Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом, в якому ставить вимоги про стягнення з [PERSON] її користь заборгованість за договором позики в розмірі 74 540 грн., три проценти річних в розмірі 2236 грн., сплачений позивачем судовий збір у розмірі 745, 40 грн. та витрати на юридичну допомогу у розмірі 1500 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 19.12. 2012 року між [PERSON]І та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики грошей, який відповідно посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за № 4141, згідно умов якого позикодавець [PERSON] надала відповідачу в борг суму грошових коштів у розмірі 74540 грн., що на день посвідчення договору було еквівалентно 9329, 16 доларів США на строк 30 днів з моменту предявлення позикодавцем позичальникам вимоги повернути. Позивач зазначає, що окрім договору позики від 19.12. 2012 року наявна розписка, видана 19.12. 2012 року про те, що [PERSON] та [PERSON] згідно вищевказаного договору отримали 74540, 00 грн. на заміну даху будинку № 8 по вул. Гагаріна в с. Баранинці, Ужгородського району. 16.08.2016 року позикодавець склала письмову вимогу до позичальників про повернення коштів за договором позики від 19.12. 2012 року. Позивач зазначає, що у передбачений вказаним договором строк відповідач не повернула суму боргу, натомість ухиляється від виконання умов договору, порушивши взяті на себе зобовязання, всупереч тому, що отримала вимогу 18.08.2016 року. З огляду на те, що [PERSON] ухиляється від виконання зобовязань згідно укладеного Договору позики, позивач змушена звернутись з позовом до суду з метою захисту її порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення даного позову з мотивів його безпідставності та необґрунтованості. Пояснила, що вказана позивачем грошова сума - це були весільні гроші, подаровані [PERSON] та [PERSON], які вони ніколи не брали, оскільки такі були відразу витрачені на ремонт даху будинку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так в\~судовому засіданні\~було встановлено,\~що 19.12.\~2012\~року \~між[PERSON],\~ [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за № 4141, згідно умов якого позикодавець [PERSON] надала позичальникам в борг суму грошових коштів у розмірі 74540 грн., що на день посвідчення договору було еквівалентно 9329, 16 доларів США на строк 30 днів з моменту предявлення позикодавцем позичальникам вимоги. П. 2 вказаного договору сторони погодили, що договір позики є безпроцентним. П. 4 зазначеного вище договору передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно після предявлення Позикодавцем вимоги та спливу тридцяти днів, Позикодавець вправі буде предявити цей договір до стягнення у строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому позики, що залишилась несплаченою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Як вбачається з матеріалів клопотання, 16.08.2016 року позивач надіслала [PERSON] та [PERSON] письмову вимогу щодо повернення позики, яка згідно відмітки працівника пошти на рекомендованому повідомленні була вручена відповідачам 18.08.2016 року. З огляду на те, що [PERSON] ухиляється від виконання зобовязань згідно укладеного Договору позики, позивач просить стягнути з неї заборгованість за договором та три процети річних. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1, 2\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні було встановлено, що договір позики від 19.12. 2012 року, як документ, що підтверджує боргове зобовязання, містить умови отримання позичальниками в борг визначеної суми із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Доказом того, що [PERSON] та [PERSON] отримали обумовлені договором позики грошові кошти є розписка, що міститься в матеріалах цивільної справи Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 610 ЦК України\~встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 4\~статті 631 ЦК України\~встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми\~\~ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то\~право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення. Аналогічне положення міститься у постанові Верховного суду України від\~19.10.2016 р.\~усправі\~№ 6-2129цс16. Відтак з огляду на вказані норми закону, з врахуванням того, що при укладенні договору позики сторонами не встановлено іншого розміру відсотків, підставною є вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних від суми боргу 74540 грн. ( 12 місяців) за договором позики, що відповідно складає 2236 грн. Як вбачається, з умов договору такий не містить умов про солідарну відповідальність позичальників. З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач вправі звернутися до будь-кого з позичальників з вимогою щодо повернення боргу. Представник відповідача не надав суду письмового відзиву на позов та будь-які докази на спростування вимог позивача. Положеннями ст. 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відтак, на підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів суд приходить до висновку, що відповідач порушив зобовязання за договором позики, доказів щодо погашення існуючої заборгованості суду не надав, натомість позивач належними доказами підтвердив обґрунтованість позовних вимог. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заборгованість за договорм позики та три відсотки річних. Вивчивши вимогу позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, з огляду на надані позивачем письмові докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] документально не доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу в розмірі трьох тисяч, а саме: не надано акту приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат тощо, тому у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 745, 40 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial