Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до КП «АКВА-2» яким просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за березень-квітень 2013 року у сумі 3 357,33 грн., оплату лікарняних листків за квітень 2013 року у сумі 1 510,88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22 квітня 2013 року по 18 листопада 2013 року включно у розмірі 18 168,24 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 16.01.2013 року працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера. 27.09.2013 року вона звільнилася з підприємства, однак заробітну плату за березень-квітень 2013 року у сумі 3 357,33 грн., оплату лікарняних листків за квітень 2013 року в частині заборгованості з підприємства в сумі 961,48 грн. та в частині фінансування з Фонду СС та ТВП в сумі 549,40 грн. їй до теперішнього часу не виплатили. Відповідно до наказу про прийняття на роботу від 16.01.2013 року № 3-к вона працювала з 36-годинним робочим тижнем та її середньоденна заробітна плата становила 124,44 грн. Таким чином, за період затримки розрахунку з 22 квітня 2013 року по 18 листопада 2013 року середній заробіток становить 18 168,24 грн. (124,44 грн.х146 робочих днів= 18 168,24 грн.). При цьому позивач посилається на те, що згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.22). У судове засідання від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує (а.с.25). Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, з 16.01.2013 року позивач працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера та була звільнена 27.09.2013 року за власним бажанням, що підтверджується відповідними наказами, світлокопією трудової книжки (а.с.4-5,8). При звільненні відповідач не провів з позивачем розрахунок. Згідно довідки КП «Аква-2» від 05.03.2014 року №30 (а.с.24) в 2013 році позивачу нараховано заробітну плату: - січень 2013 року - 1827,57 грн; - лютий 2013 року - 3290,00 грн; - березень 2013 року - 3305,40 грн.; - квітень 2013 року - 2629,94 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 місяці складала 141,32 грн. (5935,34 грн./42 р.д.). Заборгованість з заробітної плати станом на 01.02.2014 року становить 4 885,08 грн. (включає в себе невиплачені кошти за лікарняними листами), що підтверджується довідкою (а.с.24) та підлягає стягненню у примусовому порядку. Суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки за період з 22.05.2013 року по 18.11.2013 року (а.с.23) у розмірі 17 947,64 грн, оскільки відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, виплата всіх належних працівникові сум провадиться в день звільнення, який і є початковою датою нарахування. З огляду на вищевикладене, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27 вересня 2013 року (день звільнення) по 18 листопада 2013 року (в межах позовних вимог) у розмірі 4 946,20 грн. (141,32 грн.х35). Позивач не збільшила суму позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на час винесення рішення. Суд, обговоривши питання про можливість задоволення позову у частині стягнення моральної шкоди, дійшов висновку, що він підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дійсно, у зв'язку з тим, що було порушено конституційне право позивача на працю та заробіток, вона перенесла моральні страждання, втратила нормальні життєві зв'язки, їй доводилося докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, суд вважає, що з урахуванням принципів розумності та справедливості в цій частині позов підлягає частковому задоволенню у сумі 500 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial