Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа відділ «Служби у справах дітей» Старобільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, на те, що перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . У 2009 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Практично після народження дитини відповідач обрав байдужу поведінку стосовно доньки. У подальшому ситуація не змінилася. У зв`язку з чим звернулася до суду з позовом. У зв`язку з наведеним просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, просили провести розгляд справи без їх участі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про час, місце та дату судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином через пошту та шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.20, 33), тому згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим про дату, час і місце судових засідань. Заяв про відкладання розгляду справи, про причини неявки, про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Відзиву на позов суду не надав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділу «Служба у справах дітей» Старобільської міської ради Луганської області Сісецька О. А. в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, просила ухвалити рішення на розсуд суду. На підставі п. п. 2, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 14 вересня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.04.2005 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області (а.с. 9) 09.12.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.12.2009 року серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області (а.с.10). Згідно довідки від 03.02.2021 № 32, виданої Старобільським ліцеєм № 3, [PERSON] , [INFO] навчається у 10 класі Старобільського ліцею №3, її батько [PERSON] не займається вихованням доньки, не утримує матеріально, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням ( а.с.12). Відповідно до вимог ст. ст. 48, 51 Конституції України, - кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Дитинство і батьківство охороняються державою. Ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, передбачає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України зобов`язує батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати до самостійного життя. Ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши матеріали справи, позицію позивача, її представника, третьої особи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , шлюб між батьками дитини розірвано, відповідач участі у вихованні доньки не бере, не цікавиться навчальним процесом, не відвідує батьківські збори, обрав байдужу поведінку щодо виховання доньки, що підтверджується довідкою Старобільського ліцею №3 та матеріалами справи. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте суд вважає, що немає підстав вважати і не знаходить виняткового випадку і конкретних обставин справи для вирішення питання про не позбавлення батьківських прав відповідача, тому що таких конкретних обставин і виняткового випадку у суді не встановлено. Відповідач до наступного часу не змінила свого ставлення до дитини. Враховуючи вище наведене, проаналізувавши в сукупності надані докази, а також беручи до уваги те, що згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Сторони та інші особи, які брали участь у справі, мали рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Питання стягнення судового збору з відповідача судом не вирішується, оскільки позивачем та її представником це питання не порушується. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, ст. ст.180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved