Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником даного житлового будинку згідно Витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який вона отримала в порядку спадкування та речове право зареєстроване 12.02.2019р. Відповідачі були зареєстровані у даному будинку ще за попереднього власника із 1992 року та є чужими людьми для неї, проте з 2000 року там не проживають. У зв`язку з тим, що відповідачі лише формально зареєстровані у вищезгаданому будинку позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а також не може оформити житлової субсидії; тому просить у судовому порядку усунути перешкоди у користуванні нею житловим будинком шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право на дане житло. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилався на викладені обставини у зверненні до суду, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі на виклик в суд не з`явилися, хоча повідомлялися у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не зверталися, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив представник позивача. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Судом установлено,\~що [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належить житловий\~будинок [ADDRESS] згідно\~Витягу з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності,\~реєстраційний номер\~об`єкта нерухомого\~майна 1767972046109,\~виданого на\~підставі рішення\~Самбірського міськрайонного\~суду Львівської\~області від\~13.12.2018\~року,\~речове право\~зареєстроване12.02.2019р.;\~у будинку, який належить позивачу на праві власності зареєстровані [PERSON] та [PERSON] відповідачі по справі, що підтверджується довідкою №3999, виданою КП СМТ «ЖЕК» 28.09.2020р. та копією сторінок домової книги. У судовому засіданні з пояснень представника позивача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідачі фактично не проживають в спірному будинку з 2000 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несуть, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод в\~здійсненні ним\~права користування\~та розпорядження\~своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування. У відповідності до ч. 2 ст. 405\~ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази\~в їх\~сукупності приводять\~суд до\~переконання,\~що відповідачі\~не проживають\~в житловому\~будинку без\~поважних причин\~понад один\~рік, що відповідно є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідачів в будинку обмежує право позивача у здійсненні нею права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно\~ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю. За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що житловий будинок належить на праві приватної власності позивачу, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому не проживанні відповідачів у будинку та створенні перешкод позивачу, як власнику житла у здійсненні нею права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved