Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій просила суд визнати належне їй на правах власності нерухоме майно - будинок [ADDRESS] як 1/1 (ціле) неподільне майно та визнати за нею право власності на земельну ділянку у розмірі 331 кв. м., що розташована за адресою [ADDRESS] Свій позов мотивує тим, що вона є власником 2/5 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що розташований по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2015 року. Власником іншої частини житлового будинку є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, при реєстрації якого отримав документи не на частину будинку, а на майно, що становить одне ціле. Також ним була приватизована частина земельної ділянки. Посилаючись на ті обставини, що при зверненні до органів виконавчої влади з питання узаконення земельної ділянки, на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, позивачці було повідомлено, що до земельного законодавства були внесені відповідні зміни і виконати рішення суду неможливо. Оскільки за відсутності окремого та цілого об»єкту нерухомого майна позивачка не має змоги укласти договори на постачання комунальних послуг, не може оформити соціальну допомогу, а також не має змоги отримати документи, що підтверджують її право власності на земельну ділянку, яку не може зареєструвати належним чином і не має можливості законно нею користуватися, тому і звернулася до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що знаходиться у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі виділу між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно з роз'ясненням в п. 7 тієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Зважаючи на ті обставини, що в житловому будинку розташованому в м. Прилуки вул. Щорса 69 маються окремі виходи до тих приміщень, якими користуються позивачка та власник іншої частини будинку суд вважає, що заявлені вимоги в частині виділення в натурі 2/5 частин житлового будинку, як окремого та цілого об»єкту нерухомого майна підлягають до задоволення. Що стосується вимоги позивачки про визнання за нею права власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] суд приходить до висновку, що вони не підтягаютьсь до задоволення, так як згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.07.2011 року Управління Держкомзему зобов»язано видати [PERSON] державні акти на право власності на земельну ділянку площею 287 кв.м. та право користування земельною ділянкою площею 44 кв.м. по [ADDRESS], тобто за позивачкою вже визнано право власності на відповідну частину земельної ділянки . На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial