Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 22.07.2013 року їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У цій квартирі з 2013 року зареєстрований відповідач, який є її сином, але останній фактично в ній не проживає з березня 2016 року. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] , позивач змушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги і позбавлена можливості вільно розпоряджатися придбаним майном. Враховуючи викладене, позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 13.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Позивач, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Представник позивача у судовому засіданні підтримала викладене в позовній заяві, а також просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи і відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2013 року (а.с.11-12, 13). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с.17), за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але не проживає в ній більше одного року. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Права членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач є членом сім`ї власника спірної квартири, не проживає у ній більше року, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у квартирі осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як один із співвласників житлового приміщення, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує право останньої як власників, тому є підстави для задоволення позову судом.

Outcome: approved