Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, який мотивувала тим, що з 18.10.1997 року по 01.01.2013 року перебувала у шлюбі з [PERSON] в якому у них народилося двоє дітей: доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2013 року у справі № 308/2177/13-ц шлюб між ними було розірвано, дітей залишено проживати з нею. Після розірвання шлюбу між ними виникли суперечки з приводу визначення місця проживання дітей, де відповідач без будь-якої законної підстави самовільно змінив їх місце проживання зловживаючи її довірою. Як наслідок рішенням колегії апеляційного суду Закарпатської області від 07.05.2015 року її позовні вимоги було задоволено дітей повернуто до місця їх постійного проживання, а саме з матір»ю, в задоволенні позовних вимог відповідача - відмовлено. З моменту вирішення даної справи, діти були повернуті до неї і знаходилися на її повному утриманні, а відповідач повністю самоусунувся від будь-якої матеріальної участі в утриманні дітей, жодної матеріальної допомоги не надавав. Зважаючи на ту обставину, що діти стали заручниками конфліктної ситуації між батьками, з метою мінімізувати та трохи розрядити обстановку та заспокоїти травмовану психіку їхньої молодшої доньки, позивач як мати придбала путівку на море до Туреччини, куди вони з донькою поїхали на відпочинок та відповідно оздоровлення в період з 31.05.2016 року по 11.06.2016 року, на що вона витратила 23000 грн. По приїзду з відпочинку у доньки вийшов з ладу мобільний телефон і ремонту не підлягав, і вона знов самотужки у кредит придбала телефон на загальну вартість 6683,37 грн., який вона виплачує і на момент подання даного позову. Крім того дитині необхідні одяг, взуття, продукти харчування, дозвілля. При підготовці дитини до шкоди тільки на канцтовари нею було потрачено 341,64 грн., також у зв»язку з учбовою необхідністю нею придбано дитині планшет на загальну суму 3332,00 грн. та аксесуари до нього на загальну суму 648,80 грн. Також вона самостійно несе витрати по оплаті комунальних послуг, а це в середньому від 700-1500 грн. в місяць, які відповідач зобов»язаний платити, адже є власником ? квартири. Їхня старша донька [PERSON], 1998 р.н. є студенткою 2 курсу Київського національного університету ім. Т.Шевченка факультету воєнної гуманітарної лінгвістики. Відтак проживає у м. Київ, отримує стипендію і знаходиться на повному утриманні держави. У липні 2016 року відповідач повернувся на проживання за місцем своєї реєстрації, на її неодноразові спроби вирішити це питання мирно і компенсувати їй бодай половину понесених витрат, останній не реагує, коштів на утримання дитини не надає без будь-яких поважних причин і пояснень, а відтак вона змушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментних зобов»язань в примусовому порядку і просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання доньки [PERSON], [INFO], з індексацією відповідно до закону з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав викладених у позові та просила суд позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у позові та просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач проти позову заперечив, пояснив, що він усвідомлює свій обов»язок щодо утримання дітей і завжди матеріально утримував своїх дітей. З 19.05.2015 року по 15.07.2016 року він був військовослужбовцем та проходив службу в зоні проведення АТО. З метою матеріального утримання своєї дитини [PERSON] ним був відкритий картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» на який на ім»я дитини за період з 21.08.2015 року по 21.10.2016 року ним було зараховано27.5000 грн., з яких згідно з випискою з рахунку, останні витрати здійснено [PERSON] - 03.1.2017 року. Крім того, після повернення з військової служби він несе повсякденні витрати на утримання дитини, які полягають у придбанні продуктів харчування,одягу, а також додаткових витратах. До додаткових витрат відносяться, зокрема витрати на навчання [PERSON] на курсах англійської мови в навчальному центрі «Поліглот». Витрати на вказане навчання у 2015-2016рр. склали 5045 грн. Також він несе витрати на навчання англійської мови в навчальному центрі «Поліглот», і у 2017 році. Крім того, пояснив, що їхня старша донька - [PERSON], 1998 р.н. є студенткою військового гуманітарно-лінгвістичного факультету КНУ ім. Т.Шевченка, проте не знаходиться на повному державному утриманні - сплачує комунальні послуги, втрати на які, а також інші витрати, необхідні для людини, тим більше дівчини, несе він. І з метою матеріального утримання старшої доньки ним відкрито картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» на який з за період з 19.10.2015 року по 17.12.2016 року ним зараховано всього 24800 грн., з яких згідно з випискою з рахунку останні витрати здійснено [PERSON] - 18.01.2017 року. Також зазначив, що діти та їх мати знаходяться в неприязних стосунках, між ними відсутнє порозуміння та постійно виникають сварки. Таким чином, як матеріальним утриманням дітей, так і їх вихованням займається він особисто, без участі матері. Комунальні послуги платить також він, оскільки як учаснику АТО йому надано пільги. А тому просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в позові, з підстав наведених відповідачем. В судовому засіданні були допитані діти сторін - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з серпня 2016 року вона проживає в м. Києві та навчається на військово гуманітарно-лінгвістичному факультеті КНУ ім. Т.Шевченка. Батько постійно пересилає їй гроші на картковий рахунок по 2000 грн., і в той час коли перебував в АТО. Вона самостійно розпоряджається вказаними грошима. Коли ще проживала вдома вони з сестрою самостійно купували собі одяг, продукти харчування за гроші, що надсилав батько. В основному вона готувала для них сестрою, інколи їй допомагала сестра. Мама готувала нечасто. Так триває приблизно два роки. Комунальні послуги коли був вдома оплачував тато, чи платила мама за комунальні послуги вона не знає. Додаткове навчання вони з сестрою оплачували з грошей, які надсилав тато. Мама грошей їм не давала, тому, що за її словами вони погані діти. Коли у них з сестрою з»являлися нові речі мама не питала звідки вони у них. Їй мама одяг не купували, чи купувала сестрі не знає. Стосунки у них з сестрою добрі, вони часто спілкуються. Знає, що мама не хотіла дати гроші сестрі на курси, їх дав тато. У квартирі на всіх кімнатах замки, їх вставила мама коли тато був в АТО, свою кімнату мама замикає на ключ, Було таке, що у 2015-2016рр. мама не пускала їх з татом у квартиру, і вони з батьком жили у бабусі. Допит неповнолітної [PERSON], 2003 р.н. здійснювався відповідно до вимог ст. 232 ЦПК України у присутності батьків. Неповнолітня [PERSON] визнала що її явка в судове засідання є добровільною і розгляд даної справи не завдає їй переживань та душевних травм, оскільки пояснення дається нею правдиво та без будь-якого примусу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає з батьком. Матеріально її більше забезпечує батько, зокрема гроші на одяг, тренування, курси, в школу, на проведення дозвілля дає тато. Також тато купує продукти харчування та готує для них їжу. Спілкується з нею також більше тато. Мама не часто дає гроші, проте купувала їй планшет та одяг. Комунальні послуги оплачує також тато. Мама закривається окремо в кімнаті. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 18.10.1997 року по 01.01.2013 сторони перебували шлюбі. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], що видане 12.10.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської Ради та копією свідоцтва про народження, що видане 05.09.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дітей залишено проживати з матір»ю. Як встановлено в судовому засіданні сторони проживають в одній квартирі за адресою: м. Ужгород, вул. Перемоги, 32/24. Також в судовому засіданні встановлено, що як батько так мати беруть участь в матеріальному утриманні дітей, що вбачається з наданих сторонами та досліджених судом документів. Зокрема, позивачкою надано докази придбання для дитини навчального приладдя, планшету, одягу. Також надано докази перебування позивачки з донькою [PERSON] на відпочинку в Туреччині в період з 31.05.2016 року по 11.06.2016 року. Відповідачем також надано суду докази прийняття участі в матеріальному утриманні дітей, зокрема, як вбачається з наданих виписок на картковим рахункам, відкритих на ім»я [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відповідачем на вказані рахунки неодноразово переводилися грошові кошти, а саме в період з 01.06.2015-17.01.2017 рр. на карту [PERSON] в загальній сумі 31374,78 грн., та на картку [PERSON], [INFO] р.ю. в період з 01.01.2014-18.01.2017рр. в загальній сумі 32591 грн. Також в матеріалах справи наявні довідки вих. № 35 від 16.01.2017 року, вих. № 36 від 10.02.2017 року, вих. № 37 від 10.02.2017 року видані ТОВ «Навчальний Центр Поліглот» з яких вбачається, що оплату навчання [PERSON] на курсах англійської мови у навчальному центрі «Поліглот» з вересня 2015 по грудень 2016 року здійснив [PERSON]. Договір надання послуг з викладання англійської мови № 81 від 16.01.2017 року, в період з 16.1.2017 року по 26.05.2017 року, на суму 2100 грн. з навчальним центром «Поліглот», укладений також [PERSON]. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки судом встановлено, що сторони по справі - позивач та відповідач, проживають разом в одній квартирі, та кожен беруть участь в матеріальному утриманні дітей, доказів того, що лише один з них утримує доньок, а інший ухиляється від свого батьківського обов»язку і не приймає участі в утриманні та вихованні дітей судом не встановлено, навпаки встановлено, що обоє батьків по можливості задовольняють матеріальні потреби своїх дітей, а тому позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає. При цьому, враховуючи те, що при розгляді справи встановлено, що між сторонами існує конфлікт, суд наголошує, що примусове стягнення аліментів є способом захисту прав і інтересів дітей, а не способом з»ясування особистих стосунків між їх батьками.

Outcome: dismissed