Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Чисте місто» РМР про стягнення середнього заробітку, компенсації втрати частини заробітної плати, моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 04.02.2014 року вона була прийнята на роботу в КП «Чисте місто» РМР на посаду диспетчера на підставі Наказу № 13 від 04.02.2014 року. 06.09.2017 року вона звільнилася із займаної посади відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У день її звільнення з нею не було проведено повного розрахунку належних їй коштів, у звязку з чим вона звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу. 26.09.2017 року Роменським міськрайонним судом Сумської області видано судовий наказ про стягнення з КП «Чисте місто» РМР належних їй при звільненні коштів у розмірі 15526,78 грн. 30.11.2017 року ст. державний виконавець Кошелєва Н. В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку із стягнення вказаної заборгованості з відповідача. У звязку з цим вважає, що відповідач повинен виплатити її середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виплаті заробітної плати за період з 06.09.2017 року по 30.11.2017 року в розмірі 18808,20 грн. У звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, вона втратила частину доходів, тому вважає, що має право на компенсацію втрати доходів в розмірі 172,43 грн. Відповідач припинив виплачувати заробітну плату з липня 2017 року і саме через затримку і виплаті заробітної плати вона змушена була звільнитися з підприємства. З дати звільнення вона не отримувала заробітну плату ще майже три місяці. Загальний період невиплати заробітної плати склав майже пять місяців. Щоб отримати заробітну плату вона була змушена звернутися спочатку до суду, а потім до Державної виконавчої служби. У звязку із затримкою виплати заробітної плати вона відчувала моральні страждання, втратила нормальне життєве існування, була змушена економити на харчах для себе і своєї родини. Неодноразово їй доводилося позичати кошти у знайомих. Завдана їй моральна шкода обумовлена моральним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниження її честі, ігнорування її прав. Відшкодування моральної шкоди вона оцінює в 5000 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 23980,63 грн., з яких: 18808,20 грн. середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, 172,43 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, 5000 грн. - моральна шкода. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Представник відповідача КП «Чисте місто» РМР в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином (а.с.17). До суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON]. В обґрунтування такої позиції посилається на те, що діяльність підприємства з надання послуг припинено з 1 серпня 2017 року. Позивачка була попереджена про скорочення з 24.09.2017 року. Згідно поданої заяви [PERSON] від 06.09.2017 року, виданий наказ про її звільнення № 108 від 06.09.2017 року згідно ч. 3. ст. 38 КЗпП України, згідно якого виплачено вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Працівник знала, що підприємство не надає послуги населенню і що надходження коштів на рахунки банків не буде, до вирішення питання виплати заробітної плати, звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати при звільненні, про що було видано судовий наказ 26 вересня 2017 року. Вважають, що термін несвоєчасної виплати складає 3 дні з 6 вересня по 11 вересня 2017 року в сумі 656,10 грн. Вся сума розрахункових 15526,78 грн. була сплачена 30.11.2017 року. Суд, дослідивши матеріли справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з КП «Чисте місто» РМР з 04.02.2014 року і наказом № 108 від 06.09.2017 року була звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП України (а.с.6,7). \~ З Додаткової угоди № 1, від 20 липня 2017 року, до Договору № 37 від 29 березня 2016 року про надання послуг із збирання, вивезення, розміщення, захоронення твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, рідких побутових відходів, що утворюються на території міста Ромни та утримання міського полігону по складанню твердих побутових відходів, вбачається що замовник, в особі УЖКГ Роменської міськради і виконавець, в особі КП «Чисте місто», в звязку з неможливістю останнього виконувати умови договору, дійшли згоди розірвати договір № 37 від 29 березня 2007 року (а.с. 19,27). Згідно штатного розпису, наданого відповідачем, який вводиться з 20 вересня 2017 року\~\~ в КП «Чисте місто» мається 3 штатних одиниці (а.с. 20). 24 липня 2017 року в КП «Чисте місто» видано наказ № 82 «Про звільнення з роботи у звязку із скороченням штату», за яким\~\~попереджено всіх працівників КП, в тому числі [PERSON] про скорочення з 24 вересня 2017 року (а.с.22). \~ 12 вересня 2017 року Роменським міськрайонним судом Сумської області винесено судовий наказ, яким стягнуто з КП «Чисте місто» РМР на користь [PERSON], належні при звільненні кошти в сумі 15526 грн. 78 коп. (а.с.24). Як вбачається з постанови ст. державного виконавця Роменського МВ ВДВС ГТУЮ в Сумській області від 30.11.2017 року, кошти в розмірі 15526,78 грн. стягнуто з КП «Чисте місто» РМР та перераховано на користь позивачки (а.с.8). Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. При цьому законодавством не поставлено в залежність виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку в залежність від будь-яких обставин, в тому числі і звернення працівника в суд, крім наявності спору про розмір сум. З огляду на вказане суд вважає, що заперечення відповідача з цього приводу не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Щодо заперечень відповідача про неможливість проведення своєчасного розрахунку в звязку з відсутністю коштів, суд позбавлений можливості прийняти такі твердження до уваги, оскільки виплата заробітної плати та інших сум, належних працівнику при звільнені, не ставиться законом в залежність від наявності у власника чи уповноваженого ним органу коштів для проведення відповідних виплат. Таким чином, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно КП «Чисте місто» РМР № 211 від 06.09.2017 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 218 грн. 70 коп. (а.с.9). Період затримки розрахунку з позивачем складає 61 робочих днів (з 06.09.2017 по 30.11.2017). Отже, розмір середнього заробітку позивачки за час затримки розрахунку становить 13340 грн. 70 коп. (218,70 грн. - середньоденна заробітна плата х 61 робочих днів - час затримки розрахунку. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13340 грн. 70 коп. Крім того, статтею 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 червня 1995 року встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону). Відповідно п. 2, п. 3, п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. З наданого суду позивачем розрахунку компенсації втрати частини доходів, який не оспорений відповідачем, слідує, що сума компенсації становить 172 грн. 43 коп. Даний розрахунок суд визнає обґрунтованим. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка в поданій до суду позовній заяві посилається на те, що несвоєчасною виплатою заробітної плати їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000 грн. Суд вважає, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що відсутність необхідних коштів вимагала від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 грн. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі саме 5000 грн. не була підтверджена позивачкою, оскільки вона не надала доказів, які б стверджували заподіяння їй моральної шкоди саме в такому розмірі. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial