Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, вул. Центральна (колишня Радянська), буд. 193. В обґрунтування своєї позовної заяви [PERSON] посилається на те, що їй на праві приватної власності згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], 26.04.2011 року №602 серія ВРІ №732799, належить житловий будинок №193 з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Центральна (колишня Радянська) у с. Тернова, Чугуївський район, Харківська область. Право власності зареєстроване у КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації». 24.09.2004 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 531. 16.08.2016 року заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області справа №636/1714/16-ц, шлюб було розірвано. [PERSON] зазначає, що в будинку, що належить їй, зареєстрований колишній чоловік [PERSON], який з вересня 2015 року не проживає за місцем реєстрації, особистих речей відповідача в будинку не має. Ці обставини підтверджуються відповідними документами. У відповідності до ч. 3 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Позивач вважає, що відповідач, який на даний час вже не є членом сімї позивача, не проживає за місцем реєстрації і втратив право користування житловою площею, яка є приватною власністю позивача. Позивач також вказує у позові, що не може в повній мірі використати своє право власника і розпоряджатися належним їй майном, чим порушено її право та приписи ст. 321 ЦК України про непорушність права власності і протиправного обмеження у його здійсненні, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с.22). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, однак у судове засідання не зявився, причину неявки суду не доповідав, заяв про розгляд справи у його відсутність не надавав. За таких обставин,\~ відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224\~ ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). [PERSON] зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України - кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] ч. 1\~ст. 316 ЦК України -\~правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1\~ст. 317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~- власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. [PERSON] до\~ст. 391 ЦК України\~- власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом встановлено, що згідно Договору дарування від 26.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, вул. Центральна (колишня Радянська), буд. 193, що також підтверджується Довідкою Чугуївського МБТІ №96 від 22.02.2017 року (а.с.29). Факт реєстрації відповідача за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Тернова, вул. Центральна (колишня Радянська), буд. 193, підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 05.01.2017 року (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України - члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] №102 від 18.04.2016 року [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO] (колишня Радянська), буд. 193 з вересня 2015 року (а.с.5). Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України\~ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. [PERSON] ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, жиле приміщення зберігається за ними на протязі 6 місяців. Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачує, домовленості з позивачем укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у квартирі позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Суд вважає, що залишення відповідача зареєстрованим за вищезазначеною адресою в будинку, що на праві приватної власності належить позивачу є значною перешкодою у здійснені [PERSON] свого права щодо вільного користування та розпорядження належним будинком. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved