Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Криворізька районна державна адміністрація в особі її органу опіки та піклування, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - позивачем [PERSON], відібрання цієї дитини у відповідача, та стягнення аліментів на утримання цієї дитини з відповідача у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати ухвалення судового рішення у даній справі і до повноліття дитини. При цьому, позивач просить допустити негайне виконання судового рішення у даній справі в частині відібрання дитини [PERSON], [INFO], у батька [PERSON] і передачі її матері [PERSON], та в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання цієї дитини в межах суми платежу аліментів за один місяць (т.1 а.с. 3-8, т.2 а.с. 14-19, 166-167). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що в січні 2015 року відповідач відібрав у неї їх дочку [PERSON], [INFO], та з цього часу чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, а усі її спроби вирішити це питання в позасудовому порядку не дали бажаного результату. Також позивач вказує, що жодних виняткових обставин, за яких вона повинна бути розлучена зі своєю дитиною, не існує, а навпаки, навіть та обставина, що залишення проживання їх дитини разом з відповідачем, який постійно їздить на заробітки, а вихованням дитини будуть займатися його батьки, є істотною обставиною, яка є безумовною підставою для залишення дитини проживати разом з нею. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи від дати пред'явлення цього позову до суду - 21.04.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] (т.1 а.с. 197-199). В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] вказує, що, по-перше, в січні 2015 року позивач [PERSON] залишила їх дочку [PERSON], [INFO], у нього, а сама переїхала до м. Одеси; по-друге, за час їх роздільного проживання відповідач дуже рідко цікавилася і навіщала дочку та не надавала їй жодної матеріальної допомоги, хоча й отримувала державну соціальну допомогу при народженні дитини до липня 2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали первісний позов та не визнали зустрічний позов [PERSON], а відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гроза І.В. підтримали зустрічний позов і не визнали первісний позов [PERSON] Представник Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації - Кузнецов С.Г. просив розглянути справу без участі представника цієї Служби, про що подав адресоване суду своє письмове клопотання, яке приєднано судом до матеріалів справи. Виконуюча обов'язки Криворізької райдержадміністрації Сінєльник С.Л. просила розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування Криворізької райдержадміністрації, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування не повідомила суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання нею судової повістки. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників і допитавши свідків, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони зареєстрували шлюб 19 червня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 616 (т.1 а.с. 10). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.11). Після реєстрації шлюбу сторони проживали в м. Одесі, а згодом відповідач поїхав на заробітки до Росії, залишивши позивача під час вагітності та після народження доньки без грошей, в результаті чого позивач опинилася у складних життєвих обставинах. В подальшому відповідач запропонував позивачу поїхати до його родичів, а саме матері, вітчима і сестри, які проживають за адресою : [ADDRESS], і тому в серпні-вересні 2014 року позивач поїхала разом з дитиною до родичів відповідача за вказаною адресою. Проте відносини між позивачем та матір'ю і сестрою відповідача не склалися, в зв'язку з чим позивач вирішила здати в оренду свою квартиру в м. Одесі і на виручені гроші орендувати квартиру в м. Кривий Ріг, тому, зі згоди матері відповідача, залишила у неї свою дитину на деякий час, а саме повернулася в м. Одесу, де здала в оренду свою квартиру, після чого приїхала в м. Кривий Ріг, де зняла квартиру для своєї сім'ї. Проте відповідач, який на той час вже повернувся з Росії в Україну та проживав разом з матір'ю, вітчимом і сестрою за вищевказаною адресою, відмовився переїжджати разом з позивачем та їхньою дитиною в орендовану квартиру в м. Кривій Ріг, порадивши позивачу жити разом з його батьками. Не бажаючи проживати разом з батьками відповідача через постійні сварки, позивач в черговий раз поїхала до м. Одеси для вирішення питання щодо звільнення її квартири квартирантами, а в січні 2015 року повернулася за дитиною, але відповідач та його родичі не віддали позивачу її дитину, та саме з того часу сторони припинили шлюбно-сімейні відносини і дитина сторін залишається проживати з родичами відповідача за згаданою адресою. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року у справі № 210/5080/15-ц, яке набрало законної сили 26 квітня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано, але цим рішенням не встановлено місце проживання дитини сторін (т.2 а.с. 23-25). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Той факт, що позивач вживала усіх можливих заходів для того, щоб відповідач та його родичі віддали їй її дитину, підтверджується неодноразовими зверненнями позивача до органів міліції, Приморської райадміністрації Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, Служби у справах дітей Одеської міської ради, Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Служби у справах дітей Криворізької райдержадміністрації Дніпропетровської області та Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (т.1 а.с. 12, 19, 98, 99, 110, 113, 225; т.2 а.с. 28, 55-56, 57, 101, 145, 146). Але усі звернення позивача не дали бажаного результату. Так, за результатами розгляду звернення позивача щодо визначення місця проживання її малолітньої дочки [PERSON], службою у справах дітей Криворізької райдержадміністрації Дніпропетровської області було складено висновок від 06.04.2016 р. про можливість подальшого проживання дитини сторін з батьком за адресою : [ADDRESS], за умови постійного спілкування дитини з мамою, виходячи з того, що останні півтора року ця дитина проживає разом з батьком, а також виходячи з інтересів дитини, та задля недопущення порушення психоемоційного стану дитини (т.1 а.с. 225). В подальшому районною комісією з питань захисту прав дитини Криворізької райдержадміністрації Дніпропетровської області було прийняте рішення № 5/1 від 29.06.2016 р. щодо щотижневих зустрічей позивача з дочкою за постійним місцем проживання дитини - с. Новий Кременчук Криворізького району Дніпропетровської області (т. 2 а.с. 101). 05 серпня 2016 року районною комісією з питань захисту прав дитини Криворізької райдержадміністрації Дніпропетровської області було прийняте рішення № 7/1, відповідно до якого було визначено участь сторін у вихованні їхньої малолітньої доньки [PERSON] почергово, а саме : по два тижні - проживання дитини за місцем мешкання матері в м. Одеса та за місцем проживання батька в с. Новий Кременчук Криворізького району (т.2 а.с. 146). Проте відповідач не виконує вказані рішення районної комісії з питань захисту прав дитини Криворізької райдержадміністрації Дніпропетровської області, та разом зі своїми родичами створюють усілякі перешкоди з метою недопущення спілкування позивача з донькою під різними приводами, незважаючи на те, що позивач неодноразово приїздила до доньки (т. 2 а.с. 104-107, 168, 173, 175, 176, 177). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікованої Україною 27.02.1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Водночас суд бере до уваги, що проживання дитини з матір'ю в найповній мірі відповідатиме інтересам дитини в силу природних почуттів матері до дитини та дитини до матері. Вирішуючи дану справу суд враховує, що позивач зареєстрована та постійно проживає за адресою : [ADDRESS] і за місцем проживання характеризується позитивно; відповідно до висновку оцінки потреб дитини та сім'ї від 26.06.2015 р., актів обстеження житлово-побутових умов від 08.09.2015 р., від 24.12.2015 р. і від 28.01.2016 р. та акту обстеження умов проживання від 29.03.2016 р. позивач має високий рівень батьківського потенціалу, а за місцем її проживання створені гарні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини; відповідно до довідки ДПІ у Приморському районі № 537/13-06 від 28.04.2016 р. позивач перебуває на обліку як суб'єкт підприємницької діяльності та має самостійний дохід; відповідно до складеного КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» висновку про стан здоров'я громадянина № 385 від 27.11.2015 р. позивач здорова, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.с. 18, 21, 103, 104, 106, 153, 154, 155, 156, 180; т.2 а.с. 99, 100). При цьому, з листа Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 01/01-905 від 27.07.2015 р. та листа Служби у справах дітей Одеської міської ради від 03.08.2016 р. № 07/6926 вбачається, що жодних виняткових обставин за якими позивач може бути розлучена зі своєю дитиною, не виявлено (т.1 а.с. 106, т.2 а.с.126-128). Крім того, той факт, що позивач прагне бути разом зі своєю дитиною, виховувати її та піклуватися про неї, свідчить і сам факт її звернення до суду з даним позовом. Водночас суд враховує, що відповідач перебуває на обліку як суб'єкт підприємницької діяльності в Криворізькій Південній ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та здійснює свою підприємницьку діяльність на ринку ТОВ «Промтоварний ринок 7-й км» і мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується висновком Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 09.06.2016 р. (т.1 а.с. 210; т.2 а.с.74), що в свою чергу свідчить про те, що фактично вихованням дитини сторін займаються мати, вітчим та сестра відповідача. Також суд враховує , що під час судового розгляду справи позивач запевняла суд, що не має наміру чинити відповідачу перешкоди у спілкуванні з донькою. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що нібито позивач не приділяла належної уваги своїй дитині, оскільки показання цих свідків повністю спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що відповідач погано ставився до позивача як під час її вагітності так і після народження їх дитини, поїхав на заробітки, залишивши позивача без грошей, та погрожував їй, що відбере в неї дитину, а також поясненнями свідка [PERSON], який пояснив суду, що раніше працював разом з відповідачем, а два роки тому випадково зустрів позивача, яка розповіла йому, що її дитина знаходиться у родичів відповідача та що вона дуже бажає забрати свою дитину. З огляду на наведене, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині визначення місця проживання її малолітньої доньки [PERSON] разом з нею, а також в частині відібрання дитини сторін від відповідача та передачі її позивачу. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Сторони обидва здорові і працездатні та займаються підприємницькою діяльністю й мають доходи, але щомісячні розміри цих доходів неоднакові; інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців сторони не мають, а також не мають будь-яких фінансових зобов'язань та з них не провадяться стягнення за виконавчими документами. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи, що з січня 2015 року дитина сторін знаходиться на повному утриманні батька, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня ухвалення судового рішення у даній справі, є такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги відповідача про стягнення аліментів з позивача на утримання їхньої дитини підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення аліментів за період з 21 квітня 2016 року (дата подачі зустрічного позову) по 10 березня 2017 року (дата ухвалення судового рішення). Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн., пов'язані із сплатою судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 794,80 грн. (243,60грн.+551,20грн.). Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги відповідача, суд стягує з позивача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial