Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 01.03.2001 року мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя, постійними сварками на цьому ґрунті, у звязку з чим вони втратили повагу один до одного. Такі відносини негативно впливають на їх дитину. З цих підстав тривалий час проживають окремо. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що в наданий судом строк поведінка відповідача не змінилася, вони не примирилися і на її думку жодних заходів на це буде недостатньо, оскільки вона не погоджується на відновлення сімейних відносин з відповідачем. Вони не проживають разом близько року. Фактично відповідач створив нову сімю. З нею також мешкає неповнолітня дитина, батьком якої є відповідач, однак спору щодо неї у них немає. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши, що відповідачка сама не бажає відновити сімю і від нього нічого не залежить. Дитину, яка проживає із позивачкою, відвідує систематично. Просив шлюб між ними розірвати, оскільки в наданий судом термін вони не примирилися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав. Зокрема, частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 01.03.2001 перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою, що вбачається з показів сторін, свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження дитини (а.с.3-6) Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у звязку з чим вони більше року не підтримують фактичних шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. В наданий судом строк вони не примирилися. При цьому невизначеність їх сімейних відносин та відсутність взаємної згоди на повернення до подружнього життя негативно впливає на їхні відносини та створює певні проблеми в гармонійному вихованні та розвитку неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловічка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що примирення між сторонами не можливе і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у звязку з чим шлюб між ними необхідно розірвати, задовольнивши позов. При цьому суд враховує і те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved