Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON]. третя особа: Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою, перебуває на її повному забезпеченні. [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню, здоров'ю та розвитку малолітньої дитини [PERSON], матеріально дитину не забезпечує, тобто батько вихованням дитини не займається, не виконує своїх батьківських обов'язків, і таким чином ухиляється від них. В судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримала та просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та згодний на позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої доньки, [PERSON] [INFO], (а.с.17,18). Представник третьої особи, Служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації діюча на підставі довіреності №01.01-24/828 від 12.03.2018 року (а.с.47) в судовому засіданні повністю визнала позов та просила його задовольнити. В судовому засіданні було встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8), [PERSON] народилась [INFO], батьком дитини є [PERSON]. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 30.11.2017 року №1416 [PERSON] проживає з чоловіком [PERSON], сином [PERSON], донькою [PERSON] та сином [PERSON].(а.с.10). Батько дитини, [PERSON], [INFO], з 2015 року працює в РФ, з дитиною не проживає, не займається вихованням доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною. Згідно заяви [PERSON] (а.с.18) встановлено, що [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], не заперечує. Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Ямпільської райдержадміністрації від 27.08.2017 року (а.с.11), вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно висновку служби у справах дітей Ямпільської райдержадміністрації від 06.09.2017 року (а.с.12), визнано за доцільне - позбавити [PERSON]. по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно заяв [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 48-50), кожної окремо, встановлено, що на протязі приблизно трьох років [PERSON] дитиною не цікавився, участі у вихованні та забезпеченні не бере, жодного разу не навідувався до дитини. Свідок [PERSON], будучи попередженим про кримінальну відповідальність, повідомив суд, що він працює в Дружбівській міській раді, на посаді спеціаліста другої категорії з питань захисту прав дитини, знає родину [PERSON] та [PERSON]. Він спілкувався з відповідачем, та йому відомо про бажання [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], в його присутності [PERSON] писав заяву-згоду на позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину та піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.15, п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У будь-якому разі, не може бути сумнівів, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу. Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини, а тому його необхідно позбавити батьківських прав відносно його доньки. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу інтересам самої дитини. На підставі викладеного та відповідно до статей 19, 150, 155, 164, 165, СК України,

Outcome: approved