Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що їй на праві власності належить будинок, розташований в [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані вона, її дочка - [PERSON] , її батьки - [PERSON] , [PERSON] , брат - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактично в будинку проживають вона, дочка, батьки, брат [PERSON] та його співмешканка. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] вона набула на підставі договору дарування від 18.07.2018 року. Її право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 18.07.2018 за № 27098683, реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна -1391535305245. Зазначені обставини стверджуються договором дарування від 18.07.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 1312, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131334427 від 18.07.2018. Відповідач зареєстрував місце свого проживання за адресою її будинку за згодою колишнього власника житлового будинку. На даний час відповідач своєю протиправною поведінкою створює для неї та членів її сім`ї нестерпні умови проживання, чим перешкоджає в користуванні належним їй на праві власності майном. Відповідач зловживає спиртними напоями, приводить до її будинку сторонніх осіб. Коли вона вимагає від нього змінити свою поведінку, він погрожує їй фізичною розправою та підпалом її будинку. Вона неодноразово зверталася в поліцію. Відповідач також ображає її батьків. Вона просила відповідача висилитися з її будинку та знятись з реєстрації, однак він її прохання ігнорує. її дочка [PERSON] , має інвалідність І групи. Своєю поведінкою відповідач негативно впливає на стан здоров`я її дочки. Вона набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] правомірно, на підставі договору дарування. З іншим позовом до того ж відповідача з тих же підстав та з тим самим предметом до суду не зверталася. На відшкодування судових витрат не претендує. Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житлом шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , з житлового будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] 17.02.2020 року в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку, що стверджується власноруч написаною ним розпискою у справі від 11.12.2019 року. Під час судового засідання 11.12.2019 року відповідач [PERSON] просив перенести судове засідання для отримання правової допомоги, оскільки він учасник бойових дій. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка - власник житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , що стверджується договором дарування від 18.07.2018 року (а.с.12-13) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2018 року (а.с.17). У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] [INFO] . Згідно постанов Тиврівського районного суду від 08.02.2019 року на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 30 годин за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП та 04.07.2019 року на [PERSON] за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП було накладено адміністративне стягнення у виді арешту строком 4 доби (за вчинення насильства в сім`ї за вказаною адресою). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 98 ЖК України, тимчасові жильці зобов`язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого приміщення. Тобто, положення ст.ст. 98,116 ЖК України передбачають підстави виселення, зокрема тимчасових жильців, оскільки після того, як особа, до якої вони вселились, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями. Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним. Право відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача. До такого ж висновку дійшов Верховний суд у справі № 638/13030/13-ц. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивачка [PERSON] позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися майном, що належить їй на праві власності, а відтак її права як власника майна підлягають захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved