Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу з яким мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини, та у період з 23 грудня 2010 року по 31 липня 2016 року позивач за рішенням суду аліментів не отримала. 14 травня 2012 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відповідача визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 164 КК України. Позивач повністю забезпечує доньку всім необхідним, натомість батько жодним чином не цікавиться життям останньої. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що свідчить його заява до управління-служби у справах дітей. Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої доньки. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надав до суду нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої він відмовляється від виховання та утримання своєї доньки та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] Прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, 31 січня 2003 року між сторонами відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] /а.с. 9/ Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2011 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.14/. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні /а.с.11/. В зв'язку з злісним ухиленням [PERSON] від сплати аліментів на утримання дитини, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження свободи /а.с.17-18/. Згідно довідки Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ від 18 серпня 2016 року № 569 [PERSON] у період з 23 грудня 2010 року по 31 липня 2016 року не отримувала аліментів на утримання дитини відповідно до виконавчого листа № 2-259 від 06 січня 2011 року /а.с.19/. Відповідно до характеристики, наданої Першотравенською загальноосвітньою школою [PERSON], матір дівчинки приділяє належну увагу і турботу щодо розвитку та виховання дитини, регулярно відвідує школу та батьківські збори. Батько дитини за весь період її навчання не цікавився шкільним життям [PERSON], жодного разу не відвідував школу та батьківські збори /а.с.15/. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п 15 та 16 Постанови від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON], останній відмовляється від виховання та утримання [PERSON], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його дитини. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, і як наслідок необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, а саме, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] Судові витрати розподілити відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved