Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22.12.1997 року вона уклала договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] та [PERSON] Зазначений договір був укладений у м. Донецьк на товарній біржі (Donetsk commodity exchange) та посвідчений підписами продавців, покупцем, та уповноваженим представником біржі [PERSON] . Квартира була продана за 20000,00 грн. Договір був зареєстрований на товарній біржі відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», при його укладенні було узгоджено всі суттєві умови, що необхідні для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, щодо ціни, характеристики майна, передачі майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін. [PERSON] сплатила грошові кошти за квартиру, з 12.08.1998 року має постійну реєстрацію у вказаному житловому приміщенні. На час укладення вказаного договору, угоди, які були зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав, договір був прийнятий в БТІ у якості правовстановлюючого документу, та покупцем зареєстроване право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час [PERSON] вирішила розпорядитися своєю квартирою шляхом її продажу, однак нотаріус відмовив їй, посилаючись на те, що їй необхідно звернутися до суду з позовом про визнання договору дійсним у зв`язку з тим, що нотаріусами відповідно до інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено як правовстановлюючих документів - угоди, затверджені на біржі. [PERSON] просить визнати договір купівлі-продажу квартири (біржовий контракт № 474-н) за адресою: [ADDRESS] , укладений на Донецькій товарній біржі (Donetsk commodity exchange) 22.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] під реєстраційним номером №10/2стр.198 - дійсним. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі сторони позивача, на задоволенні позову наполягає, проти заочного вирішення справи не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Приймаючи до уваги, що сторона позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. З матеріалів справи вбачається, що згідно біржового контракту № 474-н від 22.12.1997 року, укладеного на Донецькій товарній біржі (Donetsk commodity exchange), між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу (біржовий контракт) квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,1 кв.м., в тому числі житловою - 48,5 кв.м. Вказана квартира належала в рівних частках (по 1/2 частці) [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 18.03.1996 року. Вказана квартира була продана за 20000,00 грн., які покупець [PERSON] виплатила продавцю - [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). Відповідно з довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» №б/н від 09.04.2019 року, квартира, яка знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі біржового контракту № 474 (договір купівлі-продажу), що був зареєстрований Донецькою Торгівельною Біржею 22.12.1997 року. Зареєстровано по КП БТІ в книзі № 2 стор. 198 під № 10 від 01.04.1998 року. (а.с. 8). Постановою від 19.04.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус Торецького міського нотаріального округу Рижков О.О. відмовив в посвідчені договору відчуження квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що представлені документи не відповідають вимогам законодавства. (а.с. 13). Відповідно до ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року, який відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягає застосуванню до даних правовідносин), яка діяла на час укладання спірного договору, договір купівлі продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі продажу житлового будинку в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише в випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченим ч.2 ст.48 цього кодексу. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» із змінами та доповненнями роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі продажу (у тому числі при придбанні на товарних біржах). Частиною 2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Аналогічну норму закріплено законодавцем в частині 2 статті 220 чинного ЦК України. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Окрім того, відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, право власності за позивачем на це майно зареєстровано в БТІ м. Торецька, проте у зв`язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлена можливості розпорядження вказаним майном, тобто здійснення всіх прав як власника. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності також і у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вимоги ст.ст.15, 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, відповідачі не оспорюють дійсність правочину, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу (біржового контракту).

Outcome: approved