Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 08 грудня 2018 року позивачка надала відповідачу позику в сумі 1000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 08 грудня 2019 року, про що [PERSON] надав [PERSON] відповідну розписку. Незважаючи на досягнуту домовленість [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути борг, проте останній всіляко намагається уникнути повного виконання взятих на себе зобов`язань. Крім основного боргу, 3% річних від простроченої суми за період з 09 грудня 2019 року по 31 липня 2020 року становить 19,31 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 1000 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 19,31 доларів США та відсотки або пеню до моменту фактичного виконання рішення, а всього 1019,31 доларів США, а також стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 08 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивачка надала відповідачу кошти в сумі 1000 доларів США, а останній зобов`язався повернути їх не пізніше 08 грудня 2019 року. Наведені обставини підтверджуються наданою позивачкою борговою розпискою [PERSON] від 08 грудня 2018 року, справжність якої ніким не оспорюється (а.с. 8). У судовому засіданні встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, суму боргу не повернув. Зазначене підтверджується наявною в позивачки борговою розпискою [PERSON] , яка у випадку повного виконання останнім зобов`язання за договором мала бути повернута позичальнику. Наведені обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються, тому вважаються доведеними. На вимоги позивачки від 20 січня та 27 травня 2020 року про повернення грошових коштів, які були надіслані відповідачу, а також під час переписки сторін щодо повернення боргу в мережі Viber (а.с. 9-21) [PERSON] не відреагував. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі, що також слідує з висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Отже, 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу в розмірі 1000 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення у відповідному році, оскільки 2019, 2020 та 2021 роки мають різну кількість днів, які вираховуються з дня наступного за днем передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 9 грудня 2019 року, до дня ухвалення судового рішення, так як грошове зобов`язання на день постановлення рішення не виконане, тобто по 27 січня 2021 року, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на кількість днів у відповідному році. Тобто 3% річних за: 2019 рік (365 днів у році, 23 дні прострочки) буде становити - 1000 доларів США х 23 дні х 3 : 100 : 365 = 1,89 доларів США; 2020 рік (366 днів у році та, відповідно 366 днів прострочки) буде становити - 1000 доларів США х 366 днів х 3 : 100 : 366 = 30 доларів США; 2021 рік (365 днів у році, 27 днів прострочки) буде становити - 1000 доларів США х 27 днів х 3 : 100 : 365 = 2,22 доларів США, що разом становитиме 34,11 доларів США. Розраховану позивачкою суму 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 19,31 доларів США суд до уваги не бере, оскільки при її розрахунку допущена помилка у зазначенні періоду прострочки, так як кількість днів за період з 09 грудня 2019 року по 31 липня 2020 року становить 236, а не 235, як зазначено в позовній заяві. Позовні вимоги в частині стягнення відсотків або пені з дня постановлення судового рішення до моменту його фактичного виконання задоволенню не піддягають, оскільки день виконання рішення на момент його постановлення встановити неможливо, у зв`язку з чим неможливо визначити кількість днів прострочення за цей період для обрахування відсотків або пені. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачка частково довела перед судом підставність своїх вимог, а тому позов підлягає до задоволення частково. Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору.

Outcome: partial