Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON]. звернулася до суду з позовом до Пісківської сільської ради Бахмацького району про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що успадкувавши після смерті своєї бабусі [PERSON] земельну ділянку площею 4.47 га, розташовану на території Пісківської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вона не може належним чином оформити у нотаріуса свої права на дану спадщину, оскільки у державному акті наявні виправлення, зроблені Бахмацьким відділом земельних ресурсів. Дані обставини перешкоджають позивачу в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїми правами щодо успадкованої земельної ділянки, тому вона просить суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача - Пісківської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. Судом на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне його задовольнити згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач, на підставі заповіту від 15.12.1995 року, вчиненого [PERSON], яка померла [INFO], успадкувала земельну ділянку площею 4.47 га, розташовану на території Пісківської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8,9), право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 826635, виданим 14.11.2006 року Бахмацькою райдержадміністрацією (а.с.10). Проте, даний правовстановлюючий документ містить виправлення в частині зазначення імені та по-батькові власника. Дане виправлення вчинене Бахмацьким районним відділом земельних ресурсів і завірене печаткою, проте, враховуючи положення п.4.1. Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 22.06.2009р. N 325 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 р. за N 735/16751, згідно якого виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, у зв»язку з тим, що державний акт із виправленням не може бути прийнятий ним для вчинення нотаріальних дій (а.с.17). Згідно витягу з технічної документації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки № 06-15/6026 від 20.05.2014 року вбачається, що [PERSON], на підставі державного акта серії ЯГ № 826635 є власником земельної ділянки площею 4.47 га, розташованої на території Пісківської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16). Як вбачається з повідомлення відділу держземагенства у Бахмацькому районі №01-25/112 від 26.02.2014 року, даний орган, відповідно до постанови КМУ від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» та ЗУ «Про державний земельний кадастр» не може внести зміни до державного акту на право власності на земельну ділянку чи видати його дублікат, а тому порушене право позивача на землю повинно бути захищене. Згідно із ч.3 ст. 152, ст.155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст.3 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності тощо. Обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді визнання права на земельну ділянку відповідає способам захисту, передбаченим ст. 152 ч. 3 ЗК України. Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивачки обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні.

Outcome: approved