Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право житло який мотивує тим, що 20.02.1998 р. між нею та відповідачем було розірвано шлюб. В кінці 2000 року відповідач [PERSON] виїхав за межі Закарпатської області і на даний час фактичне місце його проживання невідоме. [PERSON] є зареєстрованим в однокімнатній квартирі, що належить позивачу на праві власності одноособово. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належним позивачу нерухомим майном, сплати нею додаткових комунальних послуг по утриманню квартири та неможливістю в повній мірі скористатися правом на оформлення субсидії. Просить суд визнати [PERSON] такими, що втратив право на житло в квартирі № [ADDRESS] та зобовязати відділ надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради зняти з реєстрації відповідача [PERSON] з квартири № [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявилася, представник позивача [PERSON] надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повтоно, будучи належним чином повідомлени про дату час і місце розгляду справи. [PERSON], яка є дружиною рідного брата відповідача [PERSON] [PERSON] надала суду заяву відповідно до якої засвідчила той факт, що [PERSON] виїхав за межі Закарпатської області близько 20 років тому та місце проживання його невідоме. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що право власності на квратиру № 103 по вул. Заньковецької, 7 в м. Ужгороді належить [PERSON], на підставі договору дарування від 14.05.1997 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] Наведений договір посвідчено державним нотаріусом Першої Ужгородської міської нотаріальної контори [PERSON], 14.05.1997 року, і зареєстровано у реєстрі під номером 581908. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФМ № 015540 шлюб між [PERSON] та [PERSON] 20.02.1998 р. було розірвано. Як вбачається з актів ТзОВ «ДІМ» від 20.03.2002 р., 05.04.2002 р., 15.02.2002 р. [PERSON] зареєстрований у [INFO], проте не проживає у ній з 1998 року. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункт 1 частини першої статті 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив квартиру і тривалий час був відсутній в ній з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved