Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності та договору дарування дана квартира перебуває в її особистій приватній власності; сторони перебували у шлюбі, а тому після одруження у 2005 році відповідач був зареєстрований за вказаною адресою; так як подружнє життя не склалося, з серпня 2019 року [PERSON] перейшов на постійне місце проживання до своїх батьків в с. Бабина Самбірського району. У зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі, а лише зареєстрований, позивачу це створює перешкоди у розпорядженні та користуванні нею, вона несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги; тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на дане житло. Позивач у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені у зверненні до суду обставини, наполягала на задоволенні позову виходячи із захисту права власності та просила водночас за судовим рішення зняти відповідача із реєстраційного обліку вказаного місця проживання. Відповідач у минулому судовому засіданні проти позову заперечив і судом було вирішено відкласти розгляд справи для подання ним відзиву на позов; однак на сьогодні у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечила позивач. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Судом установлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] , ј частина - на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Новокалинівською селищною радою Самбірського району Львівської області 09.12.2002р. та ѕ частини - на підставі Договору дарування, посвідченого 16.06.2015р. державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. за реєстровим №2-632; у квартирі, яка належить позивачу на праві власності зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] - відповідач по справі, що підтверджується довідкою №422, виданою 25.02.2021р. виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області. Із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019 року відомо, що шлюб між сторонами розірвано. У судовому засіданні з пояснень позивача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає в спірній квартирі з вересня 2019 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази із наведеними нормами права в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач не проживає в житловому будинку без поважних причин понад один рік, що відповідно є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Окрім цього, судом узято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в квартирі обмежує право позивача у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло. За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що квартира належить на праві приватної власності позивачу, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у квартирі та створенні перешкод позивачу як власнику житла у здійсненні нею права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд уважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved