Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з вказаним позовом до суду в якому просила стягнути на її користь з відповідачки 81 895 грн. 76 коп. заподіяної їй матеріальної шкоди, внаслідок неповернення боргу, затрачені нею кошти на технічні засоби в сумі 2 292 грн. 65 коп. , та судові витрати в сумі 819 грн. та 8 грн. 20 коп. В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15.07.2002 року на її користь з відповідачки [PERSON] стягнуто 3 320 доларів США, або 17 691 грн. 62 коп. та понесені судові витрати у вигляді державного мита в розмірі 176 грн. 91 коп. Присуджені кошти відповідачка протягом 13 років не сплачувала, злісно не виконувала рішення суду, що призвело до значного знецінення суми боргу. Станом на 29.09.2015 року з урахуванням знецінення сума боргу [PERSON] складає 71 645 грн. 60 коп. в перерахуванні по курсу НБУ станом на 29.09.2015 року, а тому присуджені кошти знецінилися на 53 953 грн. 98 коп. В звязку з простроченням відповідачкою, як боржником, грошового зобовязання, вона повинна сплати три проценти річних з простроченої суми, що станом на 29.09.2015 року складає 1294 долари США або 27 941 грн. 78 коп. Всього загальна сума заподіяної шкоди становить 81 895 грн. 76 коп. За злісне невиконання рішення суду позивачка вважає, що понесла значні технічні витрати: конверти та марки на звернення до суду, правоохоронних органів , відділу ДВС, придбання канцтоварів, телефонні розмови, транспортні засоби та інше, які вона визначає в сумі 2 292 грн. 65 коп., і підтверджує копіями квитанцій. 06.09.2016 року позивачка [PERSON] направила суду заяву про уточнення своїх позовних вимог у частині стягнення витрачених коштів на технічні засоби, судові витрати, збільшивши суму з 2 292 грн. 65 коп. до 13 869 грн. 34 коп., а також в частині стягнення матеріальної шкоди - збільшивши суму завданої їй матеріальної шкоди внаслідок неповернення боргу станом на 06.09.2016 року з 81 895 грн. 76 коп. до 108 607 грн. 80 коп. ( 71 215 грн. 80 коп. сума боргу по курсу НБУ станом на 06.09.2016 року, та 37 356 грн. 3 % річних за прострочення грошового зобовязання). В судове засідання позивачка [PERSON], не явилася надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.09.2016 року, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України з опублікуванням оголошення в газеті «Житомирщина» від 31 січня 2017 року, вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачкою докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 15.07.2002 року, за договором позики від 22 серпня 1997 року зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] 3320 доларів США, при відсутності доларів США стягнути 17691 гривню 62 коп. (а.с.71). До даного часу рішення суду відповідачкою не виконано, позивачці гроші не повернуті, тому остання звернулася до суду із вказаним позовом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Виходячи із змісту договору позики від 22.08.1997 року дана позика була проведена в іноземній валюті - в доларах США, тому вимоги позивачки про стягнення інфляційних витрат, задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Що стосується стягнення 3% річних від простроченої суми, то дану вимогу суд задовольняє частково, виходячи із розрахунків, а саме: прострочена суму 3320 доларів США х 3% річних (99,6 ) х 14 років (168 місяців) = 1394 доларів 40 центів, що в гривневому еквівалені відповідно до облікової ставки НБУ на час подачі уточненої позовної заяви позивачем 06.09.2016 року складала 26 грн.78 коп Х 1394 долари 40 центів = 37 342 гривні. Відмовляючи в позові в частині стягнення технічних витрат на суму 13 869 грн.43 коп. суд виходив із слідуючого. Відповідно до ст.215 ЦПК України, в резолютивній частині рішення суд вирішує питання про розподіл та стягнення судових витрат. Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, із залученням свідків, експертів, перекладачів, витрати повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Це є вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються стороні при розгляді справи. Тому витрати на папір, канцелярські товари, конверти, пересилка рекомендованих листів на суму 13 869 грн.43 коп. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 245 грн.70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial