Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019 року провадження у справі в частині вимог [PERSON] до [PERSON] закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . За час життя останній склав на її, позивача, ім`я заповіт, посвідчений 27.02.2003 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-971. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за час життя майно, зокрема на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначила, що у встановлений законом строк вона звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у нею правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач зазначила, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2017 року визнано 38/100 часток житлового будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнано за останньою право власності на 38/200 (19/100) часток житлового будинку [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 31/200 (15,5/ 100 ) часток вказаного житлового будинку, як на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] . Позивач вказала, що з урахуванням вказаного рішення суду вона має право на спадкування 31/200 часток вказаного будинку після смерті [PERSON] . На час звернення до суду 69/200 часток вказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер ННВ 223457, ННВ 223458, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. 15.02.2018 року за реєстровим № 430. Крім того, позивач зазначила, що відповідно до інформації про наявність прав на земельні ділянки, що зареєстровані у Державному реєстрі земель станом на 01.01.2013 року, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0364 га на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року. Однак державний акт на право приватної власності [PERSON] за час життя не отримував. На підставі цього позивач зазначила, що вона має право на спадкування 1/2 частини вказаної земельної ділянки. У зв`язку з викладеним, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 31/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0364 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , зазначаючи, що [INFO] померла [PERSON] Остання за час життя склала на його ім`я заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори 22.08.2017 року за реєстровим № 2-420. Відповідно до договору дарування, серія та номер ННВ 223457, ННВ 223458, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. 15.02.2018 року за реєстровим № 430, йому на праві власності належить 69/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказав, що [PERSON] на час смерті належала в порядку спадкування за законом як обов`язкова частка у спадщині після смерті [PERSON] 1/2 частина земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року. Однак державний акт на право приватної власності [PERSON] за час життя не отримував. Вказана земельна ділянка не відчужувалася та право власності на неї зареєстровано за померлим [PERSON] . У зв`язку з викладеним, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] просила вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в котрій позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечував проти їх задоволення. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с. 200). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 95). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). За час життя [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , однак право власності на нього [PERSON] за час життя не зареєстрував. Відповідно до інформації про наявність прав на земельні ділянки, що зареєстровані у Державному реєстрі земель станом на 01.01.2013 року, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0364 га на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року. Однак державний акт на право приватної власності [PERSON] за час життя не отримував (а.с. 76, 136-140). За час життя, 27.02.2003 року, [PERSON] склав заповіт на ім`я позивача, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-971 (а.с. 7). Судом встановлено, що 05.06.2013 року позивач звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 8). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2017 року визнано 38/100 часток житлового будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнано за останньою право власності на 38/200 (19/100) часток житлового будинку [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 31/200 (15,5/ 100 ) часток вказаного житлового будинку, як на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] (а.с. 9-11,12). Відповідно до договору дарування серія та номер ННВ 223457, ННВ 223458, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. 15.02.2018 року за реєстровим № 430, [PERSON] на праві власності належить 69/200 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 153-154). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 146). Інших спадкоємців, окрім позивача та [PERSON] , після смерті [PERSON] немає. [PERSON] за час життя склала на ім`я [PERSON] заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори 22.08.2017 року за реєстровим № 2-420 (а.с. 147). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положенням статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4/13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про спадкування» роз`яснив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (п.3.1). Відповідно до ст.. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Отже, встановивши, що позивач у встановлений законом строк, як спадкоємець за заповітом, звернулась до нотаріуса за оформленням спадкових прав після смерті [PERSON] , але їй обґрунтовано було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на 31/200 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Також, встановивши, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , площею 0,0364 га, була набута [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , однак внаслідок приватизації відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року, вказана земельна ділянка відповідно до ст.. 57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON] . З огляду на зазначене, суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0364 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] на час смерті мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , що встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 24.11.2017 року, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0364 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved