Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації про повернення малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що 29 жовтня 2018 року рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області за позовом Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації до позивачки [PERSON] про негайне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав у задоволенні позову відмовлено. 30 січня 2019 р. постановою Тернопільського апеляційного суду апеляційну скаргу Органу опіки і піклування Зборівської районної державної залишено без задоволення, рішення Зборівського району Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року - залишено без змін. На момент відібрання дитини, остання проживала із позивачкою та на даний час утримується в Тернопільському обласному спеціалізованому будинку дитини в [ADDRESS] , звідки її, позивачка просить передати на виховання та утримання. Ухвалою судді Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2019 року відкрито провадження по справі № 599/1150/19 за позовом [PERSON] до Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації про повернення дитини матері. Справу призначено до розгляду. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач Орган опіки та піклування Зборівської районної державної адміністрації просить розглянути справу за відсутності представника. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Вовчківської сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 07 лютого 2017 року. Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі № 599/1353/18 за позовом Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації до [PERSON] про негайне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, у задоволенні позову відмовлено. Дане рішення оскаржувалося та постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 січня 2019 року в справі № 599/1353/18, провадження № 22-ц/817/63/19, апеляційну скаргу Органу опіки і піклування Зборівської РДА залишено без задоволення, рішення Зборівського району Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року - залишено без змін. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 163 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. За таких обставин суд приходить до висновку про відповідність та доцільність повернення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO], до матері [PERSON] , з якою дитина проживала до її відібрання. З моменту відібрання дитини, остання утримується в Тернопільському обласному спеціалізованому будинку дитини в [ADDRESS] , звідки її потрібно передати на виховання та утримання матері. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає обґрунтованими, правомірними та законними позовні вимоги [PERSON] , у зв`язку з чим позовна заява про повернення дитини до матері підлягає задоволенню та рішення слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved