Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 23.08.1983 року по 04.01.2013 року вона працювала на ПАТ «МК «Азовсталь». Виплата їй заборгованості по індексації заробітної плати була здійснена ПАТ «МК «Азовсталь» лише 15.05.2014 року у розмірі 217 грн. Посилаючись на ст.ст. 95,116, 117, 233 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.01.2013 року по 15.05.2014 року в розмірі 57 734,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності за участю її представника, наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Чайкіна К.О., діюча на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 1983 року. 04.01.2013 року вона звільнена у зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при припиненні трудових відносин з позивачем з нею був проведений фактичний розрахунок і виплачені належні при звільненні суми в повному обсязі. У своїй позовній заяві позивачка вказує що за період роботи на комбінаті відповідачем не в повному обсязі проводилися індексація заробітної плати, яка не була виплачена їй на момент звільнення, проте дане твердження нічим не підтверджує. Крім того зазначила, що у спірний період ПАТ «МК «Азовсталь» неодноразово підвищувало заробітну плату працівникам, у тому числі й позивачці, з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджуючим шляхом, а також своєчасно індексувало заробітну плату. Сума індексації 51,34 грн. виплачена позивачці випереджаючим шляхом і нею отримана при виплаті заробітної плати. Таким чином, отримана позивачкою сума 1 532,99 грн. не є заборгованістю по індексації або компенсації. У зв'язку з чим, твердження щодо того, що відповідач у 2014 році виплатив їй, нібито, якусь заборгованість по заробітній платі є безпідставними. Оскільки відсутній факт несвоєчасної виплати позивачці належних їй доходів, то відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні. 04.01.2013 року в день звільнення позивачка не працювала. День її звільнення згідно встановленого графіка праці та відпочинку був вихідним днем. З вимогою провести остаточний розрахунок при звільненні позивачка на комбінат не зверталася, з причини чого відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім того, позивачкою був пропущений строк, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Зазначила, що відсутні і підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди з підстав недоведеності її спричинення, а також тому, що не було порушення її трудових прав. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] у період з 23.08.1983 року по 04.01.2013 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь». За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі - Закон про індексацію) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. N 1078 (надалі - Порядок). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону про індексацію, п.2 Порядку). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону про індексацію, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до ст.5 Закону про індексацію, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Пункт 1-1 Порядку передбачає, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. При цьому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону про індексацію. Абзац 5 цього пункту також передбачає, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині своєчасної виплати позивачці індексації заробітної плати вбачається з наданих суду розрахунків, а саме суду надана довідка-розрахунок індексації заробітної плати з компенсацією за несвоєчасну виплату колишньому працівнику ПАТ «МК «Азовсталь» [PERSON], відповідно до якого сума індексації у розмірі 51,34 гривень за період з 01.03.2003 року по 30.09.2005 року виплачена випереджаючим шляхом, а сума індексації у розмірі 1 532,99 грн. за період з 01.10.2005 року по 04.01.2013 року виплачена відповідно до Порядку. Суд виходить з того, що можливість підвищення грошових доходів населення з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом (індексація випереджаючим шляхом) була встановлена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року шляхом внесення відповідних змін до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Вказані зміни набули чинності 31.03.2005 року. А у Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, зміні щодо індексація випереджаючим шляхом, були внесені лише у травні 2006 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 р. №690 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Таким чином, суд критично оцінює заперечення ПАТ «МК «Азовсталь» щодо виплати позивачці [PERSON] за період з 01.03.2003 р. по 30.09.2005 р. індексації заробітної плати у розмірі 51,34 грн. випереджаючим шляхом, тому що виплата індексації заробітної плати випереджаючим шляхом була встановлена на законодавчому рівні лише з 31.03.2005 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість суми індексації з заробітної плати ПАТ «МК «Азовсталь» перед [PERSON] становила 51,34 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон про компенсацію), підприємства, установи та організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст.3 Закону про компенсацію, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виходячи з того, що суд дійшов до висновку про наявність у ПАТ «МК «Азовсталь» перед [PERSON] заборгованості з індексації заробітної плати, суд вважає що до сплати на користь позивачки належала сума компенсації у розмірі 217,16 грн. Таким чином, суд вважає, що сума заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку її виплати ПАТ «МК «Азовсталь» перед позивачкою станом на травень 2014 року складала 268 гривень 50 копійок (51,34 + 217,16). Внаслідок вищезазначеного, суд дійшов висновку про наявність факту несвоєчасного розрахунку по заробітній платі із позивачкою. Щодо стягнення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до наданої відповідачем суду довідки вбачається, що середньогодинна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед звільненням складала 14,55 грн. (а.с.3). З моменту звільнення [PERSON] з ПАТ «МК «Азовсталь» по день розрахунку по індексації з компенсацією (з 05 січня 2013 року по 15 травня 2014 року) минуло 496 робочих днів. Таким чином суд встановив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки [PERSON] складає 57 734 грн. 40 коп. (496 днів х 116,40 грн.). Враховуючи, що минув значний проміжок у часі з моменту звільнення позивачки з підприємства, а сума індексації заробітної плати позивачки з компенсацією все ж таки була виплачена відповідачем у добровільному порядку, а також виходячи з принципу розумності, справедливості та співрозмірності при задоволенні позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивачки суму середнього заробітку, яка є пропорційною до суми індексації заробітної плати з компенсацією, яка була виплачена з затримкою. При цьому суд враховує, що за період з 01.03.2003 р. по 30.09.2005 р. заробітна плата, що підлягала індексації, склала відповідно до довідки-розрахунку 27 438 грн. 41 коп. (а.с.30-35), з неї вчасно не було виплачено позивачці сума індексації з компенсацією в розмірі 268,50 грн., що складає 0,98 % від суми заробітної плати за цей період (268,50 грн. : 27 438,41 грн. х 100 = 0,98 %). Отже на користь позивачки слід стягнути 73 грн. 72 коп. (27 428,41 грн. х 0,98 % :100%). Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з того, що відповідно до частини 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідачем - ПАТ «МК «Азовсталь» під час проведення остаточного розрахунку при звільненні були порушені права позивачки. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є законною та обгрунтованою, в той же час, суд не може цілком погодитися з сумою заявленої моральної шкоди, так як вважає її завищеною. На думку суду, розумною є сума моральної шкоди у розмірі 100 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial