Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування уточненого позову зазначила, що з вересня 2009 року вона перебувала у стійких, близьких відношеннях з [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] . Разом з тим, у свідоцтві про народження сина у графі батько були зазначені відомості з її слів, так як [PERSON] не бажав щоб його прізвище було зазначено у свідоцтві про народження сина [PERSON] , через сумніви щодо його батьківства. Крім того, після народження сина вона домовилася з [PERSON] про те, що він буде надавати матеріальну допомогу на тримання спільного сина у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, але з лютого 2020 року [PERSON] покинув її з дитиною та запропонував звернутися до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів. Просила визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 00 коп., правової допомоги у розмірі 6000 грн. 00 коп. та вартість судової генетичної експертизи у розмірі 6620 грн. 70 коп. Відповідач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позову з підстав того, що дійсно він знайомий з позивачкою з 2009 року, вони мали близькі стосунки, але ніколи спільно не проживали, сумісного господарства не вели. Коли у червні 2018 року [PERSON] повідомила про вагітність, його це здивувало, оскільки більше трьох місяців вони взагалі не спілкувалися. Однак позивачка наполегливо переконувала його що саме він є батьком дитини, тому деякий час після народження дитини він виконував роль «щасливого батька» та надавав позивачці на утримання дитини 2000 грн. 00 коп. щомісячно. Вважав, що витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. необґрунтовано завищені. Під час розгляду справи позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, відповідач надав суду заяву про визнання уточнених позовних вимог, однак витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. вважав необґрунтованими, просив задовольнити їх у сумі 630 грн. 00 коп. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 21.02.2019 року в графі батько у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, зазначено [PERSON] (а.с. 9). Згідно експертного висновку про біологічне батьківство № 103-158-2021 від 13.07.2021 року, в розділі «Підсумки» зазначено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99% та практично доведено (а.с. 76-79). ЄСПЛ зазначав у справі «Йевремович проти Сербії», що відповідно до ст. 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, § 09, рішення ЄСПЛ від 17.05.2007 року). Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII). Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного Кодексу України, якщо батько та мати дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Як зазначено у ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на викладене, оцінюючи в сукупності надані докази,

Outcome: approved