Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.04.2004 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді приватної земельної ділянки площею 3,35 га для товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чупахівської селищної ради Охтирського району відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІ-СМ №031052, виданого 26.12.2001 року на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Чупахівської с/ради від 16.03.2001 р., про що зроблено запис у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1353. Після її смерті її діти [PERSON] та [PERSON], які відносяться до спадкоємців першої черги спадкування, прийняли спадщину та оформили право власності на ? частину спадкового майна. Однак [PERSON] отримав державний акт на земельну ділянку площею 3,3492 га у спільній частковій власності з [PERSON] по ? частині за кожним, а [PERSON] виготовила технічну документацію на свою частку окремо, без проекту розподілу земельної ділянки, та отримала державний акт на право приватної власності на 1,6744 га, яка виділена зі складу земельних ділянок, зазначених у державному акті [PERSON] 16.03.2012 р. [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини земельної ділянки відповідно до державного акту. Позивачка як його дружина звернулася із заявою до державного нотаріуса, однак отримала письмову відмову в звязку з тим, що відсутній витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі та витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Тому позивачка звернулася в суд з позовом, яким просить скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №171215, виданий на імя [PERSON], державну реєстрацію земельних ділянок площею 2,9666 га кадастровий номер 5920355500:00:001:0715 та площею 0,3826 га кадастровий номер 5920355500:00:001:0716 та визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 1,4835 га ріллі та 0,1913 га сіножатей, розташованих на території Чупахівської селищної ради у порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 16.03.2012 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просив вимоги його довірительки задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області в судове засідання не зявився. Подав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути без його участі. Треті особи [PERSON] та державний нотаріус Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали заяви, де просили справу розглянути без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Управління Держземагентства в Охтирському районі Сумської області [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позову. Підтвердила, що дійсно, під час виготовлення державного акту [PERSON] йому помилково було видано державний акт не на ? частину земельної ділянки, як це було необхідно, а на цілу земельну ділянку. Тому його державний потрібно скасувати. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами, дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що на 07.04.2004 року померла [PERSON] (а.с.50), після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді приватної земельної ділянки площею 3,35 га для товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чупахівської селищної ради Охтирського району відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІ-СМ №031052, виданого 26.12.2001 року на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Чупахівської с/ради від 16.03.2001 р., про що зроблено запис у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1353 (а.с.53). Після її діти [PERSON] та [PERSON], які відносяться до спадкоємців першої черги спадкування, прийняли спадщину та оформили право власності на ? частину спадкового майна. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] оформила спадщину та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія СМ №114563 від 25.05.2005 р. на ? частину успадкованої нею та [PERSON] земельної ділянки загальною площею 3,35 га, а саме на земельну ділянку площею1,6744 га (а.с.58). В той же час [PERSON] 20.11.2006 р. отримав державний акт на земельну ділянку серія ЯД №171215 площею 3,3492 га, тобто площа земельної ділянки, визначена у даному державному акті не співпадає з фактичним реальним розміром ? частини, успадкованої ним земельної ділянки (а.с.13). 16.03.2012 р. [PERSON] помер (а.с.15) і після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки відповідно до вказаного вище державного акту. За життя він своїм майном не розпорядився, заповіту не складав. Позивачка [PERSON] як дружина померлого зверталася до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю технічної документації про нормативно грошову оцінку землі та витягу з земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.12). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину). За приписами ст.44 ЗК України від 18.12.1990р. №561-XII в редакції від 22.06.1993р. порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Відповідно до вимог земельного законодавства на даний час субєктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, - ст.80 ЗК України. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За приписами ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ст.153 ЗК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, що регламентовано ст.155 ЗК України. Таким чином, суд вважає за необхідне недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №171215 від 20.11.2006 року на земельну ділянку загальною площею 3,3492 га; Визнати за [PERSON], [INFO], (РНОКПП [NUMBER]), право власності на земельні ділянки площею 1,4835 га (ріллі) та площею 0,1913 га (сіножатей), розташовані на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 16.03.2012 року. На підставі викладеного, Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), ст. 9, 13, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 393, 1225, 1261, 1268, 1270, 1225 ЦК України, ст.ст. 125, 126, 152 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved