Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого вказує, що 17 серпня 1991 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. У своєму позові позивач посилається на те, що спільне життя у сторін не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. На даний час шлюбні відносини з відповідачем припинені, ведення спільного господарства між ними також припинено, наміру зберегти сім'ю сторони не мають. Просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, актовий запис №05. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони 17 серпня 1991 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Павлівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, актовий запис №05. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як вказує позивач у своєму позові, на протязі тривалого шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені та не відновлювались. Сторони проживають окремо. На примирення не згодні, так як подальше збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечить їх інтересам. Відповідно до ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили спільні шлюбні відносини, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім'ї суперечило б їх інтересам. Згідно ст.. 113 СК україни особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved