Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 28 липня 2007 року по 15 листопада 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу з яким мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Відповідач життям сина не цікавиться та не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. До теперішнього часу аліменти не сплачує та будь-якої іншої допомоги сину не надає. Дитина перебуває на обліку у психіатра, кардіолога, лора, логопеда, неврапотолога, в зв'язку з чим потребує постійного лікування. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року відповідач за злісне ухилення від сплати аліментів був засуджений за ч.1 ст. 167 КК України. На шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову злісно ухилився від сплати аліментів та вироком суду від 10 грудня 2015 року був засуджений за ч.2 ст. 167 КК України. Станом на 01 лютого 2016 року заборгованість по аліментах відповідача становить 21 748, 89 грн. Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позбавлення його батьківських прав та пояснив, що він не спілкувався з дитиною близько 3 років. Він насправді має бажання спілкуватися з дитиною, однак не робить цього, щоб не порушувати емоційний стан дитини. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради та прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, 28 липня 2007 року між сторонами Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб /а.с. 8/. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] /а.с. 10/ Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2013 року шлюб, зареєстрований 28 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], розірваний, та стягнуто щомісячно з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання його малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини - [PERSON], починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме: з 18 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття./а.с. 9/. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні /а.с.11/. В зв'язку з злісним ухиленням [PERSON] від сплати аліментів на утримання дитини, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у вигляді 100 часів громадських робіт /а.с.13-16/. В подальшому 10 грудня 2015 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки /а.с. 17/. Станом на 01 лютого 2016 року згідно довідки-розрахунку державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ від 01 лютого 2016 року № 29/16/В13 заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 21 748, 89 грн. /а.с.12/. Згідно виписного епікризу КЗ ДДМКЛ № 5 м. Дніпропетровська, неврологічного відділу, дитина сторін має діагноз: «Симптоматична епілепсія з вторинно-генеруючими припадками, клінічна ремісія», в зв'язку з чим потребує особливого догляду та має особливі потреби /а.с.18-19/. Згідно психолого-педагогічної характеристики дитини [PERSON], останній має затримку психічного розвитку. Вихованням дитини займається мама, яка достатньо приділяє часу сину та зацікавлена в подоланні затримки розвитку мовлення /а.с.21-22/. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п 15 та 16 Постанови від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 26 квітня 2016 р. № 5-38-114 за інформацією Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області [PERSON] відбуває покарання в Ігренському виправному центрі 133. З липня 2014 року малолітній [PERSON] є вихованцем ДНЗ № 155. За інформацією дитячого закладу, батько [PERSON] жодного разу на батьківські збори не являвся, дитину до дитячого садка не проводив та не забирав, в житті хлопчика не приймає жодної участі. [PERSON] - дитина хвороблива та здоров'ям дитини займається лише матір. А тому вважали за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] Враховуючи викладене суд приходить до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей, і як наслідок необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, а саме, позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судові витрати розподілити відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved