Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Берегуйфалівської сільської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позов мотивований наступним. Весною 2010 року позивачка почала зустрічатись з [PERSON], [INFO]. Влітку того ж року вона переїхала проживати до будинку за адресою Берегівський р-н, с. Берегуйфалу, вул. Сугой (вул. Комарова), 32 (далі Будинок), де він проживав разом зі своїми батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини вони не реєстрували, адже вважали це формальністю, однак жили повноцінною сімєю як чоловік та дружина. [PERSON] помер 16.01.2012 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 131282. [PERSON] померла 16.02.2013 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 147447. [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Берегуйфалівської сільської ради 22.05.2008 року. Згідно цього заповіту, все своє майно вона заповіла [PERSON], [INFO]. У власності [PERSON] перебувало наступне майно: 1. Будинок за адресою Берегівський р-н, с. Берегуйфалу, вул. Сугой (вул. Комарова), 32, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САВ № 429984, виданим Берегуйфалівською сільською радою 06.05.2008 року. 2. Земельна ділянка площею 1,77 га, що розташована на території Берегуйфалівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 020211, виданим Берегуйфалівською сільською радою 28.09.2000 року. [PERSON] прийняв за померлою матірю [PERSON] спадщину, до складу якої входять вищевказані Будинок та земельна ділянка. Однак він не зареєстрував своє право власності на це майно. Після смерті [PERSON] у Будинку продовжували проживати позивачка з [PERSON] Останній важко захворів та 12 березня 2016 року помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 203387. Заповіту на випадок смерті не залишив. [PERSON] ніколи у шлюбі не перебував, дітей не мав, його батьки померли за вищезазначених обставин, інші родичі також відсутні, а отже, позивачка залишилась єдиним спадкоємцем за законом за померлим. Таким чином, позивачка успадкувала майно свого померлого чоловіка [PERSON], яке він, у свою чергу, раніше того успадкував від своєї матері [PERSON], а саме, житловий будинок за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Берегуйфалу, вул. Сугой (вул. Комарова), 32; та земельну ділянку площею 1,77 га, що розташована на території Берегуйфалівської сільської ради. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просив позов задоволити. Відповідач представник виконкому Берегуйфалівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Виходячи із змісту ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт проживання [PERSON] з померлою матірю на момент її смерті підтверджується довідкою від 27.05.2016 року, виданою виконкомом Берегуйфалівської сільської ради Берегівського району. Таким чином, він успадкував належні померлій матері земельну ділянку та будинок на підставі заповіту, оформленого в його користь. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Факт проживання позивачки однією сімєю з померлим підтверджується довідкою від 27.05.2016 року, виданою виконкомом Берегуйфалівської сільської ради Берегівського району, з якої убачається, що на день смерті [PERSON] разом з ним у будинку за адресою с. Берегуйфалу, вул. Сугой (вул. Комарова), 32, проживала його співмешканка [PERSON], з якою вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з літа 2010 року. Так, згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відсутність інших осіб, які б претендували на спадщину померлого [PERSON], підтверджується листом приватного нотаріуса [PERSON] № 01-16/96 від 15.04.2016 року, згідно з яким, єдиною обставиною, яка перешкоджає позивачці отримати спадщину за померлим, є відсутність документів про його спільне з ним проживання, тобто відповідного судового рішення про встановлення факту проживання однією сімєю. Зазначеним листом також підтверджується те, що [PERSON] за життя заповіту не залишив. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved