Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи тим, що 29.05.2004 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №220. Від даного шлюбу у них народились троє дітей: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, після народження молодшого сина [PERSON] у них почалися постійні конфлікти та суперечки, через що спільне життя стало неможливим та нестерпним, що змусило її разом із донькою переїхати жити до сестри, а чоловік залишився проживаю з синами у своїх батьків. Відповідач офіційно ніде не працює, матеріально не забезпечує сімю, не приділяє належної уваги. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя, спільного господарства не ведуть. У звязку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені, на даний час шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем та збереження їхньої сімї є неможливим. За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 29.05.2004 року між нею та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Дано», малолітню доньку [PERSON], [INFO] - залишити проживати з нею, синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] залишити проживати з батьком [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надала суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явився, однак надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у його відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва, серії І-ФМ № 075271 від 29.05.2004 року про шлюб, 29.05.2004 року між Штефаняк (дошлюбне прізвище Дано) Г.Ю. та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №220. Від даного шлюбу у них народились троє дітей: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 090631 виданим 09.01.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ №056039 виданим 13.11.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та син\~[PERSON],\~[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 090630 виданим 09.01.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, Приписами ст.110\~СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено,\~що шлюб\~між подружжям\~[PERSON]\~та [PERSON]\~виявився невдалим,\~шлюбних відносин\~подружжя не\~підтримує,\~спільного господарства\~не ведуть.\~Влітку 2017\~року позивачка\~[PERSON]\~разом з\~малолітньою донькою\~[PERSON],\~[INFO]\~залишила відповідача\~[PERSON]\~та синів\~[PERSON]\~02.11.2006р.н.\~та [PERSON],\~[INFO]\~та пішла\~проживати до\~своєї сестри.\~Вже рік\~проживають окремо.\~Спільне життя\~з [PERSON]\~і збереження\~шлюбу є неможливим. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, малолітню доньку [PERSON], [INFO] залишити проживати з матірю, а синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати з батьком, оскільки сторони дійшли у цьому спільної згоди. Положеннями ст.113\~СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити дошлюбне прізвище «Дано». У відповідності до вимог ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 736,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved