Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Будвироби», [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди у якому просила суд стягнути з відповідачів на її користь матеріальні збитки в сумі 39502.31 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30384 грн. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що постановою від 26.01.2015 року слідчим відділом УМВС України в Херсонській області було закрито кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України за відсутністю в діях водія складу злочину. Досудовим розслідуванням встановлено, що на автомобілі DAF XF 95430 реєстраційний номер [NUMBER] водій [PERSON] 13.07.2014 року приблизно о 04.30 год. в районі 31 км. автодороги «Нова Каховка - Армянськ» скоїв наїзд на [PERSON] , 1986 року народження, яка від отриманих ушкоджень померла на місці ДТП. Приватне підприємство «Будвироби» є власником автомобіля на якому скоєно ДТП, і його цивільно-правова відповідальність застрахована в страховій компанії АТ «Страхова компанія АХА Страхування». В результаті ДТП [PERSON] завдано матеріальні збитки, які складаються із витрат на виконання обряду поховання, витрати на одяг, труну та супутні товари, витрати на поминальний обід та витрати на встановлення пам`ятника. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року її позовні вимоги до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» задоволено частково. Стягнуто із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» на користь [PERSON] страхову виплату в сумі 29232 грн., 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1965 грн. та індекс інфляції у розмірі 9104,99 грн., а всього 40301,99 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції 17.04.2018 року постановлено змінити рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року, збільшивши визначений судом до стягнення розмір відшкодування до 46297 грн. 20 коп. Виключено послання з мотивувальної частини рішення суду висновок про те, що розмір морального відшкодування підлягає зменшенню до встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загального розміру страхового відшкодування. В решті рішення залишено без змін. Як вказує позивач, переглядаючи справу в апеляційному порядку, та змінюючи рішення Чаплинського районного суду Херсонської області, суд апеляційної інстанції вказав, що визначаючи розмір моральної шкоди, шляхом його обмеження встановленим законом для страховика загальним розміром такого страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про таке обмеження, так як в даному випадку відповідно до ст. 1194 ЦК України відповідальною особою крім страховика є також власник та володілець забезпеченого транспортного засобу, який у разі недостатності страхової виплати, зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, враховуючи, що рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року та постановою апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2018 року з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» на користь позивача стягнуто шкоду в межах страхового відшкодування, тоді як фактичний розмір шкоди є значно вищим, посилаючись на ст.ст. 1194, 1195 ЦК України, [PERSON] звернулася з даним позовом до ТОВ «Будвироби» (з яким водій транспортного засобу DAF XF 95430 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах) та [PERSON] , як особа яка заподіяла шкоду, у якому просила стягнути з відповідачів на свою користь різницю між фактичним розміром матеріальної та моральної шкоди та розміром, стягнутої суми за рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року та постановою апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2018 року. Представником відповідача ТОВ «Будвироби» до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] в якій він просить суд в задоволенні позову відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ТОВ «Підприємство Будвироби» не має будь-якого відношення до справи, не є власником транспортного засобу, не є особою яка завдала шкоди позивачеві, не є особою яка застрахувала свою відповідальність, тому позов пред`явлено до особи, яка не має відповідати за даним позовом, тому відсутні підстави для його задоволення. У своїх поясненнях на відзив відповідача, позивач вказує, що доводи директора ТОВ «Підприємство Будвироби» наведені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Так, саме вказане підприємство, володіло транспортним засобом за участю якого сталося дорожньо-транспортна пригода на підставі договору оренди, що було відображено у полісі АС/6471051 від 11.11.2013 року та підтверджено [PERSON] в ході його допиту 14.07.2017 року. Тому просила суд витребувати у відповідача відповідні документи, що підтверджували б правомірне використання на відповідній правовій підставі забезпеченого транспортного засобу. Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 22.10.2019 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди в якості співвідповідача [PERSON] . В подальшому позивачем неодноразово було подано заяви про уточнення позовних вимог та в кінцевій редакції [PERSON] просила суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду за встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 16480 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала збільшені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Підприємство Будвироби», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, за таких підстав. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 13.07.2014 року близько 04.30 год., [PERSON] керуючи автопоїздом у складі автомобіля «DAF XF 95.430» реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа «Bodex Kis 3WA» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в районі 31 км. автодороги «Нова Каховка- Армянськ» зі сторони смт. Чаплинка у напрямку м. Нова Каховка здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , 1986 року народження. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загнула на місці події. Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.07.2014 року близько 04.30 год., на автодорозі «Нова Каховка- Армянськ» Чаплинського району, Херсонської області, [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «DAF XF 95.430» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «Bodex Kis 3WA» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторони смт. Чаплинка, у напрямку м. Нова Каховка в районі 31 км. вказаної автодороги, помітив пішохода, яка розташувалась на правому узбіччі та дивилась у його напрямку. Під час подальшого руху, пішохід [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, раптово почала рухатись у напрямку центру проїжджої частини справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля обличчям до автомобіля, в результаті чого [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. Постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Херсонській області від 26 січня 2015 року кримінальне провадження за ознаками злочину ч. 2 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] , внаслідок якої пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, закрито за відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Відповідно до копії полісу №АС/6471051 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власник автомобіля «DAF XF 95.430» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди 13.07.2014 року, уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з АТ «СК АХА Страхування» від 11.11.2013 року, строк дії договору з 12.11.2013 року по 11.10.2014 року. Ліміт відповідальності за шкоду, яка може бути заподіяна життю та здоров`ю ( на одного потерпілого) становить 100 000 грн. Відповідно до копії полісу №АС/6471052 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.11.2013 року [PERSON] , власник напівпричепу «Bodex Kis 3WA» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з АТ «СК АХА Страхування». Позивач, будучи матір`ю загиблої [PERSON] , та особою, яка здійснила поховання дочки та понесла матеріальні збитки та якій було завдано моральну шкоду у 2015 році звернулася до Чаплинського районного суду Херсонської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» на користь [PERSON] страхову виплату в сумі 29232 грн., 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1965 грн. та індекс інфляції у розмірі 9104,99 грн., а всього 40301,99 грн. В іншій частині позову відмовлено. Як вбачається з вказаного рішення, вирішуючи спір з приводу заявлених позивачем вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд, відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка регулює відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, та за якою страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, враховуючи, що витребувані позивачем в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти є витратами на поховання дочки і на спорудження надгробного пам`ятника та їх розмір перевищує встановлений законом станом на 13 липня 2014 року максимальний розмір страхового відшкодування, визначив до стягнення 14 616 грн.(12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку). З тих же підстав судом було прийнято рішення, щодо стягнення з відповідача на користь позивача морального відшкодування із визначенням його розміру відповідно до максимально встановленого ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загального розміру такого страхового відшкодування (регламентної виплати). Постановою апеляційного суду Херсонської області від 17 квітня 2018 року, вішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2017 року змінено в частині визначеної судом до стягнення із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь [PERSON] розміру 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання із 1965,35 грн. до 1967 гривень 75 коп., індексу інфляції - із 9 104,99 грн. до 15 097 гривень 45 коп., загальної суми відшкодування - із 40 302,34 грн. до 46 297 гривень 20 коп. Виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що розмір морального відшкодування у спірних правовідносинах підлягає зменшенню до встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загального розміру страхового відшкодування. В решті рішення залишено без змін. Як вбачається з постанови апеляційного суду Херсонської області від 17 квітня 2018 року, переглядаючи справу за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в апеляційному порядку, колегія суддів у мотивувальній частині постанови зазначила про право позивача вирішувати питання, щодо відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, поза межами страхової виплати, в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України. У свою чергу, оскільки рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2107 року та постановою апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2018 року вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто матеріальну та моральну шкода в межах визначених ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому розмір понесених нею витрат на поховання перевищує виплачене їй страхове відшкодування, тому остання звернулася до суду з позовом у якому посилаючись на ст. 1194 ЦК України просила стягнути матеріальну та моральну шкоду поза межами страхового відшкодування з особи яка завдала такої шкоди. Судом встановлено, що 13.07.2014 року [PERSON] керуючи автопоїздом у складі автомобіля «DAF XF 95.430» та напівпричепа «Bodex Kis 3WA» рухаючись в районі 31 км. автодороги «Нова Каховка- Армянськ» зі сторони смт. Чаплинка у напрямку м. Нова Каховка здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , 1986 року народження, яка внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень загнула на місці події. За рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року, яке постановою апеляційного суду Херсонської області залишено без змін стягнуто на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди розмір такої шкоди встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З наданої позивачем накладної №15 від 11.05.2015 року вбачається, що нею також було понесені витрати на встановлення пам`ятника в розмірі 16480 грн., які не покриті страховою виплатою. Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] також вказувала, що смертю дочки їй спричинена моральна шкода, через понесені нею душевні страждання, розмір якої вона оцінює в 100 тис. грн.. При цьому встановлено, що звертаючись у 2015 році до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач просила стягнути розмір моральної шкоди в межах страхового відшкодування з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» у розмірі зазначеному в страховому полісі. При цьому розмір присудженої до стягнення моральної шкоди за рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року становить 14616 грн. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Як вбачається з рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року, пред`являючи позов, [PERSON] посилалася на те, що вартість матеріальної шкоди завданої смертю дочки складалася з витрат за спорудження надгробного пам`ятника на могилі (квитанція 7 елемент від 26.04.2016 року кахель Грес - 784,44 грн., цемент М-400 25 кг. від 17.05.2016 р. - 93 грн., 17.05.2016 р. -93 грн. квитанція від 16.05.2016 року ШПЦ на суму 48 грн. та ШПЦ на суму 48 грн.; накладна №35 від 20 травня 2016 року ФОП « [PERSON] » встановлення надгробного пам`ятника 3000 грн., товарний чеку від 28.04.2016 року клей для плитки на суму 228 грн., накладна №15 від 11 травня 2016 року ПП « [PERSON] » деталі пам`ятника на суму 16480 грн.). Крім того судом було встановлено, що позивачкою понесені витрати на ритуальні послуги в сумі 6273 грн., (відповідно до товарного чека від 13.07.2014 року «Ритуал Сервіс» сплачено 3530 грн., накладна від 13.07.2014 року сплачено 955 грн., накладна від 13.07.2014 року №15 сплачено 120 грн., накладна від 13.07.2014 року на суму 1668 грн.); також витрачено 8540,58 грн. на поминальні обіди: накладна №1 від 13.07.2014 року на суму 300 грн., накладна від 13.07.2014 року на суму 5000 грн., накладна від 21.08.2014 року на суму 1084,58 грн., накладна від 21.07.2014 року на суму 711 грн., накладна від 13.07.2014 року на суму 300 грн., квитанція від 13.07.2014 року на суму 1145 грн.. Крім того відповідно до квитанції від 13 липня 2014 року, [PERSON] було витрачено у Свято-Покровській церкві 440 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Згідно ст. 2 даного Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Виходячи з визначення поняття поховання відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Проведення поминальних обідів не передбачено Законом України «Про поховання та похоронну справу» та не включено до Мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року №193, тому дані витрати у зв`язку з тим, що вони проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання. Отже, їх відшкодування відповідно до ст. 1201 ЦК України не відноситься до обов`язку відшкодування особою, яка завдала шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення витрат, понесених [PERSON] на поминальний обід. Таким чином загальний розмір витрат понесених [PERSON] на поховання дочки становить 27487 грн. 44 коп., при цьому за рішенням суду стягнуто зі страховика витрати в розмірі 14 616 грн., тому решта 12871.44 грн. підлягає стягненню з особи яка застрахувала свою цивільну відповідальність та на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, що відповідає положенням ст. 1194 ЦК України. Тобто в даному випадку суд вважає доведеним вимоги [PERSON] , щодо наявності у неї права вимоги різниці завданої матеріальної шкоди не покритої страховою виплатою за спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх (трудових) обов`язків. Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням саме трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Установлено, що відповідно до наказу від 15.07.1996 року №25 [PERSON] з 15 липня 1996 року прийнятий на посаду водія на підприємство «Будвироби». Відповідно до запису трудової книжки [PERSON] встановлено, що останній з1996 року працює в підприємстві «Будвироби» водієм. Звертаючись з даним позовом, [PERSON] вказувала що оскільки дорожня транспортна пригода сталася під час виконання [PERSON] своїх обов`язків водія, то відповідати за шкоду завдану працівником під час виконання його обов`язків має юридична особа роботодавець. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У свою чергу в ході судового розгляду справи судом не встановлено та позивачем не доведено, що вказана пригода мала місце саме під час виконання трудових обов`язків. Так судом вживалися заходи щодо витребування доказів, які б свідчили про те, що 13 липня 2019 року [PERSON] керував транспортним засобом, який належить [PERSON] з метою виконання своїх трудових обов`язків. Однак на ухвалу суду про витребування відповідних доказів, відповідачем надано відповідь, що запитувана ухвалою суду інформація, щодо наявності подорожніх листів за цей період, договору оренди транспортного засобу від 11.11.2013 року та інші документи на підставі яких [PERSON] здійснював перевезення вантажу у 2014 році на підприємстві не збереглися. Окрім того, судом вживалися заходи щодо витребування матеріалів кримінального провадження №12014230000000412 від 13.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України від Чаплинського ВП ГУНП в Херсонській області, головного управління національної поліції в Херсонській області, Херсонського міського суду, однак згідно наданих відповідей матеріали запитуваного кримінального провадження відсутні. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 ПДР України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України). Солідарну відповідальність перед потерпілими несуть особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру (статті 543, 1190 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [PERSON] 13.07.2014 року керував автопоїздом у складі автомобіля «DAF XF 95.430» реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа «Bodex Kis 3WA» реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] та, щодо якого відсутні відомості про передачу його на праві користування іншим особам в тому числі й ПП «Будвироби», а також відомості про наявність подорожніх листів, договорів підряду, тощо, які б вказували на те, що [PERSON] керував цим транспортним засобом саме виконуючи трудові обов`язки, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що на час скоєння ДТП, [PERSON] виконував дії пов`язані з виконанням трудових обов`язків з ТОВ «Будвироби». Окрім того, судом враховано, що ДТП сталася у вихідний день 13.07.2014 року в неділю, докази про те, що в цей час [PERSON] виконував трудові обов`язки в матеріалах справи відсутні (будь-які докази, які б свідчили про протилежне, останнім надано не було та судом в ході розгляду справи не здобуто). За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову до ТОВ «Будвироби» з огляду на недоведеність позову в цій частині. У свою чергу оскільки [PERSON] під час керування транспортним засобом мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме він має нести відповідальність за завдання шкоди. Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). З постанови про закриття кримінального провадження від 26.01.2015 року вбачається, що органами досудового розслідування встановлено, що 13.07.2014 року близько 04.30 год., на автодорозі «Нова Каховка- Армянськ» Чаплинського району, Херсонської області, [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «DAF XF 95.430» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «Bodex Kis 3WA» реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторони смт. Чаплинка, у напрямку м. Нова Каховка в районі 31 км. вказаної автодороги, помітив пішохода, яка розташувалась на правому узбіччі та дивилась у його напрямку. Під час подальшого руху, пішохід [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, раптово почала рухатись у напрямку центру проїжджої частини справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля обличчям до автомобіля, в результаті чого [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. Постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Херсонській області від 26.01.2015 року було закрито кримінальне провадження за даним фактом ДТП у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Разом з цим в постанові зазначено, що в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, а саме порушення Правил дорожнього руху України: п.2.10 а), б), в) відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки, відповідно до вимог п.9.10 Правил, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди. Оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що між діями [PERSON] та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті [PERSON] є прямий причинний зв`язок, однак відсутність у діях водія складу злочину не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Хоча причину дорожньо-транспортної пригоди органом досудового слідства не встановлено, суд, аналізуючи викладені у постанові про закриття кримінального провадження факти та доводи приходить до висновку що вказана подія трапилась в темну пору доби, швидкість руху вантажного автомобіля з причепом становила 70 км. /год., з пояснень [PERSON] , наданих в ході досудового розслідування кримінального провадження вбачається, що останній завчасно помітив пішохода жінку, яка при його наближенні несподівано вистрибнула на проїжджу частину та він застосував екстрене гальмування та в процесі гальмування коли відстань до неї складала близько 20 м., остання стрибнула ще ближче в напрямку центру проїжджої частини однак уникнути наїзду на пішохода водій не зміг. Як з`ясовано з обставин події, пішохід [PERSON] до моменту зіткнення стояла на узбіччі дороги та при під`їзді автомобіля здійснила рух в сторону транспортного засобу. Разом з тим органами досудового розслідування не встановлено наявність в діях пішохода ознак порушення ПДР, що встановлювали б її поведінку на дорозі для автомобілів. Положення ч. 5 ст. 1187 ЦК України, які також відображені в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4, вказують на два моменти, що можуть виключити відповідальність: непереборну силу або умисел потерпілого. Однак в ході судового розгляду не здобуто доказів існування під час ДТП непереборної сили для водія, або наявності умислу потерпілого. Самі по собі обставини вчинення наїзду пішохода в темний час доби, перебування потерпілого у стані сп`яніння, хоча і містять ознаки грубої необережності, але не доводять умислу потерпілого або надзвичайних або невідворотних за даних умов для водія подій, що виключало б цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки. Виходячи зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно водія [PERSON] за фактом даної ДТП - не встановлено умислу потерпілого і не встановлено непереборної сили. Висновки у кримінальному провадженні щодо відсутності у водія можливості відвернути наїзд на пішохода вказують на відсутність вини водія, але не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, і не встановлюють та не доказують наявності непереборної сили. Наявна в діях потерпілого груба необережність, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, законом розглядається як підстава для зменшення розміру відшкодування, але не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду. Разом з тим, згідно ст. 1193, 1195 та 1200 ЦК дана норма закону (про зменшення розміру відшкодування) не застосовується щодо випадку відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та до відшкодування витрат на поховання. Крім того, як вказано вище, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, будь-яких доводів щодо наявності у нього під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.07.2014 року, непереборної сили чи доводів стосовно умислу потерпілої суду не надав. Натомість від явки до суду уникав, відзиву на позовну заяву не надіслав, у судові засіданні не з`являвся. Частиною 2 статті 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, а відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. При цьому суд зауважує, що в даному випадку закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст.1167 ЦК України). Таким чином, є підстави для покладення на водія обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну смертю пішохода, на якого він здійснив наїзд керованим ним автомобілем, згідно ст.1187, 1200, 1201 ЦК України. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в даному випадку суд вважає, що такі вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Згідно з даною нормою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині другій цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За роз`ясненнями в п.п. 3, 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як зазначено вище, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідно до пунктів 27.1, 27.3, 27.5 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. З урахуванням наведеного та умов договору, укладеного між [PERSON] та АТ «СК АХА Страхування» ліміт відповідальності (страхова сума) страховика на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю відповідно до договору становить 100 000 грн. Станом на 13 липня 2014 р. мінімальна заробітна плата складала 1218 грн. Отже загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) моральної шкоди, який підлягав виплаті становив 1218 грн. х 12 = 14 616 грн. і саме вказана сума стягнута за рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року на користь [PERSON] . Проте, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. У випадку коли страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки (особа яка на відповідній правовій підставі керувала ним) повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ту обставину, що від смерті єдиної дочки, самої найріднішої людини, [PERSON] перенесла шок, глибоке потрясіння і досі відчуває сильний душевний біль, спустошення. Внаслідок загибелі дочки, позивачка, як людина похилого віку, позбавлена щоденної допомоги з її боку. Душевного болю додають подальша бездіяльність відповідача, що не вибачився та не приніс свого співчуття, не відшкодував в будь-який спосіб нанесену шкоду. Тому виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважає заявлений розмір немайнового відшкодування 100 тис. грн. таким, що відповідатиме пережитими стражданням позивача та завданій їй моральній шкоді. При цьому суд також враховує, що рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27.12.2017 року стягнуто з АТ «СК АХА Страхування» на користь [PERSON] 14616 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю її дочки [PERSON] , та відшкодована АТ «СК АХА Страхування» моральна шкода в межах страхової суми є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди, тому обов`язок відшкодування [PERSON] різниці між фактично заподіяною моральною шкодою і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка нею одержана від страховика, покладено на відповідача. Тому суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 85384 грн. (100000 грн. - 14616 грн.) Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за кожну з вимог майнового та немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial