Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ОЙЛ-2013», за участю третьої особи [PERSON] про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує, що 7 червня 2013 року вона була прийнята на роботу на посаду оператора АЗС. В процесі роботи виникав конфлікт між нею та адміністрацією у зв'язку з недостачею пального, але вини її в цьому немає, так як пальне на автозаправочній станції було прийнято не на її зміні, тому вона ніякого відношення до цього немає. 4 січня 2014 року на автозаправну станцію приїхала представник ТОВ «ЕЛІТ ОЙЛ - 2013» Дунай В.М., яка привезла трудову книжку та повідомила її про звільнення з 10 січня 2014 року за угодою сторін. Але вона ніякої заяви про звільнення не писала, вважає, що звільнення її з роботи є незаконним, просить поновити її на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди залишені без розгляду, про що просила позивачка в судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що дійсно позивачка працювала оператором АЗС, яка розташована у селищі Савинці Балаклійського району Харківської області. До виконання своїх обов'язків вона відносилася не компетентно, не сумлінно, допускала порушення при складанні звітності, за що притягувалася до дисциплінарної відповідальності. Не заперечувала про те, що позивачка не зверталася до адміністрації ТОВ «ЕЛІТ-ОЙЛ 2013» із заявою про її звільнення за угодою сторін або з іншою заявою. Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутністю. Допитавши позивачку, представника відповідача, вивчивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наказом №3 від 07.06.2013 року [PERSON] була прийнята на роботу в ТОВ «ЕЛІТ-ОЙЛ 2013» на посаду оператора АЗС з 7 червня 2013 року (а.с.3, 26). Наказом №11-К від 10 січня 2014 року позивачка була звільнена з роботи з 10.01.2014 року на підставі п.1 ст.36 КЗУпП (а.с.3,36). В судовому засіданні позивачка наполягала на тому, що вона заяви про звільнення її з роботи ні за угодою сторін, ні з яких інших підстав адміністрації ТОВ «ЕЛІТ ОЙЛ 2013» не надавала та немала наміру це робити. Для неї було несподіванкою те, що 4 січня 2014 року представник відповідача привезла їй трудову книжку та наказ про її звільнення, вона поставила свій підпис в наказі. Цих обставин в судовому засіданні представник відповідача не заперечувала. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно вибирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Посилання представника відповідача на ті обставини, що [PERSON] неодноразово притягувалася до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків, не спростовує висновку суду про те, що її звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗУпП було здійснено з порушенням норм трудового законодавства. Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗУпП підставами припинення трудового договору є угода сторін. Але, як пояснила в судовому засіданні позивачка заяву про звільнення її за угодою сторін вона адміністраціі підприємства не надавала, так як мала намір працювати, одержувати заробітну плату та утримувати двох малолітніх дітей. Факт, що позивачка виховує двох малолітніх дітей підтверджується відповідними документами (а.с.7,8-9). Розмір середньомісячної заробітної плати позивачки підтверджується довідкою на а.с.6. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Outcome: approved