Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позов мотивований тим, що 28 березня 2016 року позивач надала відповідачу в позику 3000 доларів США, які остання зобов`язувалася повернути до 28 березня 2018 року. Вказуючи, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики та прострочила виконання зобов`язання, просила стягнути з неї кошти в сумі 3000 доларів США, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання в розмірі 3284,55 грн та судові витрати. 11 листопада 2019 року представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 3000 доларів США, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання в розмірі 148,93 долари США та судові витрати в розмірі 4785,43 грн (а.с. 33-37). У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із викладених у ньому підстав та просили його задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні позов в частині стягнення суми боргу визнала повністю, заперечувала щодо стягнення з неї трьох процентів річних від простроченої суми та витрат позивача за надання правничої допомоги. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений в зобов`язанні строк (термін) його виконання. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 28 березня 2016 року позивач [PERSON] надала у позику відповідачу [PERSON] 3000 доларів США на строк до 28 березня 2018 року. На підтвердження отримання коштів у позику відповідач власноручно написала відповідну розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 32), що відповідає вимогам частини другої статті 1047 ЦК України. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1046 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася, і підтверджує досягнення сторонами договору позики згоди відносно всіх його істотних умов. Строк виконання укладеного між сторонами договору позики настав 28 березня 2018 року, після чого ніяких змін до нього сторонами не вносилося та додаткових угод не укладалося. Відповідач [PERSON] взяті на себе за договором позики зобов`язання відповідно до вимог статей 526, 629 ЦК України належним чином не виконала, що виразилося у неповерненні нею позикодавцю отриманої суми позики. Факт отримання коштів у позику в іноземній валюті та неповернення у визначений у борговій розписці строк відповідач у судовому засіданні не заперечувала. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також виходячи із характеру спірних правовідносин, передбаченого статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності, меж заявлених позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для стягнення з відповідача неповернутої суми боргу в іноземній валюті, оскільки остання порушила умови укладеного із позивачем договору позики та не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами у цій справі, за своєю юридичною природою є грошовими зобов`язаннями, то суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України, нормами якої встановлено спеціальний вид цивільно-правової відповідальності компенсаційного характеру за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи, що позика була надана відповідачу на строк до 28 березня 2018 року і вона її не повернула позивачу у вказаний строк, то з цієї дати має місце прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо повернення суми позики в розмірі 3000 доларів США, а тому, виходячи із періоду прострочення, за який позивач просила стягнути з відповідача три проценти річних за порушення грошового зобов`язання (604 дні), на користь позивача підлягає стягненню 148,93 долари США (3000 долари США / 100% * 3% / 365 днів * 604 дні = 148,93 долари США). Наведена вище правова позиція щодо стягнення боргу та трьох процентів річних в іноземній валюті викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає і відповідачем суду надано не було. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: 785 грн 43 коп. судового збору та 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмір якої є співрозмірним із вимогами частини четвертої статті 137 ЦПК України. На підставі викладеного, статей 526, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved