Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління, про встановлення факту батьківства померлої особи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 11 серпня 2009 року у Виконавчому комітеті Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Посилається на те, що від шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . Вказує на те, що рішенням Глибоцького районного суду від 27.12.2010 року шлюб між ними розірвано. Однак, невдовзі вони примирилися із чоловіком, та з лютого 2010 року почали проживати однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу до дня смерті чоловіка - [INFO] . Вказує, що [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , батьком дитини вказаний - [PERSON] . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Зазначала, що [PERSON] визнавав себе батьком дитини, піклувався про неї та в майбутньому мав намір встановити батьківство, однак, не встиг, так як трагічно загинув. Посилаючись на те, що, що встановлення факту батьківства їй потрібне для оформлення пенсії по втраті годувальника та для отримання дитиною спадщини після смерті чоловіка просила встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є рідним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, при цьому, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог просила суд відмовити у задоволення позову, зокрема, зазначала, що за життя позивачка не зверталася до її сина про визнання батьківства, що вона була матір`ю одиначкою та записала дитину на своє ім`я, вважала, що вона є неналежним відповідачем. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи ДРАЦС РС Глибоцького РУЮ у Чернівецькій області до суду не з`явився, проте направив до суду заяву відповідно до якої просив розглянути справу у їх відсутності. [PERSON] , допитана в судому засіданні як свідок вказала, що з 11.08.2009 року до 27 грудня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , за час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . 27.12.2010 року рішенням суду шлюб укладений між ними розірвано. Однак, не дивлячись на це, невдовзі вони відновили стосунки чоловіка та дружини: почали спільно проживати у будинку чоловіка в с.Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] , [PERSON] є батьком дитини. З серпня 2016 року вони переїхали проживати до батьків позивачки у с. Ст.Вовчинець Глибоцького району Чернівецької області, вели спільне господарство, разом доглядали та піклувалися про дітей. [PERSON] ніколи не заперечував факт батьківства - [PERSON] , однак, встановити батьківство не встиг, так як [INFO] трагічно загинув. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він за життя [PERSON] працював разом із ним та вказав, що останній приймав участь у житті дітей, приїжджав до них, забирав їх із садочка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був чоловіком її сестри, останні роки покійний із сестрою та дітьми жили у них дома. Настю визнавав дочкою, турбувався про неї, купував необхідне, водив до садочка, дівчинка завжди називала його татом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною дітей позивачки. Зазначила, що покійний [PERSON] визнавав себе батьком доньки, був на хрещенні [PERSON] , приймав участь у її житті, як батько. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює у Вовчинецькому ДНЗ, дівчинку приводили до садочка та забирали, як батько - [PERSON] так і матір [PERSON] . Вказує, що дівчинка завжди називала покійного «таточком». Після смерті батька, дівчинка довгий час не відвідувала ДНЗ. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] був його кумом, крім того, вони були колегами, тому що разом працювали на роботі. Крім того, вказав, що покійний кум дуже любив дітей, дбав про них та забезпечував, батьком дівчинки [PERSON] себе визнавав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був її племінником, за життя він постійно жив у с.Черепківці у господарстві своїх батьків. Вказувала на те, що [PERSON] із [PERSON] жили погано. Також вказувала на те, що [PERSON] приходив до неї колядувати із сином, з дівчинкою до них ніколи не приходив. Також посилалася на те, що їй відомо, що [PERSON] жила у Глибці з іншим чоловіком. Після народження дівчинки жили трохи разом, потім розійшлися, він зустрічався з іншою дівчиною. Також показала, що її племінник перед смертю жив сам у с. Черепківці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] був одружений із [PERSON] , однак, після народження сина вони розійшлися. До народження дівчинки вони проживали разом три тижні, потім трохи жили разом і розійшлися. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України). За змістом норм, які містяться у ст. ст. 126 ч. 1, 128 ч. 1 СК України - походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Вказані норми врегульовують порядок визнання батьківства за рішенням суду, у випадку, коли батько дитини є стороною по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 130 СК України заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Тобто, у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, належним способом захисту може бути лише встановлення факту батьківства. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі і справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Згідно з частинами третьою та четвертою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Водночас, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України). Встановлено, що відповідачка [PERSON] позов не визнає, заперечує батьківство свого сина щодо [PERSON] [PERSON] зверталася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства, разом з тим, ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року заявлені нею вимоги залишені судом без розгляду, оскільки вбачався спір про право. Разом з тим, звертаючись до суду із позовом про встановлення факту батьківства позивачка будь - яких позовних вимог, окрім встановлення батьківства не заявляла. Між сторонами у справі не виникло цивільно-правового спору, який би підлягав вирішенню у порядку позовного провадження. Крім того, суд вважає, встановлення факту батьківства померлого [PERSON] відносно [PERSON] , без проведення відповідної судової молекулярно-генетичної експертизи, на підставі показань свідків, фотокарток з особистого архіву позивача неможливе, оскільки, зазначене суперечить частині другій статті 128 СК України, згідно з якою підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. У свою чергу ЦПК України встановлює вимоги до доказів - даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Докази мають бути, в тому числі, належними та допустимими (статті 58, 59 ЦПК України 2004 року станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, статті 77, 78 ЦПК України станом на дату ухвалення оскаржуваної постанови). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто підставою для визнання батьківства є відомості, що засвідчують саме походження дитини від певної особи, а не факти спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і цієї особи до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що підтверджують визнання відповідачем батьківства. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed