Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що надала своєму онуку [PERSON] у позику за розписками наступні суми 14 грудня 2016 року 710 000,00 грн., 20 січня 2018 року - 280 000,00 грн. та 10.02.2018 року - 300 000,00 грн.. Грошові кошти передані у борг для покупки нерухомості. Відповідач на отримані грошові придбав нерухомість, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , оформив нерухомість на своє ім`я. Відповідно до розписок, [PERSON] був зобов`язаний повернути позичені грошові кошти в тридцяти денний термін після пред`явлення [PERSON] про це вимог. 10.04.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] заяву про повернення боргу за складеними ним розписками від 14.12.2016 року, 10.02.2018 року та 20.01.2018 року в загальному розмірі 1 290 000,00 грн., (один мільйон двісті дев`яносто тисяч), однак не повернув борг. Позивачка зазначила, що [PERSON] розпоряджається купленою на її грошові кошти нерухомістю, але повертати грошові кошти не збирається, що порушує її права. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 1290000,00 грн. боргу та судовий збір. Відповідач [PERSON] позов визнав, надав відзив на позовну заяву, вказав, що за грошові кошти, які взяв в позику у своєї бабусі [PERSON] він купив нерухомість: житловий будинок [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , оформив нерухомість на своє ім`я . Свої грошові кошти на покупку нерухомого майна у нього були відсутні тому, що він навчався в той час, але нерухомість продавалася за вигідними цінами. На цей він вже працевлаштований в ПП «Укрбудтрансліга» та має можливість поступово повертати грошові кошти бабусі. Також зазначив, що на час написання розписок [PERSON] він не перебував у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах з будь-якою особою. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити. Також надала суду клопотання про постановлення ухвали про повернення їй з державного бюджету 50 відсотків збору сплаченого при поданні позову посилаючись на те, що Відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті та вказане передбачено законодавством. Відповідач до суду не з`явився, його представник адвокат Фурсенко С.С. проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши надані докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, [PERSON] надала своєму онуку [PERSON] у позику за розписками наступні суми 14 грудня 2016 року - 710 000,00 грн., 20 січня 2018 року -280 000,00 грн. та 10.02.2018 року - 300 000,00 грн., а всього 1 290 000,00 грн. (а.с.5-7) Грошові кошти передані у борг для покупки нерухомості. Відповідач на отримані грошові кошти придбав нерухомість, а саме: будинок [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , оформив нерухомість на своє ім`я. Відповідно до розписок, [PERSON] був зобов`язаний повернути позичені грошові кошти в тридцяти денний термін після пред`явлення [PERSON] про це вимог. 10 квітня 2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] заяву про повернення боргу за складеними ним розписками від 14.12.2016 року, 10.02.2018 року та 20.01.2018 року в загальному розмірі 1 290 000,00 (один мільйон двісті дев`яносто тисяч) грн., (а.с. 8) Однак, [PERSON] борг позивачці до цього часу не повернув, що порушує права Позивачки. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позовної заяви до суду позивач [PERSON] сплатила судові витрати при розгляді справи, а саме судовий збір у сумі 10510,00 грн.. Враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого при зверненні до суду з позовом судового збору - 5 255,00 грн., а також зобов`язання управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору - 5 255,00 грн.

Outcome: approved