Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, в обґрунтування якої вказала, що 03.05.2018 в м.Макіївці Донецької області помер її батько [PERSON]. Оскільки документи про смерть батька були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні державної реєстрації смерті її батька відмовив. З метою державної реєстрації факту смерті заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON], померлого 03.05.2018 у м.Макіївці Донецької області. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги та пояснила, що її батько помер у Макіївській міській лікарні після третього інсульту. Поховали [PERSON] 07.05.2018 на місцевому кладовищі, оскільки чекали на її приїзд з м.Одеси. Представник заінтересованої особи Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши заявника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (до шлюбу [PERSON], Купець) Н.А., [INFO], є донькою [PERSON], про встановлення факту смерті якого подана заява, що підтверджується свідоцтвами про укладення та розірвання шлюбу, про народження заявниці. Заявник [PERSON] з 17.08.2017 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з вул.Тракторна, б.11, Кіровський район, м.Макіївка, Донецька область до м.Мирнограда Донецької області, пров.Маяковського[ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою територіального управління соціального захисту населення від 10.08.2017 № 000294817. [PERSON] з 03.08.2016 також був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з вул.Тракторна, б.11, Кіровський район, м.Макіївка, Донецька область до м.Покровська Донецької області, вул.Космонавтів, б.65, що підтверджується відповідною довідкою територіального управління соціального захисту населення від 03.08.2016 № [NUMBER]. Згідно записам у паспорті громадянина України серії ВК № 469754, виданого на імя [PERSON], остання з 27.03.2010 зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно записам у паспорті громадянина України серії ВВ № 180403, виданого на імя [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], останній з 17.07.2012 також був зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 05.05.2018 Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [PERSON], [INFO], помер 03.05.2018 у віці 65 років у Горняцькому районі м.Макіївки, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений відповідний запис від 05.05.2018 за № 841. Причиною смерті [PERSON] згідно з довідкою міського патологоанатомічного бюро м.Макіївки Донецької Народної Республіки від 04.05.2018 № 377 став внутрішньо мозковий субкортикальний крововилив у праву півкулю головного мозку на фоні церебрального атеросклерозу та гіпертонічної хвороби. Згідно з договором-замовленням державного підприємства «Рітуал» від 07.05.2018 № 237/8 [PERSON] 07.05.2018 було поховано на кладовищі «Красна Горка», по вул.Магістральна у м.Макіївка, що також підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг до договору-заказу № 237/8 від 07.05.2018. На долучених до справи фотосвітлинах зафіксовано місце поховання з записом на могилі «[PERSON], 18.09.1952 03.05.2018» Допитаний у суді свідок [PERSON] суду пояснив, що він особисто був присутній на похованні свого тестя [PERSON] в м.Макіївка Донецької області, з яким до переміщення в м.Мирноград Донецької області мешкав в одному дворі в м.Макіївці Донецької області. Тесть помер після перенесеного третього інсульту у місцевій лікарні. Його поховали на місцевому кладовищі в м.Макіївці Донецької області 07.05.2018, оскільки чекали на [PERSON], яка приїхала на похорони свого батька з м.Одеси. Відповідно до листа Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.05.2018 за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON], [INFO], не виявлено. Смертьфізичної особи відповідно до ч.3 ст.49 ЦК України підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З огляду на п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Судом встановлено, що Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області своїм листом від 18.05.2018 відмовив у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки подане заявником свідоцтво про смерть серії ДНР № 108204 видане 05.05.2018 Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, яке не є територіальним органом Міністерства юстиції України. Відповідно до ст.17 ч.ч.1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Указом Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» Кабінету Міністрів доручено ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій, представництв; евакуації працівників; вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції на роботу в іншу місцевість. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 м.Макіївка Донецької області є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, у звязку з чим їх зобовязано переміститися в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Згідно за наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. Установа, якою було видане свідоцтво про смерть [PERSON], не була переміщена на територію, яка контролюється органами державної влади України, отже наданий суду документ про смерть батька заявника виданий органом, створеним не відповідно до вимог українського законодавства, і не може бути взятий до уваги органом, що здійснює реєстрацію юридичних фактів. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті її батька. Надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Отже, сукупність досліджених доказів надає суду зробити висновок про доведеність факту смерті [PERSON], померлого 03.05.2018, у звязку з чим вимоги заявника підлягають задоволенню у повному обсязі. Встановлення даного факту необхідне заявнику для державної реєстрації смерті батька та для реалізації її майнових та особистих немайнових прав. На підставі законів України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014, постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р,

Outcome: approved