Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Добробут» про стягнення 244164,06 грн. упущеної вигоди та 2441,65 грн. витрат на сплату судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона, є власником земельної ділянки площею 8,93 га, яку безпідставно протягом 2016 року обробляв відповідач, внаслідок чого позивач не отримав дохід. Представники позивача під час судового засідання підтримали позовні вимоги, суду пояснили що 05.02.2014 року померла [PERSON], яка була власником земельної ділянки, з цього часу, на їх думку закінчився термін дії договору оренди землі, укладеного між спадкодавцем та ПАТ «Добробут». Спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач, яка після прийняття спадщини письмово повідомила відповідача про намір самостійно обробляти земельну ділянку, проте відповідач безпідставно продовжував обробляти земельну ділянку, засіяв її та зібрав врожай. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач не отримала дохід, які за її розрахунками становить 244164,06 грн. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та суду пояснила, що позивачем не обґрунтовано суму завданої матеріальної шкоди. Крім того, що оскільки на момент звернення із заявою про припинення обробітку, земельна ділянка позивача була вже засіяна озимою пшеницею, відповідач пропонував позивачу обмін даної земельної ділянки на будь-яку іншу, проте позивач відмовився. Вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Відповідно до свідоцтва на спадщину за заповітом, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,93 га, розташованої в межах території Миролюбівської сільської ради Братського району Миколаївської області. Дану ділянку використовувало ПАТ «Добробут» згідно договору оренди зелі від 01вересня 2007 року, укладеного між попереднім власником землі [PERSON] та орендарем, та додаткової угоди до нього від 10 серпня 2011 року. 10 вересня 2015 року письмово позивач звернулася до відповідача із заявою щодо припинення обробітку земельної ділянки, однак останній обробіток земельної ділянки не припинив, та не повернув її позивачу після спливу терміну дії договору оренди, 08 лютого 2016 року. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2016 року зобовязано відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем своєю земельною ділянкою, шляхом заборони ПАТ «Добробут» вчиняти на земельній ділянці будь-які сільськогосподарські роботи. Згідно з вимогами ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.. 157 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержанням доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно розяснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи позови про відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що згідно зі статтями 156, 157 ЗК України відшкодування збитків здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів. Даний порядок встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» від 19 квітня 1993 р. N 284. Відповідно до п. 3 Порядку неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Пунктом 2 Порядку передбачено розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як зазначено в ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому розмір заподіяних збитків доводить позивач. Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наступати лише за наявності підстав, до яких відноситься наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно розяснень, що містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК (2768-14), статті 1166 ЦК (435-15) така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальних збитків чи розміру упущеної вимоги, як того вимагає вищезазначений Порядок. Додана інформаційна довідка, що міститься на сайті Братської районної державної адміністрації «Про підсумки агропромислового розвитку району на І півріччя 2016 року» згідно якої позивачем розраховано розмір шкоди, не є належним доказом в розумінні ст.60 ЦПК України. Позивач також зазначав, що договір оренди землі припинив свою дію з моменту смерті [PERSON] Проте, відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону, що діяла станом на 05.02.2014р., перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в звязку із недоведеністю.

Outcome: dismissed