Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона є власником земельної ділянки та 71/100 часток житлового будинку в м. Ківерці по вул. Козацькій, 12/1, Волинської області, в порядку спадкування. Власником іншої частини будинку та суміжної земельної ділянки є відповідач у справі [PERSON] Оскільки частина житлового будинку позивача знаходиться на земельній ділянці відповідача, наданій йому у власність на підставі рішення [PERSON] міської ради від 24.02.2006 року № 29/24 та відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 494113 від 30.01.2008 року, просить визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради Волинської області № 29/24 від 24.02.2006 року в частині надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки розташованої по вул. Козацькій, 12/2 м. Ківерці, Ківерцівського району Волинської області площею 0,0447 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 494113, виданий [PERSON] міською радою 30.01.2008 року на імя [PERSON], площею 0,0447 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] районного нотаріального округу Волинської області від 20.12.2013 року про державну реєстрацію права власності позивача [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 0721810100:01:001:1429, розташовану по вул. Козацькій, 12/1 в м. Ківерці Волинської області площею 0,0594 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ухвалою суду від 28.07.2015 року позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] районного нотаріального округу Волинської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 9321648 від 20.12.2013 року на земельну ділянку, кадастровий номер 0721810100:01:001:1429, розташовану по вул. Козацькій, 12/1 в м. Ківерці Волинської області площею 0,0594 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за заявою позивача залишено без розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0,0447 га, яка належить [PERSON] відповідає межам встановленим у Державному акті на право власності на земельну ділянку. Крім того, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду в задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Волинської області в судове засідання не зявився. До суду подано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Щодо вирішення спору покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, передбачені ч.2 ст.152 Земельного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу статей 116, 131 ЗК України (2001 року) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та на підставі цивільно-правових угод, укладення, яких здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог Земельного кодексу. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] районного нотаріального округу Волинської області, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, що розташована в м. Ківерці по вул. Козацькій, 12/1, Волинської області (а.с. 5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15081048 від 20.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] районного нотаріального округу Волинської області, позивач [PERSON] є власником 71/100 житлового будинку, що знаходиться в м. Ківерці по вул. Козацькій, 12/1, Волинської області (а.с.6). Право власності на вищезазначене майно [PERSON] набула в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], про що в судовому засіданні ствердила позивач, та не заперечується відповідачем. Право власності спадкодавця на земельну ділянку, що розташована в м. Ківерці по вул. Козацькій, 12/1 площею 0,0594 га, стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ВЛ №029181 від 31.12.2004року) і набуто на підставі договору купівлі-продажу , нотаріально посвідченого 09.12.2004 року. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0447 га, що розташована в м. Ківерці по вул. Козацькій, 12/2 Волинської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності серії ЯБ № 494113, виданого [PERSON] міською радою 30.01.2008 року на підставі рішення [PERSON] міської ради № 29/24 від 24.02.2006 року (а.с. 15). Той факт, що частина житлового будинку позивача знаходиться на земельній ділянці відповідача стверджується рішенням Ківерцівського районного суду від 01.04.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Зазначеним рішенням у задоволенні позову було відмовлено, в тому числі з посиланням на те, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи площа земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні відповідача [PERSON], відповідає площі, зазначеній в державному акті на право власності на земельну ділянку. Тоді як площа та розмір земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] ( тепер [PERSON]К.) складає 0,0609 га. Рішення позивачем не оскаржувалось. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В силу ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до розяснень пленуму Верховного Суду України, викладених в п.10 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Беручи до уваги те, що позивач в порядку спадкування набула права власності на земельну ділянку в розмірі, право власності на яку було набуто спадкодавцем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним рішення міської ради, скасування державного акту на земельну ділянку до задоволення не підлягають. Вирішуючи питання щодо спливу строків позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідачів у справі, суд вважає вказану вимогу безпідставною з наступних причин. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що позивач [PERSON] набула право власності на спадкове майно 20.12.2013 року, а за захистом свої порушених прав звернулася до суду 15.06.2015 року, суд вважає, що посилання представника відповідача [PERSON] про пропущення позивачем строків позовної давності для звернення до суду є безпідставними. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог. Як вбачається квитанції № [NUMBER] від 15.06.2015 року позивачем при звернені до суду за захистом своїх прав сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги: про визнання недійсним рішення міської ради, скасування державного акту на земельну з [PERSON]К на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягнення судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved