Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом. В позові вказала, що позивач проживає в житловому будинку №5 по вул. Гагаріна в с.Солониця Лубенського району Полтавської області. По сусідству з позивачем, в будинку № 7 по вул.Гагаріна, проживає відповідач. Будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. За часів попереднього власника будинку № 7, рідного брата позивача, між сусідами було встановлено порядок користування земельною ділянкою, а саме по розподільчій стіні будинку, що розділяла його на дві частини. Однак, з 1991 року новий власник будинку, [PERSON], почав захоплювати землю та врешті решт переніс паркан безпосередньо до вікон будинку позивача. 11.04.2016 року та 06.07.2016 року комісією у складі депутатів сільради та землевпорядника було проведено обстеження спільної межової лінії між землекористувачами та встановлено, що межова лінія не відповідає розподілу майна між землекористувачами. Відповідно до ст. 107 ЗК України позивач просить зобовязати відновити межі земельної ділянки відповідно до встановленого між сторонами порядку користування, а саме: по розподільчій стіні будинку № 5, 7 по вул. Гагаріна в с.Солониця, Лубенського району, Полтавської області. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали. Представник відповідач проти позову заперечив. Зазначив, що на цей час земельна ділянка відповідача приватизована. Користуючись земельною ділянкою, відповідач не виходить за її межі, що підтверджується актом комісії від 14.09.2016 року. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Судом, встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Гагаріна, 5 в с.Солониця Лубенського району Полтавської області. По сусідству з домоволодінням позивача, по вул.Гагаріна, 7 в с.Солониця Лубенського району Полтавської області, розташоване домоволодіння належне відповідачу. Домоволодіння сторін розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. 11.04.2016 року комісією у складі депутатів сільради та землевпорядника в присутності [PERSON] та [PERSON] проведено обстеження спільної межової лінії між землекористувачами, та виявлено, що межова лінія не відповідає розподілу майна між землекористувачами, при цьому [PERSON] без відповідних документів розпочав будівництво паркану і захопив частину вулиці. В порядку ст.107 ЗК України комісія запропонувала межову лінію змістити відповідно до розподілу майна, а також відповідачу звільнити незаконно зайняту територію вулиці. Результати перевірки оформлені актом. Аналогічний за змістом акт складено 06.07.2016 року. Рішенням Засульської сільської ради від 09.08.2016 року затверджено акт від 06.07.2016 року. При цьому судом встановлено, що рішенням Засульської сільської ради від 11.12.2015 року [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0,15 га, розташовану на території: с.Солониця, вул.Гагаріна, 7, для будівництва обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. На виконання рішення ради відповідачем було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки кадастровий номер 5322886605:05:001:0429 в натурі площею 0,1365 га на території: с.Солониця, вул.Гагаріна, 7. Рішенням Засульської сільської ради від 21.10.2016 року затверджено вказану технічну документацію та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 5322886605:05:001:0429 в натурі площею 0,1365 га. При цьому 14.09.2016 року комісією у складі депутатів сільради, землевпорядника, в присутності [PERSON] проведено огляд земельних ділянок, наданих у користування [PERSON], встановлено, що спільна межа земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] встановлена вірно і не порушує прав суміжного землекористувача. Отже, судом встановлено, що наразі [PERSON] є законним власником земельної ділянки кадастровий номер 5322886605:05:001:0429 в натурі площею 0,1365 га на території: с.Солониця, вул.Гагаріна, 7. При використанні своєї земельної ділянки не порушує прав суміжного землекористувача. Суть заперечень позивача зводиться до його незгоди з приватизацією відповідачем земельної ділянки, що може бути предметом окремого позову. За таких підстав, суд не знаходить підстав для задоволення цього позову.

Outcome: dismissed