Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вимогою визнати спільним майном сторін: душову кабіну вартістю 5000,00 грн.; газоелектричну плитку вартістю 4000,00 грн.; мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 500,00 грн.; холодильник «Атлант» вартістю 4500,00 грн.; спальню: ліжко, шафа, комод, дві тумбочки вартістю 5000,00 грн.; телевізор «Sony» вартістю 2000,00 грн.; пилосос «Samsung» вартістю 800,00 грн.; компютер типу ноутбук «Samsung» на загальну суму 1000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (25.59 грн. за 1 долар США) на момент подання заяви становить 25590,00 грн.; відеокамеру «Sony» вартістю 3000,00 грн.; цифрову фотокамеру «Samsung» вартістю 1200,00 грн.; кахельні печі вартістю 7500,00 грн.; коврикові доріжки вартістю 1500,00 грн.; грошові кошти в сумі 150000 доларів США на вкладному рахунку в банку, що за офіційним курсом НБУ (25.59 грн. за 1 долар США) на момент подання заяви становить 383850,00 грн., разом на загальну суму 60590,00+38380,00=444440,00 грн. Провести розподіл спільного майна сторін наступним чином: визнати право власності за [PERSON] на майно: душову кабіну вартістю 5000,00 грн.; газоелектричну плитку вартістю 4000,00 грн.; спальню: ліжко, шафа, комод, дві тумбочки вартістю 5000,00 грн.; компютер типу ноутбук «Samsung» на загальну суму 1000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (25.59 грн. за 1 долар США) на момент подання заяви становить 25590,00 грн.; відеокамеру «Sony» вартістю 3000,00 грн.; частину грошових коштів розміщений на вкладному рахунку в банку в сумі 7500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (25.59 грн. за 1 долар США) на момент подання заяви становить 191925,00 грн., разом на загальну суму 234\~515,00 грн. Визнати право власності за [PERSON] на майно: мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 500,00 грн.; холодильник «Атлант» вартістю 4500,00 грн.; телевізор «Sony» вартістю 2000,00 грн.; пилосос «Samsung» вартістю 800,00 грн.; цифрову фотокамеру «Samsung» вартістю 1200,00 грн.; кахельні печі вартістю 7500,00 грн.; коврикові доріжки вартістю 1500,00 грн.; частину грошових коштів розміщений на вкладному рахунку в банку в сумі 7500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (25.59 грн. за 1 долар США) на момент подання заяви становить 191925,00 грн., разом на загальну суму 209\~425, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що речі, на які Позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності придбано Сторонами під час перебування у шлюбі, а відповідно є спільною сумісною власністю подружжя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив. \~ \~ \~ \~Враховуючи позицію представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши їм належну правову оцінку, прийшов до наступних висновків. Статтями\~60,\~61 Сімейного кодексу України\~(далі:\~СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільно сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом. Відповідно до ст.ст.\~179,\~183 ЦК України\~річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною річчю є, зокрема, автомобіль. За приписами ст.\~68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.\~372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені законодавцем у ст.\~71 СК України. Відповідно до вказаної правової норми майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Як роз'яснено в п.п. 23-25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом було встановлено, що 03.11.1997 р. в Сновицькій сільській раді був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], який 26.08.2014 р. був розірваний рішенням Золочівського районного суду Львівської області по справі № 445/1454/14-ц. 29.12.2009 р. між ВАТ «КРЕДОБАНК», в особі головного спеціаліста Відділення №2 у м. Золочів Першої Львівської філії [PERSON], з однієї сторони і [PERSON], з другої сторони було укладено Договір № 2630/03/411179 банківського вкладу «Тижневий». Згідно з цим Договором [PERSON] вносить (перераховує) на вкладний рахунок кошти в сумі 5000 (Пять тисяч доларів США 00 центів) з подальшим поверненням їй з виплатою обумовлених Сторонами процентів. 06.03.2017 р. ПАТ «КРЕДОБАНК» в особі Начальника відділення [PERSON] п.Гевко Олесі Михайлівні була видана Довідка № 166-3851/17 про те, що у відділенні вул. Бандери, 2а ПАТ «КРЕДОБАНК» у м. Золочів було укладено депозитний договір № 2630/03/411179 від 29.12.2009 року на суму 5000, 00 доларів США. Вищевказаний договір закрито 16.02.2010 року. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які об'єктивні, належні та допустимі, в розумінні ст.ст.\~77,\~78 ЦПК України, докази на підтвердження, що душова кабіна, газоелектрична плита, мікрохвильова піч «Samsung», холодильник «Атлант», спальна, телевізор «Sony», пилосос «Samsung», кахельні печі, коврикові доріжки, яке за твердженням позивачки [PERSON] придбавалось в період шлюбу з відповідачем [PERSON] дійсно існує на теперішній час. Також в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази на підтвердження вартості зазначеного майна на момент розгляду справи судом по суті та джерел і часу його придбання. Що стосується грошових коштів, які за твердженням Позивачки на вкладному рахунку у 2009 році [PERSON], то в цій частині позову також слід відмовити, оскільки відсутні докази, які б підтверджували факт вкладення та наявність даних коштів на рахунку на момент розгляду справи судом. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час звернення до суду позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у цивільній справі. Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Outcome: approved