Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за усною домовленістю було укладено договір на придбання газового котла на суму 8000 гривень. Позивач передав 8000 гривень відповідачу готівкою, яка зобов`язувалася повернути їх до кінця року, однак до зазначеної дати відповідач отримані кошти не повернула та ухиляється від їх сплати, а тому він змушений звернутися до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь 8000 гривень боргу. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про те, що у Кам`янському районному суді Черкаської області розглядається цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до неї про стягнення заборгованості за договором позики, у встановленому порядку не подала відзиву на позовну заяву. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За згодою позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із змісту ст.ст. 317, 321 ЦК України, слідує, що власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Судом вставнолено, що згідно листа т.в.о начальника Кам`янського ВП Смілянського ВП ГУНП України в Черкаській області С. Онопи № 6/85/122/62/01-2019 від 12.08.19 Кам`янським відділенням поліції Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області повідомлення по факту про те, що колишня співмешканка [PERSON] - гр. [PERSON] , не повертає кошти, які отримала в борг для власних потреб, розглянуто (ЖЄО № 1945 від 25.07.2019), в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян». При опитуванні гр. [PERSON] , встановлено, що в 2016 році остання проживала з гр. [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , близько 2х років, та пояснила наступне, що дійсно останній надав їй кошти в сумі 8 000 гривень для ремонту квартири, яку придбала її донька, але так як на даний час гр. [PERSON] , коштів не має, то повернути змоги не має та не бажає, оскільки протягом 2-х років спільно проживаючи у цивільному шлюбі із [PERSON] , вона витрачала особисті кошти на харчування та на господарство, яким займалася, тому вважає, що кошти які надав їй заявник були спільними і повертати їх не збирається (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст.1046, ст.1047 ЦК України за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання. У відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором. Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов`язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов`язання настає за наявності вини порушника. Таким чином, суд приходить до висновку, що наданий позивачем лист Кам`янського ВП Смілянського ВП ГУНП України в Черкаській області № 6/85/122/62/01-2019 від 12.08.19 констатує факт наявності боргового грошового зобов`язання відповідача перед позивачем. Отже, враховуючи надані сторонами докази, вищевикладені правові положення, а також фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 8000 гривень. Відповідно до п. 9 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року 3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок - за вимогу про стягнення боргу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved