Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0.0274 га за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 21 березня 2006 року, кадастровий номер 1810136300:05:011:0018. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що згідно договору дарування частини житлового будинку від 26.11.2010 року, позивач набула право власності на 23/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відчужувана частина будинку розташована на земельній ділянці, кадастровий номер якої 1810136300:05:011:0018. При укладенні договору дарування його сторони вважали, що право власності на земельну ділянку, на якій розташована частина житлового будинку, яка перейшла у власність позивача, також переходить до нового власника частини будинку, тому будь-яких правочинів щодо земельної ділянки під будинком вчинено не було. Земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:05:011:0018 належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем [PERSON] була [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем [PERSON] була [PERSON] , яка [INFO] померла. У свою чергу. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач - [PERSON] . Ухвалою суду від 03.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження та витребувано з Житомирського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] ; витребувано з Житомирського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи №392/2009, заведеної до майна [PERSON] ; витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Кузьміної Л.Л. належним чином засвідчену копію спадкової справи №33/2013, заведеної до майна [PERSON] . Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно договору дарування часини житлового будинку від 26.11.2010 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 23/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відчужувана частина будинку [ADDRESS] розташована на земельній ділянці, кадастровий номер якої 1810136300:05:011:0018. Відповідно до відомостей, викладених у витязі з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 25.11.2010 року, відомості щодо реєстрації прав на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , а також обмеження і обтяження земельної ділянки відсутні. (а.с. 6) Право власності [PERSON] на 23/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , 20.12.2010 року зареєстровано Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за №7551568. (а.с. 8) Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 893121, який видано 21.03.2006 року Житомирською міською радою, земельна ділянка площею 0.0274 га, кадастровий номер 1810136300:05:011:0018, яка знаходиться по [ADDRESS] , з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належить [PERSON] . (а.с. 9) Згідно відомостей, які містяться у спадковій справі №1044/06 до майна померлої [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.10.2006 року. (а.с. 89) Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.07.2007 року, спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] (а.с. 114) Згідно відомостей, які містяться у спадковій справі №392/2009 до майна померлої [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2009 року. (а.с. 53) Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2010 року, спадкоємцем майна [PERSON] є її дочка - [PERSON] . (а.с. 82) Згідно відомостей, які містяться у спадковій справі №33/2013 до майна померлої [PERSON] , [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.10.2013 року. (а.с. 123) Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2014 року, спадкоємцем майна [PERSON] є її син - [PERSON] . (а.с. 141) Частиною першою статті 717 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 1, 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. За змістом статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі вищевикладеного, встановивши, що [PERSON] набула право власності на 23/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 26.11.2010 року, отже відповідно до ст. 120, 125 Земельного кодексу України до неї також перейшло право власності на земельну ділянку площею 0.0274 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1810136300:05:011:0018, на якій розташована належна позивачу частина будинку, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах законодавства та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved