Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 23 квітня 2015 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 102 в с. Мокра Перечинського району Закарпатської області. Оскільки вона фактом спільного проживання з чоловіком одноосібно прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не стягувати з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 23 квітня 2015 року помер чоловік позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 188758, виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 24 квітня 2015 року (а. с. 5-8, 11). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, виданих відповідно до даних погосподарської книги, [PERSON], який помер 23 квітня 2015 року, був головою домогосподарства № 102 в с. Мокра Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останнього була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON], [INFO] (а. с. 9, 10). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51015421 від 22 лютого 2018 року та повідомлення Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області №1008 від 21 березня 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 23 квітня 2015 року, відсутня (а. с. 28-29, 34). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 06/01-16 від 18 січня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 23 квітня 2015 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 102 в с. Мокра Перечинського району, відсутній (а. с. 12). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 10, 28-29), відтак позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 16 лютого 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 704,80 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не стягувати з відповідача понесені [PERSON] судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у розмірі 704,80 грн. стягненню з Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved