Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що вона проживає разом зі своєю матірю - [PERSON] з 19.08.2001 року у домоволодінні №15 по вул. Мічуріна в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, без реєстрації. Даний будинок позивач купила у [PERSON] 19.08.2001 року за 2000 доларів США. Однак нотаріально договір купівлі-продажу оформлений не був, так як його мали укласти згодом. На даний час укласти договір купівлі-продажу неможливо, так як [PERSON] помер 14.08.2008 року. Позивач разом зі своєю матірю [PERSON] 19.08.2001 року отримавши ключі та техпаспорт на будинок заселилися у домоволодіння №15 по вул. Мічуріна в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області і по сьогоднішній день вільно, добросовісно, відкрито, безперервно та безперешкодно проживають у вказаному будинковолодінні, володіють та користуються ним, а також земельною ділянкою біля даного будинковолодіння. Претензій інших осіб з приводу володіння та користування будинком та земельною ділянкою немає. Позивач підтримує даний будинок у належному стані, проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, обробляє земельну ділянку, сплачує за електроенергію та комунальні платежі. Будинковолодіння по вул. Мічуріна, 15 в смт Стрижавка, Вінницького району Вінницької області належало батькові [PERSON] [PERSON], однак після смерті [PERSON], 22.11.1991 року, будинковолодіння фактично успадкував його син, [PERSON], вступивши в оперативне управління спадковим майном, так як постійно проживав біля батька, користувався предметами домашнього вжитку, обробляв земельну ділянку, що у відповідності до діючого на той час ЦК УРСР свідчить про прийняття [PERSON] спадщини. Мати [PERSON] (дружина [PERSON]С.) [PERSON] померла 07.08.1990 року . Вищевказане будинковолодіння являлося та являється робочим двором. Інших осіб, які б мали право чи претендували на дане нерухоме майно по вул. Мічуріна, 15 в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, немає. Після смерті 22.11.1999 року [PERSON], 07.08.1990 року [PERSON], 14.08.2008 року [PERSON] в Вінницькій районній державній нотаріальній конторі спадкові справи не відкривались. Позивач фактично, як власник даного будинковолодіння, звернулася до Стрижавської селищної ради з заявою про те, щоб зареєструвати її та її матір в будинку, однак, як пояснили позивачу, ні вона, ні її мати не можуть бути прописані в будинку, так як у позивача відсутні правовстановлюючі документи на будинок. За таких обставин, мати позивача на даний час ніде не зареєстрована, а крім цього позивач позбавлена свого законного права на отримання субсидії. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Мічуріна, буд. №15 в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області та складається з житлового будинку «А», веранди «а», сараю «В», погреба з шиєю «Г», огорожі №1, воріт №2, криниці №3, огорожі №4 /до складу майна не включати самовільно збудовані веранда «а-1», сарай «Ф»/. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити. Відповідач, представник Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні спору покладається на думку суду. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] проживає разом зі своєю матірю [PERSON], з 19.08.2001 року, у домоволодінні №15 по вул. Мічуріна в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, без реєстрації, що підтверджується довідкою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 3473 від 30.10.2015 року (а.с.8). Даний будинок позивач придбала у [PERSON] 19.08.2001 року за 2000 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] від 19.08.2001 року (а.с. 9). Нотаріально договір купівлі-продажу оформлений не був, а на даний час укласти договір купівлі-продажу неможливо, так як [PERSON] помер 14.08.2008 року. Позивач разом зі своєю матірю 19.08.2001 року отримавши ключі та техпаспорт на будинок заселилися у домоволодіння №15 по вул. Мічуріна в смт Стрижавка Вінницького району вінницької області і по сьогоднішній день вільно, добросовісно, відкрито, безперервно та безперешкодно проживають у вказаному будинковолодінні, володіють та користуються ним, а також земельною ділянкою біля даного будинковолодіння. Претензій інших осіб з приводу володіння та користування будинком та земельною ділянкою немає; позивач підтримує даний будинок у належному стані, проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, обробляє земельну ділянку, сплачує за електроенергію та комунальні платежі, що підтверджується довідкою Стрижавської селищної ради №3473 від 30.10.2015 року (а.с. 8), актами обстеження матеріально-побутових умов від 12.10.2015 року та від 16.11.2015 року (а.с. 10 - 12), копіями квитанцій про сплату за електроенергію (а.с. 33 - 51), а також рішенням Вінницького райсуду Вінницької області від 11.04.2011 року (а.с. 29 - 30) та ухвалою суду від 13.07.2011 року (а.с. 31). Будинковолодіння по вул. Мічуріна, 15 в смт Стрижавка вінницького району Вінницької області належало батькові [PERSON] [PERSON], що підтверджується копіями погосподарських книг (а.с. 18 - 23). Однак, після смерті [PERSON], будинковолодіння фактично успадкував його син [PERSON], вступивши в оперативне управління спадковим майном, так як постійно проживав біля батька, користувався предметами домашнього вжитку, обробляв земельну ділянку, що у відповідності до діючого на той час ЦК УРСР свідчить про прийняття ним спадщини. Мати [PERSON] (дружина [PERSON]С.) [PERSON] померла 07.08.1990 року. Вищевказане будинковолодіння являлося та являється робочим двором. Інших осіб, які б мали право чи претендували на дане нерухоме майно по вул. Мічуріна, 15 в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області немає. Після смерті 22.11.1999 року [PERSON], 07.08.1990 року [PERSON], 14.08.2008 року [PERSON] в Вінницькій районній державній нотаріальній конторі спадкові справи не відкривались, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 22.09.2012 року (а.с. 24). Позивач фактично, як власник будинковолодіння, звернулася до Стрижавської селищної ради з заявою про те, щоб зареєструвати її та матір в будинку, однак, як їй пояснили ні вона, ні мати не можуть бути прописані в будинку, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Мати на даний час ніде не зареєстрована, а позивач позбавлена свого законного права на отримання субсидії. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В п.11 вищевказаної Постанови вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. Відповідно до п. п.13, 14 Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15, 16 ЦК, а також частини 4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини 1 ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно ( пункт 5 частини першої статті 19 закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За даних обставин суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном у вигляді будинковолодіння в смт Стрижавка по вул. Мічуріна, 15, Вінницького району Вінницької області, продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved