Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами як спільне майно подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що вона разом з чоловіком [PERSON], у 1952 році в с. Петрашівка по вул. Центральна № 96 Герцаївського району побудували житловий будинок та звели до нього господарські споруди. Зазначений житловий будинок з часу забудови зареєстрований у Петрашівській сільській раді Герцаївського району за [PERSON], проте як такого свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно останнім отримано не було. 18 лютого 2011 року [PERSON] помер. На час смерті чоловіка вона проживала у вищевказаному господарстві та протягом строку для прийняття спадщини звернулася до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка. Втім, просила нотаріуса видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку як спільне майно подружжя, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння. Відповідач [PERSON], звернувся до суду із зустрічним позовом зазначивши, що є сином померлого [PERSON] чоловіка позивачки. У встановлений законодавством строк прийняв спадщину після смерті батька, так як звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Оскільки позивачка від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовилась, то вважає, що порядку спадкування за законом за ним слід визнати право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, так як у інший спосіб оформити спадкове майно не може через відсутність правовстановлюючих документів. Представник позивача, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання вимог позивачки. Представник відповідача, [PERSON] проти задоволення позивних вимог позивачки не заперечував. Також підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом які просив задовольнити з підстав наведених у ній. Суд вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Центральна № 96 в с. Петрашівка Герцаївського району Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А загальною площею 43,50 кв.м в тому числі 33,00 кв.м жилої площі, літніх кухонь літ. Б,Е, сараїв В, Г, Ж, И, К, убиральні літ. Д, криниці №1, огорожі № 2-3. Згідно даних погосподарської книги Петрашівської сільської ради Герцаївського району, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1952 року. (а.с. 9) У 1952 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 17 вересня 1952 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (зворот а.с.6) Згідно із ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року (чинного на час забудови будинку), майно, яке набули дружини спільною працею під час подружжя, вважається за належне обидвом дружинам на засадах співвласності. Інше ж майно творить окрему власність кожного з них. Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, зважаючи на те, що спірний житловий будинок який розташований в с. Петрашівка по вул. Центральна № 96 Герцаївського району Чернівецької області побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстрований в сільській раді з 1952 року за [PERSON], на час коли останній перебував у шлюбі з позивачкою, то з того часу останні стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частки. 18 лютого 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Петрашівської сільської ради серії І-МИ № 166077. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в т.ч. й на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами розташованого в с. Петрашівка по вул. Центральна № 96 Герцаївського району Чернівецької області Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя заповіту не склав, а тому спадкування має місце за законом. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається із свідоцтва про народження відповідача [PERSON]Л останній є сином померлого [PERSON] (а.с.72) За даними Петрашівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, позивачка, [PERSON], на час смерті чоловіка проживала з останнім в с. Петрашівка Герцаївського району Чернівецької області. Інших осіб які би на момент смерті [PERSON] проживали разом з ним, окрім позивачки, судом не встановлено. (а.с.51) Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], позивачка 20 травня 2011 року звернулася до державного нотаріуса Герцаївської нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про відмову від спадщини за смерті [PERSON] (а.с. 47 зворот), однак, 12 жовтня 2012 року вона подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку як спільну сумісну власність подружжя. (а.с. 58 зворот) У свою чергу відповідач [PERSON], 14 липня 2011 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] (а.с. 54) Частиною 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат»,встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. За постановами державного нотаріуса Герцаївської нотаріальної контори Чернівецької області від 19 січня та 04 травня 2017 року відповідно, позивачі було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спірному майні як спільне майно подружжя, а відповідачу відмовлено у видач свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів на нього (зворот а.с. 62-63, 86) Спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - діти спадкодавця, як свідчить матеріали спадкової справи протягом строку для прийняття спадщини до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися (а.с. 47-63). За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки спірний житловий будинок був збудований у встановленому законом порядку за час шлюбу [PERSON] з [PERSON] то позивачка має право на 1/2 частину житлового будинку як спільне майно подружжя, а відповідач, як особа яка прийняла спадщину після смерті батька має право на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Приймаючи до уваги, що з незалежних від сторін обставин відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, що в с. Петрашівка, по вул. Центральна № 96 Герцаївського району Чернівецької області вони не можуть оформити своє право власності, то їх позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, як спільне майно подружжя та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом на спірне домоволодіння. На підставі ст. 1217, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року, ст.ст. 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved