Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією родиною, визнання права власності та відсторонення від наслідування посилаючись на те, що з 1983 року вона і [PERSON] проживали однією родиною без реєстрації шлюбу в квартирі, яка належала позивачці, а з вересня 1991 року по 02.10.1999 року в придбаній ними та зареєстрованій на [PERSON] квартирі №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі. 02.10.1999 року між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Після реєстрації шлюбу [PERSON] і [PERSON] продовжили проживання однією родиною до моменту смерті [PERSON] 14.11.2013 року. Позивач стверджує, що під час проживання однією родиною без реєстрації шлюбу вони проживали разом, були повязані спільним побутом, дбали один про одного, сумісно набували майно, в тому числі й трьохкімнатну квартиру загальною площею 41, 37 кв.м., що знаходиться за адресою: 65006, м. Одеса, вул. Бугаївська, б. 46[ADDRESS], що була оформлена на [PERSON] Факт придбання квартири підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Станкобудувальник-І» від 28.07.1999 року № 58. Крім того, позивач стверджує, що відповідач не надавала допомогу та не піклувалася про свого батька, який був інвалідом першої групи, пенсіонером, і потребував матеріальної допомоги. Тому позивач вважає, що [PERSON] має бути відсторонена від права наслідування у відповідності до ч.3 ст.1224 ЦК України. Відповідач [PERSON] позов не визнала і 12.02.2015 року подала зустрічний позов до [PERSON], в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: [PERSON], [PERSON] в частині 1 встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, і частині 2 визнання права власності на ? квартири за адресою: [ADDRESS], як на майно, набуте в період шлюбу; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на ? вищевказаної квартири. При цьому [PERSON] зазначила, що квартира була придбана [PERSON] у 1989 році, тобто за десять років до реєстрації шлюбу з [PERSON], самостійно і за власні кошти. Позивачка в придбанні цього майна не брала участі ні працею, ні коштами. Згідно довідки № 58 від 28 липня 1999 року, виданої житлово-будівельним кооперативом «Станкобудівельник - І», [PERSON] з 10 вересня 1991 року є власником ізольованої квартири в ЖБК «Станкобудівельник - І» загальною площею 67,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Паєнакопичення у розмірі 13\~620 руб. 00 коп. виплачено повністю 10.09.1991 року. [PERSON] стверджує, що завжди сумлінно виконувала свої обовязки щодо батька. Дбала і піклувалася про його здоров'я, була поряд під час перебування його на стаціонарному лікуванні в лікарському закладі та на амбулаторному лікуванні вдома. Не зважаючи на те, що сама страждає цукровим діабетом ІІ ступеню з 2007 року та іншими хворобами, що потребують значних матеріальних затрат, оплачувала витрати на операцію та кваліфіковану медичну допомогу, обстеження та лікування в міській лікарні № 10, клініці «Інто-Сана», в клініці «Сімейний Доктор», госпіталі для ветеранів Великої Вітчизняної Війни. В останні місяці перед смертю батька відповідач доглядала за ним і за позивачкою, коли вона отримала травму (перелом шийки стегна), приносила ліки і продукти. На підтвердження зустрічних вимог [PERSON] заявлялось клопотання про залучення свідків, приєднання до матеріалів справи фотодокументів, на яких в різний час зображені вона та [PERSON], довідок з банку, від благодійної організації, довідки з медичного закладу про її хворобу, довідки про пенсійне забезпечення. [PERSON] зазначала, що листом нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реєстрація права приватної власності на квартиру №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі на ім.»я [PERSON] не проводилася. В подальшому позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила усунути відповідачку від права на спадкування за законом після померлого [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі в порядку спадкування за законом. Позивачка зазначала, що після смерті [PERSON] вона, як переживши померлого дружина, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки не надано належних документів (свідоцтва про право власності), що підтверджують право власності померлого на зазначену квартиру. В судовому засіданні представники [PERSON] \~підтримали свої уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти його задоволення заперечували. Надали пояснення і підтримали позовні вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві, в повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином. Дослідивши надані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши заявлених сторонами свідків, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до наступних висновків. Позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач стверджує, що з 1983 по 1999 роки вона і [PERSON] проживали однією родиною без реєстрації шлюбу в квартирі, яка належала позивачці, а з вересня 1991 року по 02.10.1999 року в придбаній ними та зареєстрованій на [PERSON] квартирі №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі. Згідно довідки № 58 від 28 липня 1999 року, виданої житлово-будівельним кооперативом «Станкобудівельник - І», [PERSON] з 10 вересня 1991 року є власником ізольованої квартири в ЖБК «Станкобудівельник - І» загальною площею 67,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Паєнакопичення у розмірі 13\~620 руб. 00 коп. виплачено повністю 10.09.1991 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований 02 жовтня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 02.10.1999р. відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №388. 14 листопада 2013 року [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, виданого 14.11.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №11061. Після його смерті до приватного нотаріуса Одеського міського управління юстиції [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи №16\\2013, заведеної 27.11.2013р., яка наявна в матеріалах справи. 01.09.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на ім.»я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку вкладів, які знаходяться в ПАТ «Державний ощадний банк України». Листами нотаріуса від 02.06.2014р. та від 17.10.2014р. сторонам повідомлено про неможливість видання їм свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі у зв»язку з ненаданням належним чином оформлених правовстановлювальних документів на це спадкове майно, що унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду із позовом про визнання права власності на відповідне майно в порядку спадкування. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання права власності на майно, суд виходить із того, що, вирішуючи спір, необхідно керуватися законодавством, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Законом України Про власність, нормами ЦК України щодо права власності та інших речових прав. Відповідно до статті 15 Закону України Про власність, який діяв на той час, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до розяснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Таким чином, відповідно до раніше діючого законодавства право власності члена житлового кооперативу на квартиру\~виникало з моменту виплати паю\~і не вимагало реєстрації. Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Таким чином, померлий [PERSON], повністю виплативши пайовий внесок за квартиру №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі, фактично став її власником. Звернувшись до суду з позовом у даній справі, позивач стверджує, що відповідач [PERSON] не надавала допомогу і не піклувалася про свого батька, який був інвалідом І групи, пенсіонером похилого віку і потребував матеріальної допомоги. Тому, вона має бути відсторонена від права наслідування у відповідності до ч.3 ст. 1224 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1224\~ЦК\~за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «…Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання». Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Судом встановлено, що в даному випадку мало місце надання позивачем недостовірних даних. Це підтверджується наявними в матеріалах справах доказами. Відповідач, яка сама страждає цукровим діабетом ІІ ступеню з 2007 року та іншими хворобами, що потребує значних матеріальних затрат, сумлінно виконувала свої обовязки щодо батька, дбала і піклувалася про його здоров'я, була поряд під час перебування його на стаціонарному лікуванні в лікарському закладі та на амбулаторному лікуванні вдома, оплачувала витрати на операцію та кваліфіковану медичну допомогу, обстеження та лікування. Крім того, протягом останніх 7 років [PERSON], як інвалід Великої Вітчизняної Війни, отримував постійну допомогу від Благодійної Фундації «[PERSON] Цион», в тому числі і на свою дружину відповідача [PERSON]: лікарські препарати у повному обсязі, регулярні виплати по продуктовим карткам. Також, згідно довідки з АТ «Ощадбанк», що надана у відповідь на запит приватного нотаріуса [PERSON] щодо наявності грошових рахунків у [PERSON] та коштів на них, то кожен місяць на його картку надходило 5132,94 грн. (відповідач [PERSON] отримувала пенсію за віком при повному стажі у розмірі 949,00 грн.). В період з 23 березня по 15 листопада 2013 року з картки було знято 52216,69 грн., також після смерті [PERSON] - 7205,69 грн. Таким чином, [PERSON] отримував достатньо велику пенсію і соціальну допомогу і постійної матеріальної допомоги не потребував. Допитані в судовому засіданні свідки позивачки [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що відносини у померлого [PERSON] та відповідачки були нормальні, вони передзвонювалися, [PERSON] отримував гарну пенсію і потреби у грошах не було. Крім того, вказували на те, що відповідачка 1-2 рази в місяць привозила своєму батьку продукти, а після того, як [PERSON] зламала шийку стегна, відповідачка періодично чергувала біля [PERSON] та [PERSON] та надавала допомогу, що не заперечували і представники позивачки [PERSON] Також свідок [PERSON] підтвердила, що коли [PERSON] відзначав своє 85-річчя в ресторані, всі витрати за це свято взяла на себе відповідачка. Свідки відповідачки [PERSON], [PERSON] вказували на те, що у відповідачки та [PERSON] були дуже гарні відносини, він її дуже любив, ходив до неї в гості. Декілька разів [PERSON] позичала у них гроші для того догляду за батьком, оскільки у неї було не дуже добре матеріальне становище. Свідок відповідачки [PERSON], який є її чоловіком. підтвердив, що відносини між відповідачкою та її батьком були дуже гарні, останній отримував гарну пенсію, а все, що було йому необхідно вони купляли та передавали на замовлення [PERSON], яка дзвонила та казала, що необхідно купити, а коли [PERSON] сама захворіла, то [PERSON] з 04.10.2013р по 15.11.2013р. по черзі чергувала та надавала допомогу як [PERSON] так і [PERSON] Таким чином, зважаючи на пояснення допитаних свідків, на надані відповідачкою докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки позивачкою не надано достатніх доказів, необхідних для задоволення вказаних вимог, а подані докази не свідчать від ухилення відповідачки від надання допомоги [PERSON] Відповідно до положень\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261\~ ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до цієї статті спадкоємцями першої черги є його дочка - відповідач [PERSON] і дружина - позивач [PERSON], з якою [PERSON] зареєстрував шлюб 02.10.1999 року. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину\~\~не\~\~позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу\~статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на Ѕ частину квартири №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності Ѕ частину квартири №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] У відповідності до вимог ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: partial