Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, вимоги за якою уточнила та просить встановити факт належності [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР № 0186696, встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між племінником та тіткою, визнати за сином позивача, як неповнолітнім спадкоємцем на день смерті спадкодавця, право на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] . Свої вимоги мотивувала наступним. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка до смерті мешкала у селі Юхимове Знам`янського району. Кіровоградської області. При житті [PERSON] отримала у приватну власність земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Шевченка, розташовану на території Іванковецької сільської ради, розміром 7,34 га, про що свідчить сертифікат на право на земельну частку (пай). Однак, в сертифікаті помилково вказане прізвище власника - [PERSON] , замість - [PERSON] , хоча у всіх правовстановлюючих документах правильно значиться її прізвище [PERSON] . Після смерті [PERSON] - її племінник [PERSON] прийняв всю спадщину вступивши у фактичне володіння та управління її майном. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті єдиним спадкоємцем є його син [PERSON] . Останній склав заповіт 08.06.2015 згідно з яким зробив розпорядження, що усі його права та обов`язки, які належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та все його майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповідав своєму сину [PERSON] , який народився [INFO] в місті Знам`янка Кіровоградської області. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті позивач як представник малолітнього сина звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай), тому вона змушена звернутися до суду. Відповідач по справі надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивував тим, що при обґрунтуванні прийняття спадщини [PERSON] - сином племінника померлої, не надано жодного доказу прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] . Позивач у позовній заяві зазначає, що померлий [INFO] [PERSON] на момент смерті проживав разом із своєю невісткою [PERSON] та підтверджує цей факт відповідною довідкою. Крім цього позивачем не надано доказів подання заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] таким чином, в даному випадку [PERSON] не була прийнята спадщина після смерті його батька [PERSON] , а тому відповідно і право на земельну частку (пай) не може бути визнане за спадкоємцем [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи без його участі, підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. До заяви додав довідки про місце проживання спадкодавців із спадкоємцями. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без участі представника та відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка до смерті мешкала у селі Юхимове Знам`янського району Кіровоградської області, про що Іванковецькою сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області зроблений відповідний актовий запис № 1. При житті [PERSON] на підставі рішення Знам`янської районної державної адміністрації від 23.07.1996 року № 303-р отримала земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Шевченка, розташовану на території Іванковецької сільської ради, розміром 7,34 га, про що свідчить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0186696. Згідно інформації наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Знам`янському районі Кіровоградської області від 23.10.2020, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «ім.Шевченка» Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області [PERSON] отримала сертифікат на земельну частку (пай) серія КР № 0186696 від 23.01.1997 року № 696, на підставі розпорядження голови Знам`янської РДА № 303-р від 23.07.1996. Відмітка (підпис) про отримання сертифікату наявна. Отже, в сертифікаті помилково вказане прізвище власника - [PERSON] , замість - [PERSON] , хоча в свідоцтві про смерть вона правильно значиться як [PERSON] . Відповідно до довідки Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області [PERSON] мешкала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 1976 року по день смерті одна. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00025261460 від 17.01.2020, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Остання ж відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00025262362 від 18.01.2020 мала дошлюбне прізвище [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00025262362 від 18.01.2020, остання вказана як дружина [PERSON] , отримала прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00025262670 від 18.01.2020 [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до наданої Державним архівом Кіровоградської області відповіді на витребування доказів встановлено, що надати архівні довідки про народження [PERSON] ( [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) немає можливості. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали аналогічні пояснення, якими підтвердили, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] приїжджав та доглядав свою тітку. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доказів здійснюється судом за приписами ст.89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного суд вважає доведеним в судовому засіданні факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, як між тіткою та племінником, тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню. Також суд вважає доведеним в судовому засіданні факт належності спадкодавцеві сертифікату про право на земельну частку (пай). Щодо набуття спадкоємцем [PERSON] спадкових прав на належне спадкодавцю право на земельну частку (пай), суд встановив наступне. Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликають спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а і дід та бабка померлого як з боку батька, гак і з боку матері (друга черга). Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. Якби особа, яку представляють, була живою на час відкриття спадщини, то вона і була б спадкоємцем за законом, у даному ж випадку на її місце заступив спадкоємець за правом представлення, обсяг прав якого у праві представлення не залежить від фактичних прав особи, яка померла на час відкриття спадщини. Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. З огляду на вищевказане - [PERSON] є спадкоємцем, прийняв спадщину за законом (своїми фактичними діями в порядку спадкування та трансмісії), оскільки після смерті своєї тітки [PERSON] вступ у фактичне управління майном, мав на руках оригінал правовстановлюючого документу, а саме сертифікат про право на земельну частку (пай) належний спадкодавцеві. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті єдиним спадкоємцем є його син [PERSON] , який на час смерті батька проживав разом з ним. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.» Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до довідки голови квартального комітету № 18 м Знам`янка № 399 від 13.12.2021 встановлено, що [PERSON] проживав разом із [PERSON] , сином [PERSON] та батьком [PERSON] без реєстрації за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство. Таким чином [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . [PERSON] склав заповіт 08.06.2015 згідно з яким зробив розпорядження, що усі його права та обов`язки, які належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому, та все його майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповідав своєму сину [PERSON] , який народився [INFO] в місті Знам`янка Кіровоградської області. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті позивач як представник малолітнього сина звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай), тому вона змушена звернутися до суду. Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до заведеної Знам`янською районною державною нотаріальною конторою спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , як законний представник [PERSON] , [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] . Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З урахуванням наведених вище обставин, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved