Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом,\~у якому\~просила визнати\~відповідачку [PERSON] \~такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власницею спірної квартири у якій зареєстрована відповідачка, яка є матір`ю колишнього власника квартири, та за усною домовленістю із продавцем мала б знятися з реєстраційного обліку протягом місяця після укладення договору. Однак, 06.09.2018 р. відповідачка виїхала до Російської Федерації та не поверталася більше. Реєстрація відповідачки у квартирі перешкоджає їй користуватися власністю, внаслідок чого змушена звернутися до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що позивачка його сусідка, відповідачку не знає. Він придбав квартиру [ADDRESS] у березні 2013 року, у квартирі [ADDRESS] проживає позивачка та її чоловік [PERSON] , інші особи не проживали. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачці проживати у житлі йому невідомі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка його сусідка, а відповідачка колишня сусідка. Йому відомо, що відповідачка у квартирі позивачки не проживає, оскільки з речами виїхала до Російської Федерації. [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] з 1985 року, у неї був син, який мешкає у Російській Федерації та є віськовослужбовцем, вони продали квартиру та відповідачка виїхала до м. Белгород у 2018 році. Вона всі свої речі з квартири забрала, він деякий час доглядав за квартирою, охороняв її. Випадків того, що позивачка або будь-які інші особи перешкоджали відповідачці проживати у житлі йому невідомі, речі відповідачки у квартирі відсутні. Суд, заслухавши вступне слово представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власницею квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу від 31.08.2018 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1361254235 від 31.08.2018 р. (арк. справи 6-7). Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17.02.2021 р., [PERSON] виїхала за межі України 06.09.2018 року (арк. справи 8). Відсутність речей відповідачки та її не проживання у спірному житловому приміщенні підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка мала об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивачка або будь-яка інша особа не чинили, майно та речі відповідачки в квартирі відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Крім того, відповідачка виїхала на інше постійне місце проживання. Відсутність відповідачки за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачкою, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачка, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні з 2018 року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 11 листопада 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved