Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 1971 по жовтень 2013 року безперервно проживала у квартирі за адресою [ADDRESS]. До 1998 року за вказаною адресою також проживали її рідна сестра [PERSON], племінник [PERSON] та двоюрідна бабуся [PERSON]. 28 серпня 1998 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю. В зв'язку з цим, [PERSON] повідомила позивачці, що квартира залишиться їй у спадок. [INFO] [PERSON], в період візиту до родичів на Україну несподівано померла. Вважаючи себе законним володільцем квартири, [PERSON] сплачувала комунальні послуги, утримувала квартиру та проводила поточні ремонти. В жовтні 2013 року позивач з'ясувала, що 26 березня 1998 року житлово-комунальним відділом АТ «Укртатнафта» видано свідоцтво про право власності на житло, за змістом якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Тобто, [PERSON] не була єдиною власницею квартири. [PERSON] та [PERSON] повідомили [PERSON], що квартира належить їй і вони не мають де неї ніякого відношення. 3 червня 2014 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON], вважаючи себе єдиним спадкоємцем [PERSON], а також особою, яка відкрито та безперервно володіла її майном вже більше десяти років, просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. У призначений час розгляду справи позивач [PERSON] до суду не з'явилась, однак направила до суду заяву про розгляд за участю її представника - адвоката [PERSON] Представником позивача - адвокатом [PERSON] до суду подано заяву, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] направили до суду заяви про розгляд справи за участю їх представника - адвоката [PERSON] та вказували, що вони визнають позовні [PERSON]. Представник відповідачів - адвокат [PERSON] подав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] та розглядати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема і шляхом визнання свого права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше тобто до 1 січня 2001 року. Давність володіння позивачем спірною квартирою складає 15 років (з 1998 року). Факт відкритості та безперервності володіння квартирою відповідачами визнаний та не оспорюється. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 березня 1998 року житлово-комунальним відділом АТ «Укртатнафта», квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з правила, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] на підставах визначених ст. 344 ЦК України, право власності на 2/3 частини спірної квартири, належних [PERSON] та [PERSON]. Щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири, що належала [PERSON] на момент її смерті, суд виходить з наступного. [PERSON] померла [INFO], внаслідок чого відкрилася спадщина - 1/3 частина квартири за адресою [ADDRESS]. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.01.2014 року встановлено, що [PERSON] є двоюрідною бабусею [PERSON]. Як вже встановлено судом, позивач відкрито та безперевно володіла квартирою з 1998 року. Станом на 26 жовтня 2002 року діяв Цивільний кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Відповідно до його положень, спадкоємець міг прийняти спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР). ЦК УРСР не встановлював право спадкування за законом іншим родичам спадкодавця, крім тих які визначені в ст.ст. 529-532 ЦК УРСР, тобто позивач як двоюрідна онука [PERSON] не входила до кола спадкоємців за законом. Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця (які не входять до першої - четвертої черг) до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Двоюрідні онуки відносяться до четвертого ступеня споріднення. Ч.3 ст. 5 ЦК України передбачено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто, до права [PERSON] на спадкування майна після померлої [PERSON] необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу України. Інших осіб, які б прийняли спадщину, відкриту після смерті [PERSON], або осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України судом не встановлено. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає за необхідне визнати за нею право власності на спірне майно.

Outcome: approved