Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на наступні обставини. В червні 2011 року між нею і відповідачем було укладено договір позики, згідно якого, [PERSON] були передані грошові кошти в сумі 5800 ( пять тисяч вісімсот) доларів США для особистих потреб, які він зобовязався повернути в червні 2012 року, про що власноручно ним була написана розписка від 24.06.2011 року. Але до теперішнього часу, на неодноразові звернення добровільно повертати борг відповідач не реагує. Борг не повертає. Вважає, що за укладеним між нею і відповідачем договором позики відповідач має сплатити їй станом на 26.06.2015 року за офіційним курсом гривні 124849 гривні 06 копійок. Просила стягнути з відповідача, суму боргу 5800 доларів США по офіційному курсу долара на момент прийняття рішення судом, також 3 % річних у розмірі 11236,42 грн., моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1390,85 грн. а всього 140476,33 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області суду від 04 вересня 2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 127690,48 грн. та судові витрати у розмірі 1248,49 грн. Однак у вищезазначеному судовому рішенні не було вирішено питання щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та моральної шкоди. Відповідно до вимог п.1 ч.1 статті 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд вважає можливим з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлені наступні обставини. 24 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в сумі 5800 ( пять тисяч вісімсот) доларів США , про що було складено розписку. Згідно вказаної розписки [PERSON] отримав від [PERSON] взайми гроші в сумі 5800 ( пять тисяч вісімсот) доларів США і зобовязався повернути в червні 2012 року. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та у порядку, що встановлені договором. Але всупереч умовам договору і вимогам статті 1049 ЦК України, у зазначені в договорах строки [PERSON] грошові суми позики [PERSON] не повернув, та на момент розгляду справи судом вимога позивача про повернення грошових коштів відповідачем не задоволена. За курсом Національного банку України станом на 04 вересня 2015 року, курс доллара США складав 2201,56 гривень за 100 доларів США. Таким чином, сума позики склала: 5800 долларів США х 22,0156 = 127690,48 гривень. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики були задоволені та з [PERSON] на її користь було стягнуто заборгованість у розмірі 127690,48 грн. та судові витрати у розмірі 1248,49 грн. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних мають скласти 11492,09 гривень, а саме із наступного розрахунку 1095 кількість днів прострочення за період 24.06.2011 по 24.06.2015 року. Таким чином, 3 % річних мають становити - 5800 долларів США , що становить 127690,48 гривень х 3% /365 х 1095 = 11492,14 гривень. Вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на законі. У звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] у частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних у сумі 11492 ( одинадцять тисяч чотириста девяносто дві) грн. 14 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає також необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати у вигляді судового збору у сумі 142,36 копійок. На підставі статтей 23, 625 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial