Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності свідоцтва № [NUMBER] на право власності на квартиру [ADDRESS] від 08 грудня 1998 року виданого на підставі розпорядження №694 виконкомом Львівської міської ради. Визначити ідеальні частки квартири [ADDRESS] за кожним із співвласників: за [PERSON] в розмірі 3/10 частин; за [PERSON] в розмірі 3/10 частини; за [PERSON] в розмірі 1/5 частин; за [PERSON] в розмірі 1/5 частин. В обґрунтування позовної заяви покликається на те, що сторонам по справі на підставі свідоцтва про право власності на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори від 06.11.2007року за №6-4333 [PERSON] належить 1/10 частина квартири [ADDRESS] .Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] [PERSON] належить 1/10 частина квартири [ADDRESS] . Між сторонами у справі виникла потреба жити окремо, проте у зв`язку із тим, що ідеальні частки у вказаній квартирі не визначені, квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позивачка не може в повній мірі реалізувати свої права власника і розпорядитися належною їй часткою. При цьому, в свідоцтві про право власності на квартиру прізвище позивачки записано як « [PERSON] », що не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України, де зазначено « [PERSON] ». Вважає, що причина неправильного написання її прізвища виникла у зв`язку із неправильним перекладом з російської на українську мову. Внаслідок такої помилки на даний час виникла невідповідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.01.2021 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. Представник позивача в судове засідання 29.03.2021 року не з`явилась. Належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи під розписку, яка знаходиться в матеріалах справи. Представник [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явився з причин, які суд не вважає поважними. Дата судового засідання (29.03.2021) погоджувалась з адвокатом Пащуком А.І. завчасно, а саме 24.02.2021 року. Тобто останній був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, під розписку, яка знаходиться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду подав заву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення\~у поштовому\~повідомленні відмітки\~про відмову\~отримати судову\~повістку чи\~відмітки про\~відсутність особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~що зареєстровані\~у встановленому\~законом порядку,\~якщо ця\~особа не\~повідомила суду\~іншої адреси.\~Тому,\~відповідач, в силу п.4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні 05.02.2021 року відповідно до вимог ч.8 ст.223 ЦПК України допитано свідка [PERSON] , яка повідомила, що позивачка проживала на [ADDRESS] з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] після того, як вийшла заміж. У позивачки було прізвище на російській мові: « [PERSON] ». При видачі паспорта та при перекладі прізвища на українську мову в паспорті зазначили прізвище « [PERSON] ». Підтверджує, що це та сама особа, але при написанні прізвища його змінили. В судовому засідання 05.02.2021 року відповідно до вимог ч.8 ст.223 ЦПК України допитано свідка [PERSON] , який надав аналогічні пояснення свідка [PERSON] . Стаття 28 ч. 1 ЦК України передбачає, що ім`я фізичної особи складається з прізвища, імені та по батькові. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини Відповідно до копії паспорта позивача серії [NUMBER] , виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, 30 вересня 1999 року, прізвище позивача заначено « [PERSON] ». Згідно із копії довідки №_11/_2285 від 26.10.2016 начальника Галицького РВ у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області Куська Р.В. зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Вроцлав Республіки Польща та те, що вона документована паспортом старого взірця серії [NUMBER] виданого Ленінським РВ ЛМУ України у Львівській області 09.08.1988 року. Згідно форми №1 прізвище вказаної громадянки зазначено на російській мові « [PERSON] ». Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу прізвище позивачки зазначено [PERSON] . Згідно з копією довідки №3293 від 28.10.2016 року начальник Шевченківського РВ у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області Карпин І.М. зазначає, що «правильне написання прізвища вважати [PERSON] ». У копії свідоцтва на право власності на квартиру (будинок) від 08.12.1998 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) №694 вказано, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, суд прийшов до висновку, що дійсно у свідоцтві на право власності на квартиру (будинок) від 08.12.1998 року, невірно зазначено прізвище позивача, а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Як вбачається зі змісту заяви встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на житло необхідну позивачу з метою вільно розпоряджатися своє власністю. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого\~документа,\~а саме\~свідоцтва про\~право власності\~на житло має для заявника юридичне значення, зокрема надання вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме 1/5 квартири [ADDRESS] . Згідно з ч.2 ст.370 ЦПК України до моменту смерті [PERSON] кожному з п`яти співвласників квартири,яка перебувала в спільній сумісній власності, належала ідеальна частка, що відповідача 1/5 частки квартири. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17567722 від 31.01.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину за №6-4333 виданого Першою Львівською державною нотаріальною конторою від 06.11.2007 року 1/10 квартири за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] . З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16825685 від 28.11.2007 на підставі свідоцтва про право на спадщину за №6-4333 виданого Першою Львівською державною нотаріальною конторою від 06.11.2007 року 1/10 квартири за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] . Оцінюючи вищевказані докази, вбачається що померлому [PERSON] на праві власності належала 1/5 квартири [ADDRESS] . Після його смерті на праві спадкування [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/10 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином останнім на праві спільної сумісної власності належить кожному по 3/10 вищевказаної квартири. Згідно з ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох чи більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до\~ч.1 ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них є спільною сумісною власністю.\~\~ Згідно з ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумфній власності, крім випадків установлених законом. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦПК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумійсній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якшо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Враховуючи вищевикладене та оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними, а тому позов підлягає до задоволення

Outcome: approved