Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності та виділити їй у власність земельну ділянку, площею 1,0148 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в адмінмежах Мліївської сільської ради Городищенського району, що належала нині покійній матері - [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 788510; визнати за відповідачем [PERSON] право власності та виділити йому у власність будинковолодіння [ADDRESS], що належало нині покійній матері - [PERSON]. У судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, покладаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явився, подавши заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [INFO] року, в с. Старосілля Городищенського району Черкаської області, померла [PERSON], (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2011 року), після смерті якої, відкрилася спадщина. За життя, спадкодавиця заповіту не склала. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи (а.с. 41, 46, 47), після померлої [PERSON], у Ватутінській міській державній нотаріальній конторі, відкрито спадкову справу № 31/2011 за заявою про прийняття спадщини дітей небіжчиці - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати те, що якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину своєчасно та належним чином. Свідоцтво ж про право на спадщину видається в порядку, встановленому Законом України «Про нотаріат» та главою 89 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.». Як встановлено судом, сторони не зверталася до нотаріуса із заявою про зміну розміру часток у спадщині та за отриманням свідоцтва про право на спадщину, а також нотаріус не відмовляла їм у вчиненні таких дій. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо усної домовленості сторін про розподіл спадкового майна, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Наслідком недотримання вимог щодо вчинення правочину у формі, встановленій законом, є його недійсність, що передбачено ст. 215 ЦК України. Обов'язок укладення письмової угоди про розмір часток нерухомого майна у спадщині спадкоємців за законом та необхідність нотаріального посвідчення такої угоди, закріплено також ч. 3 ст. 1267 ЦК України. Крім цього, вимоги позивача про визнання за відповідачем права власності на будинковолодіння є безпідставними та порушують принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки відповідач не уповноважував позивача на вчинення таких дій від його імені та з відповідною позовною заявою до суду не звертався. Суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання позову суперечить вимогам закону. Враховуючи вище перелічені обставини, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed