Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] вимоги вмотивовано тим, що з січня 2008 року по 2011 рік позивачка [PERSON] проживала з відповідачем в незареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання у сторін народився син [PERSON], 23 серпня 2011 року. У 2012 році відповідач [PERSON] виїхав за кордон у Великобританію в м. Лондон на роботу і там проживає. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні та вихованні. З кінця 2012 року відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, не цікавиться вихованням сина. В позові позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований у Великобританії та має офіційний дохід в розмірі 7000 євро щомісячно, однак аліменти на утримання сина не сплачує з кінця 2012 року, має можливість надавати матеріальне утримання дитині, інших утриманців немає, взмозі сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі по 5000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надіслав письмові заперечення згідно яких просив відмовити в задоволенні позову виходячи з наступного. З позивачкою [PERSON] проживали в цивільному шлюбі. Згодом він переїхав до Великобританії, однак позивачка відмовилася переїхати до нього та проживати однією сімєю. З моменту народження сина [PERSON] він надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини шляхом надіслання посилок та передачі грошових коштів. Мати відповідача та бабуся навідували сина відповідача, передавали подарунки. Однак, під час останніх відвідин позивачка [PERSON] заборонила родичам відповідача та відповідачу відвідувати дитину. Жодними доказами позивачка не підтвердила факт отримання ним доходу в розмірі 7000 євро. Відповідач [PERSON] просив за доводити позов частково в 900 гривень, оскільки він не має постійної роботи, заробляє на життя тимчасовими заробітками, має мінливий та нерегулярний дохід, перебуває у скрутному матеріальної становищі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивачки про розгляд справи у її відсутності, неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що з січня 2008 року по 2011 рік позивачка [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] в незареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання у сторін народився син [PERSON], 23 серпня 2011 року. У 2012 році відповідач [PERSON] виїхав за кордон у Великобританію в м. Лондон на роботу і там проживає.Відповідач зобовязання по утриманню дитини належно не виконує. При розгляді даної справи зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідач працює та проживає за кордоном у Великобританії в м. Лондон. Однак, відомостей щодо розміру доходу відповідача сторонами суду не надано. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище позивачки, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, працюючим, не має інших утриманців, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Судові витрати по справі, підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved