Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, вказавши, що на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS]. На сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON], однак із березня 2013 року відповідач припинив мешкати в житловій квартирі, його фактичне місцезнаходження їй не відомо. Жодних витрат на утримання житла він не несе у зв'язку з чим вона змушена нести додаткові фінансові затрати на утримання житла, що створює їй фінансові труднощі. Позивач вважає, що реєстраціє відповідача чинить їй перешкоди у користуванні власністю та порушує її права як власника житла, тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати третю особу зняти його з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні задоволені позову наполягає, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся через засоби масової інформації. Представник третьої особи Довгинцівського районного відділу в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не з»явився , надали заяву відповідно до якої просять розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 23.10.2014 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] ( л.с.5 - копія витягу). У вказаному житловому помешканні зареєстрований крім позивача також її син - [PERSON], [INFO] (л.с. 17, 18 -довідки, л.с. 19,20 - копії свідоцтв). Згідно акту сусідів, завіреного майстром дільниці № 1 ТОВ «Житлосервіс-КР», відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS] з березня 2013 року по теперішній час (л.с. 21 -акт). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив не проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] з березня 2013 року. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати права власності у повному обсязі. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, за зазначеною адресою є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили ,про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial