Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. В даному будинку крім неї не проживають, але є зареєстрованими- колишня цивільна дружина її сина з власним сином від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] За період з жовтня 2009 року по день звернення до суду з даним позовом відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, витрати з обслуговування будинку не проводять, всі обов'язки , що випливають по утриманню будинку покладені тільки на неї - [PERSON] В судовому засідання позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Додатково пояснила, що вона є колишньою цивільною дружиною сина позивача, дійсно лише зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом зі своїм сином від першого шлюбу - [PERSON], але вони ніколи там фактично не проживали. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема , про позбавлення права користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку визначені ст.. 386 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджати своїм житлом на власний розсуд. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину власником будинку по [ADDRESS] є - [PERSON]. ( а.с.7-8). Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] власником будинку - є [PERSON] ( а.с.4). Згідно довідки за вих. № 1587 від23.12.2015 року вданої Пустовійтівської сільською радою [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані в [ADDRESS] з 30.10,2009 року, але за вказаною адресою не проживали і не проживають. ( а.с.9). Таким чином, судом встановлено, про що свідчать всі зібрані по справі докази, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживають більше одного року , а отже не несуть будь-яких витрат з утримання будинку, та не приймають участь у спільному побуті; втратили інтерес до спірного житла, а тому є підстави визнати їх такими , що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved