Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи це тим, що позивачка являлася членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області на момент розпаювання землі, переданої у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся», однак не була включена до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю. Зважаючи на вказані обставини, [PERSON] не був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), про що позивачці стало відомо у 2016 році, коли вона вирішила виготовити Державний акт на право власності на землю. В звязку з тим, що позивачка не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), [PERSON] позбавлена можливості отримати земельну ділянку в натурі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені у позовній заяві вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] сільської ради сільський голова [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій до суду письмовій заяві просив справу розглядати за відсутності представника Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, проти заявлених вимог не заперечував. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, залучений до участі в справі ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2017 року у судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, проти заявлених вимог заперечував, оскільки позивачка не являлась членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області. Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За нормами ст. 21 Конституції України\~усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно п. 16 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. \~386 Цивільного Кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 1 Указу Презідента України від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Земля була передана у колективну власність Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області 17 листопада 1995 року, що підтверджується копією Державного акта на право колективної власності на землю ХМ № 27 виданого [PERSON] сільською радою 17 листопада 1995 року. Згідно п. 2 Указу Презідента України від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. [PERSON] являлася членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області з 24 грудня 1985 року по 29 лютого 1996 року, що підтверджується записами в трудовій книжці, копія якої додана до матеріалів справи, доданою до матеріалів справи архівною довідкою № 45/04-04 від 23 березня 2017 року. Вказана обставина в ході судового розгляду спростована не була. Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області не навело суду жодних доводів та не надало суду жодних доказів, які б спростовували факт перебування [PERSON] членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області з 24 грудня 1985 року по 29 лютого 1996 року. Згідно копії Державного акта на право колективної власності на землю ХМ № 27 та листа [PERSON] сільської ради № 236 від 12 червня 2017 року, які додані до матеріалів справи, у доданому до вказаного Державного акта списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства прізвище [PERSON] відсутнє. Вказаний факт в судовому засіданні підтвердив представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] [PERSON] не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай), що підтверджується поясненнями позивачки, проти чого не надійшло заперечень від інших учасників процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Таким чином, враховуючи ту обставину, що правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) видати відповідні органи не вправі, слід визнати право позивачки на земельну частку (пай). Згідно п. 3 Указу Презідента України від 08 серпня 1995 року № 720/ 95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються, виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Сільський голова [PERSON] сільської ради [PERSON] підтвердив, що Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області не існує, правонаступники відсутні. Вказана обставина не була спростована в ході судового розгляду. Згідно п. п. 4. 12 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 14 від 03 лютого 2015 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18 лютого 2015 року № 177/26622, питання розпорядження землею за межами населених пунктів віднесено до компетенції Головних управлінь Держгеокадастру в областях. Виходячи з принципу рівності всіх членів колективного сільськогосподарського підприємства, проголошеного у п. 2 Указу Презідента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що визначення розміру земельної частки (паю) не належить до компетенції суду. Позивачка не надала суду жодних доказів порушення її прав при визначенні розміру земельної частки (паю), а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог щодо визначення розміру земельної частки (паю).

Outcome: partial