. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє будинком, і дійсно в належному їй будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідачі є зареєстрованими у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] . Проте, відповідачі не проживають у вказаному будинку протягом тривалого часу, а саме з 2015 року, не ведуть спільне господарство. Тому, суд вважає, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] не є членами сім`ї позивача. Тобто, відповідачі не є членами сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, та на даний час не мають законних підстав для користування нерухомим майном позивача і будь-яких угод щодо користування відповідачами житлом позивача між сторонами спору не укладалось. У зв`язку із вищевикладеними обставинами, [PERSON] і [PERSON] чинять перешкоди позивачеві [PERSON] у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №4 від 25.06.2019, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідачів у сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved