Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про звільнення майна з-під арешту та скасування обтяжень на автомобіль. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі було укладено Договір оренди з правом викупу. Предметом договору оренди був автомобіль марки RENGE ROVER, тип легковий -В Джип, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір чорний, який належав відповідачу на праві приватної власності та був зареєстрований Рівненським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 18.07.2006 року. У зв'язку з належним виконанням [PERSON] умов договору оренди та ухиленням [PERSON] від виконання цього договору щодо укладання договору купівлі-продажу і перереєстрації предмету договору, позивач звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя про визнання договору оренди дійсним та визнання права власності на автомобіль [PERSON] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2014 року позов задоволено та визнано право власності на автомобіль марки RENGE ROVER, тип легковий -В Джип, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір чорний, за [PERSON], рішення набрало законної сили 23.12.2014 року. Відповідач повідомив позивача про те, що на теперішній час існують обтяження, арешти та розшук усього його майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в органах Міністерства внутрішній справ України. Рішенням суду право власності на зазначений автомобіль було визнане за [PERSON], однак зареєструвати його в органах МВС за наявності обтяжень та арештів неможливо, це позбавляє позивача можливості у повній мірі реалізувати права щодо своєї власності, на яку безпідставно було накладено обтяження, тому позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить звільнити з-під арешту зазначений автомобіль. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги викладені у позові повністю підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій зазначив, що він погоджується з вимогами, які викладені в позовній заяві, вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені в повному обсязі, просить суд справу розглядати без його участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України були належним чином повідомлені про час та місце розгляду зазначеної цивільної справи, в судове засідання не з'явилися, будь-яких заперечень або пояснень по суті позову суду не надали. Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі було укладено Договір оренди з правом викупу. Предметом договору оренди був автомобіль марки RENGE ROVER, тип легковий -В Джип, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір чорний, який належав відповідачу на праві приватної власності та був зареєстрований Рівненським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 18.07.2006 року. У зв'язку з належним виконанням [PERSON] умов договору оренди та ухиленням [PERSON] від виконання цього договору щодо укладання договору купівлі-продажу і перереєстрації предмету договору, позивач звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя про визнання договору оренди дійсним та визнання права власності на автомобіль [PERSON] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2014 року позов задоволено та визнано право власності на автомобіль марки RENGE ROVER, тип легковий -В Джип, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір чорний, за [PERSON], рішення набрало законної сили 23.12.2014 року. Відповідач повідомив позивача про те, що на теперішній час існують обтяження, арешти та розшук усього його майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в органах Міністерства внутрішній справ України. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна наявні дані стосовно [PERSON], А саме: Вид обтяження: Публічне обтяження. Тип реєстрації: поточна. Тип обтяження: арешт рухомого майна. Зареєстровано: 02.06.2014 року за № 14381498, реєстратором: Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 7, каб. 221. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 43526405, 02.06.2014, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Матвійчук І.О. Об'єкт обтяження: все рухоме майно. Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, код 35007146, 33000, м. Рівне, вул. Замкова, 22 «А». Боржник: [PERSON],код [NUMBER], 33000, [ADDRESS]. Розмір основного зобов'язання: 71 431 612,00 долари США. Термін дії: 02.06.2019 Звернення стягнення: Не зареєстровано Вид обтяження: Публічне обтяження. Тип реєстрації: поточна. Тип обтяження: арешт рухомого майна. Зареєстровано: 02.06.2014 року за № 14381511, реєстратором: Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 7, каб. 221. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 43526405, 02.06.2014, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Матвійчук І.О. Об'єкт обтяження: все рухоме майно. Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (надалі по тексту - Третя особа або Рівненський ВДВС), код 35007146, 33000, м. Рівне, вул.. Замкова, 22 «А». Боржник: [PERSON], код [NUMBER], 33000, [ADDRESS]. Розмір основного зобов'язання: 35 547,00 фунтів стерлінгів. Термін дії: 02.06.2019. Звернення стягнення: Не зареєстровано Вид обтяження: Публічне обтяження. Тип реєстрації: поточна. Тип обтяження: арешт рухомого майна. Зареєстровано: 28.08.2014 року за № 14509780, реєстратором: Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артем, буд. 73. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 44502246, 27.08.2014, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, 660/5. Об'єкт обтяження: все рухоме майно. Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати. Обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (надалі по тексту - Третя особа або ВПВР ДВС), код 00015622, 01001, м. Київ, вул. Артема, 73. Боржник: [PERSON], код [NUMBER], 33000, [ADDRESS]. Розмір основного зобов'язання: 35 547,00 фунтів стерлінгів. Термін дії: 28.08.2019. Звернення стягнення: Не зареєстровано. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів наявна така інформація: Прізвище: [PERSON]. Ім'я: [PERSON]. По батькові: [PERSON]. ІПН: [NUMBER]. Дата на яку є актуальними відомості, зазначені у витягу з Реєстру: 19.06.2018 року. Марка, модель: RENGEROVER. Рік випуску: 2006. Дата державної реєстрації за особою: 18.07.2006. Об'єм двигуна: 4197. Ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER]. Обмеження щодо експлуатації транспортного засобу: - Розшук, затримання, поставив ВПВР ДВС України, ВП № 44502246, вих.. № 14-0-35-3478/5 від 15.01.2015 року, підрозділ - відділ ДАІ УМВС в Рівненській області. - Арешт/або заборона відчуження, заборона проведення будь-яких операцій, матеріали справи знаходяться у ТСЦ 5641, поставив ГУНП в Рівненській області, вих. № 8/7208 від 08.12.2008. - Арешт/або заборона відчуження, поставив СБУ, постанова старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління СБУ від 30.03.2012 року, матеріали справи знаходяться в РСЦ МВС Рівне, вих. № 6/2746 від 30.03.2012 року. - Арешт/або заборона відчуження, поставив ДДАІ МВС України, постанова старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління СБУвід 30.03.2012 року, матеріали справи знаходяться в РСЦ МВС Рівне, вих. № 4/4-3551 від 11.03.2012 року. - Арешт/або заборона відчуження, поставивВПВР ДВС України,матеріали справи знаходяться в РСЦ МВС Рівне, вих. № 14-0-35-34 від 27.08.2014 року. - Арешт/або заборона відчуження, поставив ВДВС Рівненського МУЮ, матеріали справи знаходяться у ТСЦ 5641, вих. № 13180 від 02.05.2014 року. Рішенням суду право власності на зазначений автомобіль було визнане за [PERSON], однак зареєструвати його в органах МВС за наявності обтяжень та арештів неможливо, це позбавляє позивача можливості у повній мірі реалізувати права щодо своєї власності, на яку безпідставно було накладено обтяження, тому позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить звільнити з-під арешту зазначений автомобіль. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.» Відповідач орендує житло за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором оренди житла. Відповідно до пункт 2 роз'яснень ВССУ викладених у Постанові Пленуму № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя за [PERSON] визнано право власності на автомобіль марки RENGE ROVER, тип легковий -В Джип, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір чорний, за [PERSON], рішення набрало законної сили 23.12.2014 року. Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України), «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом». Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, «Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами». Крім того ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (з усіма змінами та доповненнями) встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що накладення арешту на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останньому здійснювати право користування та розпорядження цим майно, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, скасувати арешти та заборони відчуження.

Outcome: approved