Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 11 вересня 2017 року померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 12 по вул.Шевченка в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області. Так, вона та її брат [PERSON] фактом спільного проживання із спадкодавцем прийняли спадщину, однак останній у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1273 ЦК України, відмовився від неї, подавши нотаріусу відповідну заяву. Оскільки нотаріусом в оформленні спадщини їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 11 вересня 2017 року померла мати [PERSON] та [PERSON] [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 231377, виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 12 вересня 2017 року (а. с. 7, 8, 10, 38, 42). Також встановлено, що згідно довідок виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON], яка померла 11 вересня 2017 року, була головою домогосподарства № 12 по вул. Шевченка в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останньої були зареєстровані, зокрема, її донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а. с. 13, 14). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, 14 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за матірю на користь своєї сестри [PERSON] та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відкликав таку, що стверджується копією спадкової справи № 4/2018 від 14 лютого 2018 року стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 11 вересня 2017 року (а. с. 30-44). Таким чином, оскільки [PERSON] як спадкоємець першої черги у встановлений статтею 1270 ЦК України строк подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за спадкодавцем [PERSON] на користь іншого спадкоємця першої черги позивача [PERSON], така протягом вказаного Законом строку не відмовилася від неї, тому суд приходить до висновку, що вона прийняла спадщину одноосібно. Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 18/01-16 від 14 березня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла 11 вересня 2017 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 12 по вул.Шевченка в с. Порошково Перечинського району, відсутній (а. с. 15, 44). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] одноосібно прийняла спадщину (а. с. 14, 30-44), однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 26 березня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 887,65 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої [PERSON] заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 887,65 грн. стягненню з Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved