Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Закарпатської обласної прокуратури, Чернівецької обласної прокуратури, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора. Позов мотивує тим, що слідчим відділом прокуратури Закарпатської області 12.01.2016 року розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 42016070000000009 від 12.01.2016 року на виконання ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Світлик О.М. від 05.01.2016 року за її заявою від 25.12.2015 року про вчинення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення до офіційних документів (матеріалів службової перевірки) завідомо неправдивих відомостей. Зазначає, що 08.02.2016 року її було залучено до участі у кримінальному провадженні № 42016070000000009 від 12.01.2016 в якості потерпілої, вручено відповідну пам`ятку про процесуальні права та обов`язки та допитано в якості потерпілої у кримінальному провадженні. На виконання ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Бенци К.К. від 12.02.2016 року, 17.02.2016 року до ЄРДР внесено відомості за заявою [PERSON] від 02.02.2016 року про вчинення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч.2 ст. 367 КК України. Вказує, що незважаючи на зібрані достатні докази для повідомлення про підозру фігурантам кримінального провадження, в порушення вимог, передбачених ч. 1 ст.276 КПК України, якою забов`язано слідчого або прокурора вручити особі письмове повідомлення про підозру, постановою слідчого в ОВС прокуратури Закарпатської від 29.02.2016 року кримінальне провадження 42016070000000009 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.05.2016 року з тих підстав, що постанова слідчого від 29.02.2016 року про закриття кримінального провадження прийнята передчасно, без надання належної правової оцінки обставинам, повідомленим потерпілою, без обґрунтування достатніми, належними та допустимими доказами. Постановою заступника Генерального прокурора від 23 червня 2016 року для здійснення досудового розслідування кримінального провадження 42016070000000009 доручено прокуратурі Чернівецької області в зв`язку з порушенням прокуратурою Закарпатської області вимог ст.ст. 9, 28 КПК України та неналежною організацією розслідування в розумні строки. Вказує, що за результатом розгляду її звернень від 07.10.2016 та 10.10.2016, на виконання наказу № 194 дск від 31.10.2016 призначено службову перевірку. За результатами службової перевірки обставин викладених у зверненнях, проведеною прокуратурою Закарпатської області, встановлено, що у висновку службового розслідування від 17.04.2015 року твердження прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області [PERSON] про накладення арешту на обладнання для виробництва взуття безпідставне та не відповідає дійсності. Незважаючи на встановлені обставини, 05.01.2017 року старшим слідчим прокуратури Чернівецької області кримінальне провадження 42016070000000009 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована слідчим суддею Шевченківського районного суду 06.02.2017 року з тих підстав, що постанова є такою, що винесена передчасно, без повного та всебічного дослідження обставин, які мають суттєве значення. Зазначає, що 23.06.2017 року слідчий знову закриває кримінальне провадження 42016070000000009 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 17.07.2017 року з тих підстав, що слідчим не здійснено процесуальні дії для виконання в повному обсязі завдань кримінального судочинства, визначених ст. 2 КПК України. 26.03.2018 року постановою слідчого кримінальне провадження 42016070000000009 було закрито на підставі п 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 12.04.2018 року з тих підстав, що матеріали кримінального провадження №42016070000000009 від 12.01.2016 року свідчать про те, що слідчим не повно проведено перевірку по даному факту. Зокрема, не виконано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.07.2017 року, а саме: не з`ясовано обставини щодо висновків комісії про підстави та законність визнання речовим доказом обладнання для виготовлення взуття, підстави та законність накладення арешту на майно, не з`ясовано компетенцію кожного з членів комісії відповідно до покладених на них обов`язків щодо здійснення службової перевірки, не з`ясовано їх службова компетенція з цього приводу, також не з`ясовано та не надано оцінки розбіжностям, які містять у двох висновках службової перевірки, тобто не здійснено процесуальні дії для виконання в повному обсязі завдань кримінального судочинства, визначених ст. 2 КПК України. Крім цього у постанові відсутній аналіз наявності або відсутності в діях членів комісії ознак злочину, передбаченого ст. 396 КК України, а встановленим обставинам слідчим не надано належної правової оцінки, чим не забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення. Постанова є невмотивованою та не відповідає вимогам ст.ст.110, 284 КПК України. Також зазначила, що листом Генеральної прокуратури України від 30.07.2018 її повідомлено, що з метою усунення виявлених порушень досудового розслідування до прокуратури Чернівецької області направлено листа з вимогою посилення контролю за станом досудового розслідування та забезпечення прийняття законних рішень. Вказує, що 12.11.2019 року прокурор у кримінальному проваджені приймає незаконне рішення про визначення підслідності за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у місті Львові та поширює свою діяльність на Закарпатську область, про що повідомлено заступника прокурора Закарпатської області Манькута А. Вказує, що КПК України не передбачає повноважень прокурору у кримінальному проваджені визначати підслідність, а тим більше змінювати рішення заступника Генерального прокурора від 23.06.2016 року, яким здійснення досудового розслідування кримінального провадження 42016070000000009 доручено прокуратурі Чернівецької області, про що заступнику прокурора Чернівецької області Пеліпюк О. та заступнику прокурора Закарпатської області Манькуту А. мало бути відомо. Зазначила, що погодившись з її аргументами про незаконність здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні 42016070000000009 прокуратурою Закарпатської області до Офісу Генерального прокурора 21.01.2020 року скеровано листа щодо доручення здійснення процесуального керівництва у вказаному проваджені іншій прокуратурі. Про прийняте рішення позивачці наразі нічого не відомо. Зазначає, що імітуючи розслідування кримінальної справи, прокуратурами Закарпатської та Чернівецької областей зловмисно та навмисно не виконувались вимоги Конституції України та Кримінального процесуального законодавства. Враховуючи, що 08.01.2016 року вона визнана потерпілою у цьому кримінальному провадженні, тобто одним з учасників кримінального провадження, вважає, що норма ст. 6 Конвенції про захист прав людини щодо права на справедливий розгляд справи упродовж розумного терміну у тій же мірі розповсюджується на потерпілого, як і на підозрюваного (обвинуваченого) у кримінальному провадженні, оскільки недотримання розумного строку розслідування та неможливість протягом кількох років отримати відновлення своїх прав та можливість їх захисту в судовому порядку безумовно не відповідає критеріям Конвенції та нормам Конституції України. Вказує, що своїми тривалими неправомірними і незаконними діями прокуратури Закарпатської та Чернівецької областей заподіяли їй, як потерпілій, моральну шкоду розмір якої оцінює в 100000,00 грн. (сто тисяч гривень), оскільки була вимушена протягом тривалого часу звертатись до суду із заявами про скасування незаконно прийнятих рішень, з вини прокуратури позбавлена відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено психологічне благополуччя. Вказаний розмір моральної шкоди не має за мету призвести до збагачення. Позивачка просить постановити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 150000,00 грн. компенсації моральної шкоди завданої прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діям органів дізнання, досудового слідства, прокуратури. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно даної ухвали відповідачам встановлений строк з дня вручення їм цієї ухвали для подання відзиву на позов. 30.04.2020 року відповідачем Прокуратурою Закарпатської області подано відзив, згідно якого вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю слідчого та прокурора, вважаючи незаконними їх процесуальні рішення. Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вказує, що такі процесуальні рішення, на які посилається заявник, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Зазначає, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду про задоволення скарг директора ТОВ «Віма» [PERSON] на бездіяльність слідчого та прокурора свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає заявник, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Вказує, що за змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина, а відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зазначає, що позивачем наведено лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) працівників прокуратури. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, причинно-наслідкового зв`язку між діями позивачів та заподіяної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 150 тис. грн. Вказує, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди та звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім цього позивач повинен був надати достатні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме органом досудового розслідування та прокуратурою, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вказує, що позивач скористався виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого щодо розгляду його клопотання, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та закриття кримінального провадження. Крім того, встановлено, що слідчим ОВС прокуратури Закарпатської області 29.02.2016 винесено постанову про закриття кримінального провадження. За заявою [PERSON] , вказану постанову 25.05.2016 скасовано Ужгородським міськрайонним судом, а те що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК країни. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вищезазначене свідчить про реалізацію заявником передбаченого КПК країни права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це було вже зазначено вище. Враховуючи вищенаведене, відсутні правові підстави для застосування до заявлених позовних вимог положення ст. ст. 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що позивачем не доведено доказами факти безпосереднього порушення її прав як потерпілої у кримінальній справі будь-якими неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокуратури у справі чи її посадовими особами, які б підтверджували необхідність відшкодування їй моральної шкоди у сумі 150 000 грн. саме з вини прокуратури, а також не зазначено, з яких саме розрахунків вона при цьому виходив, визначаючи таку суму. В зв`язку з вищенаведеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора. 04.05.2020 року відповідачем Офіс Генерального прокурора подано відзив, згідно якого вказує, що на позивача покладено обов`язок довести, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань вона виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачем не надано суду жодних доказів протиправності будь-яких дій, бездіяльності чи рішень Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), факту заподіяння їй моральної шкоди та її розміру, а також причинного зв`язку між прийняттям постанов про закриття кримінального провадження, бездіяльністю Генеральної прокуратури та настанням шкоди. Зазначає, що Генеральною прокуратурою України (Офісом Генерального прокурора) вказане кримінальне провадження не розслідувалось і процесуальне керівництво у ньому не здійснювалось. Рішення, дії чи бездіяльність її (його) службових осіб, у встановленому законом порядку протиправними не визнавались. Вказують, що Офіс Генерального прокурора (Генеральна прокуратура України) є неналежним відповідачем у цій справі. Крім того, необхідність звернення до суду зі скаргами щодо рішень органів досудового розслідування у кримінальному провадженні не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження та не обґрунтовано розмірів моральної шкоди чи то 100 тис. грн., чи то 150 тис. грн., вказаних у позовній заяві. Також, вказують що не підлягають врахуванню судом доводи позивача стосовно протиправного визначення підслідності кримінального провадження №42016070000000009 за територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові та щодо порушення розумних строків його розслідування. Вказують, що з 20.11.2019 прокуратура функцію досудового розслідування не здійснює. У «Перехідних положеннях» Конституції України та КПК України зазначено, що до створення Державного бюро розслідувань повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі прокуратури, а після початку його роботи - мають завершити розслідування у визначений строк або вирішити питання про доручення його здійснення іншим органам досудового розслідування. Згідно з ч. 4 ст. 216 КПК України досудове розслідування у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені працівником правоохоронного органу, здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань. Таким чином, кримінальне провадження № 42016070000000009 належить до підслідності органів Державного бюро розслідувань. Доводи позивача щодо підслідності кримінального провадження та недотримання розумних строків під час його досудового розслідування не підлягають перевірці судом в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до КПК України такі питання розглядаються у порядку встановленому цим кодексом. Доказів вирішення вищевказаних питань у порядку, передбаченому КПК України та рішень про визнання дій (бездіяльності) відповідачів протиправними позивачем не надано. Таким чином відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора. 05.05.2020 року відповідачем Прокуратурою Чернівецької області подано відзив, згідно якого вказує, що позивач посилається на положення ст.ст.23, 280, 1173, 1174 Цивільного кодексу України як правові підстави для відшкодування завданої їй моральної шкоди завданої незаконно винесеним рішенням та протиправною бездіяльністю прокуратури Чернівецької області, однак доводи та вимоги безпідставні, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою. Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року по справі № 520/3307/16-ц. Вказує, що проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження, реалізація дій заявника на оскарження процесуальних дій слідчого, не свідчить про незаконність дій прокуратури відносно [PERSON] . Враховуючи викладене, відносини, які склались між [PERSON] та прокуратурою, врегульовані кримінальним процесуальним законодавством та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Питання правомірності дій представників прокуратури слідчими суддями не розглядались, оскільки вказані питання згідно ч. 2 ст. 307 КПК України не відносяться до їх повноважень. Реалізація [PERSON] свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. [PERSON] поновила своє право на неупереджене досудове розслідування в рамках меж, визначених ст. 303, 307 КПК України. Зазначає, що реалізація [PERSON] права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого прокуратури та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про спричинення їй моральної шкоди, та [PERSON] всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведений факт спричинення їй шкоди внаслідок вказаних вище рішень та дій посадових осіб прокуратури Чернівецької області. Відсутність будь-яких передбачених законом підстав для висновку щодо протиправності дій прокуратури області в кримінальному провадженні №4242016070000000009 зумовлює відсутність підстав для відшкодування прокуратурою області моральної шкоди. Вказує, що [PERSON] не надано суду жодних доказів, якими б доводилися її моральні страждання від незаконних, на її думку, дій прокуратури області. У зв`язку цим, доводи про завдання її моральної шкоди внаслідок винесення постанов про закриття та їх скасування судом, а також тривалістю розслідування кримінального провадження є безпідставні. Таким чином відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора. 12.05.2020 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив прокуратури Чернівецької області, відповідно до якого вважає таким, що не заслуговує на увагу суду у зв`язку з тим, що Постановою заступника Генерального прокурора від 23 червня 2016 року здійснення досудового розслідування кримінального провадження 42016070000000009 доручено прокуратурі Чернівецької області в зв`язку з порушенням прокуратурою Закарпатської області вимог ст.ст. 9, 28 КПК України та неналежною організацією розслідування в розумні строки. В зв`язку з припиненням повноважень у органів прокуратури щодо здійснення досудового розслідування, з листопада 2019 року прокуратура Чернівецької області мала би здійснювати процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, яке здійснюється ДБР розташованим у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Вінницьку, Житомирську, Рівненську, Хмельницьку, Чернівецьку області. Вказує, що незважаючи на наявність не скасованої постанови заступника Генерального прокурора Столярчука Ю.В., процесуальній керівник - прокурор прокуратури Чернівецької області Гжебовський В.О. 12.11.2019 року постановою визначає підслідність за ДБР розташованим у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, а здійснення процесуального керівництва за прокурорами прокуратури Закарпатської області. Листом прокуратури Закарпатської області її повідомлено про направлення 21.01.2020 року матеріалів кримінального провадження до Офісу Генерального прокурора для вирішення питання щодо підслідності. Зазначає, що стараннями прокуратури Чернівецької області фігурантам кримінального провадження - прокурорам прокуратури Закарпатської області, забезпечена безкарність, а щодо досудового розслідування, то з 12.11.2019 року таке взагалі ніким не здійснюється. Підставою позовних вимог є надмірна тривалість досудового розслідування кримінальної справи, яка не є занадто складною. Бездіяльність прокурорів як процесуальних керівників у кримінальних провадженнях сприяє безвідповідальності та безкарності слідчих, що має наслідком порушення розумних строків досудового розслідування. Вказує, що листом Генеральної прокуратури від 30.07.2018 року її повідомлено, що всупереч вимогам ст.ст. 9, 28 КПК України слідством не забезпечено всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та дотримання розумних строків. З метою усунення виявлених порушень до прокуратури Чернівецької області направлено листа з вимогою вжити заходів щодо усунення порушення вимог кримінально процесуального законодавства України. Неодноразове скасування судом погоджених прокурорами постанов слідчих, прийнятих без проведення відповідно до вимог КПК України розслідування кримінального провадження, свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб прокуратури Чернівецької області. Такі дії безумовно перебувають у причинному зв`язку із заподіяними моральними стражданнями, оскільки, звертаючись до правоохоронних органів за захистом порушеного права, мала правомірні очікування на їх вирішення у законний спосіб, у межах розумного строку. Постанова слідчого судді про скасування процесуальної постанови слідчого у кримінальному провадженні є самодостатньою правовою підставою на підтвердження невідповідності рішень вимогам закону, неправомірності дій слідчих органів та їх вини у завданні шкоди. У зв`язку з вищенаведеним просить суд не брати до уваги відзив прокуратури Чернівецької області на позов і постановити рішення про задоволення позову в повному обсязі. 10.07.2020 року відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив, згідно якого вказує, що спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та органами прокуратури, а тому Казначейство не завдало та не могло завдати шкоди позивачу. Цей факт підтверджується і тим, що позов не містить жодних посилань на незаконні дії, рішення чи бездіяльність посадових осіб Казначейства України, що виключає їх відповідальність за порушення прав позивача. Органи державної влади, відповідно до положень статті 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Таким чином, Казначейство України відповідно до Бюджетного кодексу України не є розпорядником усіх бюджетних коштів і не відповідає за зобов`язаннями інших бюджетних установ. Зазначає, щодо відшкодування шкоди, то ухвали слідчих суддів Ужгородського міськрайонного суду про задоволення скарг [PERSON] , на які посилається позивач у даній позовній заяві, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки даними ухвалами не встановлено неправомірність дії чи бездіяльності органів прокуратури. Також, вказує що позивачем має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконно винесеними рішеннями та протиправною бездіяльністю Прокуратури Закарпатської області, Прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2020 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів, а саме : Прокуратуру Закарпатської області зобов`язано до виконання ухвали суду в частині витребування доказів шляхом надання Матеріали кримінальної справи № 12013070030002960 про обвинувачення директора ТОВ «Інгрід - Плюс» [PERSON].; Належним чином завірені копії матеріалів перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 2 від 23.03.2015 року; Належним чином завірені копії матеріалів перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 194 від 31.10.2016 року; Матеріали адміністративної справи № 807/1569/15. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2020 року задоволено заяву [PERSON] , замінено неналежного відповідача Прокуратуру Закарпатської області на належного - Закарпатську обласну прокуратуру та неналежного відповідача Прокуратуру Чернівецької області на належного - Чернівецьку обласну прокуратуру. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Прокурор Закарпатської обласної прокуратури Роман М.С. заявлений позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Державної казначейської служби України Троцюк О.В. заявлений позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Чернівецька обласна прокуратура у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомила. Офіс Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2015 року директор ТОВ «Віма» [PERSON] звернулася до прокурора Закарпатської області старшого радника юстиції Янко В.М. з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 366 КК України в діях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2016 року скаргу директора ТОВ «Віма» [PERSON] на бездіяльність прокурора Закарпатської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 25.12.2015 року задоволено, зобов`язано посадову особу прокуратури Закарпатської області внести відомості за заявою директора ТОВ «Віма» [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 25.12.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування. Згідно копії витягу з кримінального провадження №42016070000000009 - 12.01.2016 року внесено до ЄРДР відомості за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Світлик О.М. від 05.01.2016, якою прокуратуру області зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] про можливе вчинення членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Відповідно до заяви від 03.02.2016 року директор ТОВ «Віма» [PERSON] звернулася до прокурора Закарпатської області державного радника юстиції ІІІ класу Янко В.М. з заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 та ст. 396 КК України щодо членів комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та розпочати досудове розслідування та відсторонити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від займаних посад з метою недопущення використання ними службового становища і пов`язаних з ним можливостей для перешкоджання проведенню слідства. Визнати [PERSON] потерпілою від протиправних дій [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та надати пам`ятку про процесуальні права та обов`язки. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від12.02.2016 року скаргу директора ТОВ «Віма» [PERSON] на бездіяльність прокурора Закарпатської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви задоволено частково та зобов`язано прокурора Закарпатської області чи іншу уповноважену особу прокуратури Закарпатської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви Директора ТОВ «Віма» [PERSON] від 02.02.2016 року у відповідності до ст. 214 КПК України. 08.02.2016 року [PERSON] [PERSON] вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2016 року скаргу директора ТОВ «Віма» [PERSON] на постанову слідчого в ОВС прокуратури Закарпатської області Юсипа В.В. від 29.02.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного 12.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016070000000009 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України задоволено та Постанову слідчого в ОВС прокуратури Закарпатської області Юсипа В.В. від 29.02.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного 12.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016070000000009 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України скасовано. Відповідно до постанови Генеральної прокуратури України від 23.06.2016 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому слідчому підрозділу, якою доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42016070000000009 слідчому підрозділу прокуратури Чернівецької області. Відповідно до листа Генеральної прокуратури від 23.06.2016 за № 17/7-496 вих-16 адресованих Заступнику прокурора Чернівецької області старшому раднику юстиції Дутковському А.Ю. та Заступнику прокурора Закарпатської області старшому раднику юстиції Римаруку І.В. для організації досудового розслідування направили матеріали кримінального провадження № 42016070000000009 від 12.01.2016 за фактом службової недбалості вчиненої працівниками прокуратури Закарпатської області за с.1 ст. 367 КК України, яке розслідувалось прокуратурою Закарпатської області. Листом прокуратури Закарпатської області від 23.06.2016 за №17/7-858-07 [PERSON] повідомлено, що у процесі здійснення досудового розслідування слідчим СВ прокуратури Закарпатської області було проведено необхідні слідчі (процесуальні) дії та проведено необхідні допити свідків. Окрім цього, повідомили, що 14.06.2016 процесуальним керівником матеріали досудового розслідування у кримінальному провадження за № 42016070000000009 від 12.01.2016 та за № 42016070000000113 від 06.06.2016 об`єднано одне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №42016070000000009. 17.06.2016 матеріали кримінального провадження №42016070000000009 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України скеровано до Генеральної прокуратури України для вивчення та вирішення питання про визначення підслідності за слідчими органів прокуратури іншого регіону. Відповідно до Ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.02.2017 року скаргу на постанову від 05.01.2017 року старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Чернівецької області №42016070000000009 від 12.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 ч. 2, ст. 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України задоволено та скасовано постанову від 05.01.2017 року старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Чернівецької області про закриття кримінального провадження №42016070000000009 від 12.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 ч. 2, ст. 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України. Матеріали кримінального провадження за №42016070000000009 від 12.01.2016 року повернуто в прокуратуру Чернівецької області. Відповідно до Ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.07.2017 року скаргу [PERSON] на постанову від 23.06.2017 року старшого слідчого СВ прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. про закриття кримінального провадження №42016070000000009 від 12.01.2016 року задоволено та скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. від 23.06.2017 року про закриття кримінального провадження №42016070000000009 від 12.01.2016 року, матеріали кримінального провадження направлено прокурору Чернівецької області для організації досудового розслідування. Відповідно до Ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від. 12.04.2018 року скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. від 26.03.2018 року про закриття кримінального провадження №42016070000000009 від 12.01.2016 року задоволено та скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Чернівецької області Івончі М.П. від 26.03.2018 року про закриття кримінального провадження №42016070000000009 від 12.01.2016 року, матеріали кримінального провадження направлено прокурору Чернівецької області для організації досудового розслідування. Відповідно до листа від 30.07.2018 року за №15/3-28058-11 Генеральної прокуратури України адресованого директору ТОВ «Віма» [PERSON] та повідомлено, що скарги щодо неналежного розслідування кримінальних проваджень №42016070000000009, № 42015070000000130 та з інших питань розглянуто. Установлено, що вказані кримінальні провадження на цей час розслідуються прокуратурою Чернівецької області. Вивченням матеріалів проваджень установлено, що всупереч вимогам ст. ст. 9, 28 КПК України слідством не забезпечено всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінальних проваджень та дотримання розумних строків. З метою усунення виявлених порушень до прокуратури Чернівецької області направлено листа з вимогою вжити заходів щодо активізації слідства, усунути порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, посилити контроль за станом досудового розслідування та забезпечити прийняття законних рішень у розумні строки. Разом з тим на цей час відсутні підстави для доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42015070000000130 Генеральній інспекції Генеральної прокуратури України. Відповідно до листа від 05.12.2019 року за №15-858-07 вих 19 (2421) Прокуратури Закарпатської області адресованого директору ТОВ «Віма» [PERSON] та повідомлено, що на її звернення від 29.11.2019 з приводу здійснення процесуального керівництва досудовими розслідуваннями №42015070000000130, №42016070000000009 та №42014070000000171 прокурорами відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури області в умовах конфлікту інтересів, розглянуто та роз`яснено, що аналізуючи зміст положень Закону України «Про запобігання корупції», факт здійснення прокурором процесуального керівництва у кримінальному провадженні, у якому фігурує інший прокурор, не може вважатися конфліктом інтересів (реальним чи потенційним). Крім цього, підстав, передбачених ст. 77 КПК України, для самовідводу (відводу) прокурорів у згаданих провадженнях, також не вбачається. Прокурорами груп прокурорів у вказаних провадженнях будуть вжиті всі можливі заходи, спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також прийняття законного та обгрунтованого кінцевого рішення. Однак у разі наявності у Вас будь-яких відомостей про обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурорів груп прокурорів, має право звернутися із відповідною заявою про відвід прокурорів до суду (слідчого судді), у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Відповідно до листа від 27.12.2019 року за №15-858-07 вих 19 (2600) Прокуратури Закарпатської області адресованого [PERSON] та повідомлено, що прокуратурою області розглянуто її звернення від 06.12.2019 щодо надання відповідних документів, на підставі яких до прокуратури області надійшли наглядові провадження у кримінальних провадженнях № 42016070000000009 та № 42015070000000130. Зазначено, що 12.11.2019 процесуальними прокурорами на підставі ст. 216 КПК України визначено підслідність у зазначених кримінальних провадженнях за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, у зв`язку з чим листами № 15-2150-16 від 12.11.2019 та № 15-1886-16 від 14.11.2019 прокуратурою Чернівецької області до прокуратури Закарпатської області скеровано наглядові провадження у вищевказаних кримінальних провадженнях. Відповідно до листа від 12.12.2019 року за №15-2150-16 Прокуратури Чернівецької області адресованого Заступнику прокурора Закарпатської області Манькуту А.Ю. та повідомлено, що 12.11.2019 прокурором у кримінальному провадженні №42016070000000009 від 12.01.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.364, ч. 1 ст.366, ч.2 ст.367 КК України, на підставі ст. 216 КПК України визначено підслідність у вищевказаному провадженні за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яке поширює свою діяльність серед інших областей і на Закарпатську область. Відповідно до листа від 15.01.2020 року за №15-858-07 Прокуратури Закарпатської області адресованого [PERSON] та повідомлено, що Прокуратурою області розглянуто звернення [PERSON] , подані на особистому прийомі у прокуратурі області, щодо стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 42015070000000130, №42016070000000009, а також зміни органу процесуального керівництва у вказаних провадженнях та повідомлено, що слідчим відділом прокуратури Чернівецької області здійснювалось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 420150700000000130 від 21.05.2015 та № 420160700000000009 від 12.01.2016. Підставою для визначення органом досудового розслідування у цих провадженнях саме прокуратури Чернівецької області стали постанови заступника Генерального прокурора України Столярчука Ю.В. від 30.03.2016 у кримінальному провадженні № 42015070000000130 та від 24.06.2016 у кримінальному провадженні № 42016070000000009. Із цих же підстав процесуальне керівництво забезпечувалось прокурорами вказаної прокуратури області. Водночас, у зв`язку із втратою органами прокуратури повноважень щодо здійснення досудового розслідування, вищевказані кримінальні провадження були направлені до повноваженого у відповідності до ст. 216 КПК України органу, а саме Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яке поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області. Так, 12.11.2019 кримінальне провадження № 420150700000000130 від 21.05.2015 та №420160700000000009 від 12.01.2016 прокуратурою Чернівецької області у порядку ст. 216 КПК України скеровано для подальшого розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань. Процесуальне керівництво у вказаних кримінальних провадженнях забезпечується прокуратурою Закарпатської області. З указаних підстав, прокуратура Чернівецької області не здійснює процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях, які розслідуються Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. Вказано, що прокуратурою Закарпатської області неодноразово виконувались доручення прокуратури Чернівецької області щодо проведення значної кількості слідчих дій у вказаних кримінальних провадження, матеріали долучені до кримінальних проваджень. Вказали, що з матеріалами кримінальних проваджень [PERSON] можете ознайомитись в прокуратурі Закарпатської області, де наразі вони знаходяться для вивчення та дачі, за необхідності, вказівок про проведення конкретних слідчих дій. З оглянутих в судовому засіданні копій матеріалів службової перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 2 від 23.03.2015 року та висновку за результатами службової перевірки обставин, викладених у заяві [PERSON] щодо правомірності дій [PERSON] при вирішенні питання про зберігання речових доказів під час досудового розслідування кримінальної справи №706407 від 17.04.2015 року, відповідно до якого службову перевірку, призначену з метою перевірки обставин, викладених у зверненні [PERSON] припинено. Прийнято до уваги, що слідчим відділом прокуратури області здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях №12013070030002960, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.08.2013 за заявами [PERSON] щодо розтрати майна - обладнання для виготовлення взуття, - за ч. 1 ст.388, ч.2 ст.384, ч.5 ст. 191, ст.197, ч. 1 ст.205, ч. 1 ст.206, ч. 1 ст.206-2, ст.232, ч. 1 ст.364, ч. 1 ст.365, ч. 2 ст.366, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст.387, ч. 1 ст.388 КК України, а також №12014070030001332 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч.ч.1,2 ст. 209 і ч. 1 ст. 222 КК України, остаточні рішення у яких не прийнято. У ході досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень на даний час фактів, що свідчили б про причетність [PERSON] до втрати речових доказів чи інших неправомірних дій, не встановлено. Підстав для застосування заходів реагування, у т.ч. дисциплінарного характеру, до [PERSON] за результатами службової перевірки не вбачаться. З оглянутих в судовому засіданні копій матеріалів службової перевірки, яку проводила прокуратура Закарпатської області на виконання розпорядження прокурора області № 194 від 31.10.2016 року та висновку за результатами службової перевірки обставин, викладених у зверненнях [PERSON] від 07.10.2016 та 10.10.2016, які надійшли з Генеральної прокуратури України від 09.12.2016 року, відповідно до якого службову перевірку, призначену з метою перевірки обставин, викладених у зверненнях [PERSON] від 07.10.2016 та 10.10.2016 припинено та визнано, що: 1. службові особи прокуратури Закарпатської області у відповідності до вимог КГІК України та cт. 17 Закону України «Про прокуратуру» були наділені повноваженнями по здійсненню досудового розслідування по кримінальній справі №9706407 та у кримінальному провадженні №12014070030001332. Для початку та подальшого здійснення такого досудового розслідування були приводи та підстави. При провадженні досудового слідства у кримінальному провадженні використовувалися лише ті форми і методи збирання доказів, які передбачені кримінальним процесуальним законодавством України. Процесуальні рішення у кримінальній справі, а згодом у кримінальному провадженні, приймалися уповноваженими особами та на підставі діючого кримінального процесуального законодавства України. Підстав реагування з даного приводу не вбачається; 2. прокурором відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області [PERSON] у висновку службового розслідування від 17.04.2015 за результатами службової перевірки обставин, викладених у заяві [PERSON] щодо правомірності дій [PERSON] при вирішенні питання про зберігання речових доказів під час досудового розслідування кримінальної справи №9706407 безпідставно зазначено, що на обладнання для виробництва взуття накладено арешт. Таке твердження не відповідає дійсності. За допущення вказаних порушень заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурор відділу роботи з кадрами прокуратури Закарпатської області [PERSON] , однак враховуючи, що з часу вчинення нею проступку минуло більше року,

Outcome: dismissed