Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 30.10.1982 року Стольненською сільською радою Менського району Чернігівської області, актовий запис № 20, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через їх діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Фактичні шлюбні відносини були припинені з 2016 року, шлюб з відповідачем носить формальний характер, примирення з відповідачем неможливе. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, на теперішній час, відсутній. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяву, надану позивачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 30.10.1982 року зареєстрували шлюб, про що Стольненською сільською радою Менського району Чернігівської області, було видано свідоцтво про укладення шлюбу, серії І-ЕЛ № 425948 та в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 20 (а.с. 2). Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають (а.с. 3, 7). Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2016 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (1 рік) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Згідно із довідкою МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (а.с. 8). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved