Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання недійсним правочину та додаткової угоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 14 жовтня 2009 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, належної позивачу згідно Державного акта про право власності серії ЧР № 062959. Однією з істотних умов вказаного договору є строк дії договору. Під час укладення вищевказаного договору між сторонами було досягнуто згоди, що договірні відносини припиняються 01.01.2011р.. Договір у трьох екземплярах залишився у відповідача для державної реєстрації. 14 жовтня 2009 року договір оренди земельної ділянки зареєстрований у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК за №040978200082. Після державної реєстрації один екземпляр договору оренди земельної ділянки був повернутий [PERSON]. 12 грудня 2012 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14 жовтня 2009 року. При укладанні додаткової угоди будо досягнуто усної домовленості про продовження договору оренди земельної ділянки до 01 січня 2016 року. Даний договір є типовим і виконаний на бланку з можливістю внесення до нього істотних умов щодо предмету договору та строку його дії. Підписані позивачем бланки додаткової угоди залишилися у [PERSON] для подальшої державної реєстрації. 30 грудня 2012 року вказана угода була зареєстрована у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК за №712090004008528. Після державної реєстрації всі екземпляри додаткової угоди залишилися у [PERSON]. У 2016 році [PERSON] усно повідомила [PERSON] про небажання в подальшому надавати йому в оренду свою земельну ділянку та отримала від відповідача зареєстровану додаткову угоду до договору оренди землі та другий екземпляр договору оренди земельної ділянки. Ознайомившись із вказаною угодою позивач було виявлено, що після підписання нею бланків угоди, ФОП [PERSON] внесено до нього запис щодо дії договору на строк 20 років, який між сторонами не обумовлювався, та який не відповідає волі позивача. А у договорі оренди земельної ділянки були виявлені виправлення вже погоджених строків дії договірних відносин. Таким чином, наявні у договорі оренди земельної ділянки від 14 жовтня 2009 року та у додатковій угоді від 12 грудня 2012 року істотні умови щодо строку дії не відповідають волі орендодавця власника земельної ділянки [PERSON], та внесені до договору шляхом введення відповідачем позивача в оману. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, при цьому подала до суду пояснення, в якому вказує, що 01.01.2011р. закінчувався строк дії договору оренди земельної ділянки укладений у 2009 році між нею та ПП [PERSON]. В 2012 році [PERSON] звернувся до [PERSON] з пропозицією укласти з ним додаткову угоду до договору оренди, пояснивши таку необхідність зміною форми його діяльності. [PERSON] погодилася на пропозицію і підписала бланк додаткової угоди. При цьому вони усно домовилися, що строк дії договору оренди буде продовжено до кінця 2016 року. Влітку 2016 року позивач дізналася, що [PERSON] самовільно вніс у додаткову угоду строк дії договору оренди більший, ніж вони домовлялися усно. Отримавши від відповідача оригінали договору оренди земельної ділянки, позивач виявила в ньому виправлення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]А позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем не дотримано усної домовленості з позивачем стосовно дії строку договору, що свідчить про введення позивача в оману. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] - заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог відділу Держгеокадастру у Жашківському району Черкаської області, - в судове засідання не зявився і не надав суду ніяких заяв чи заперечень. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 2,2160 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Охматівської сільської ради Жашківського району Черкаської області на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серії ЧР № 062959 від 12.01.2004р.. 14 жовтня 2009 року між нею та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір оренди землі, зареєстрований 14 жовтня 2009 року у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК за №040978200082, строком на десять років до 01 січня 2011 року. 12 грудня 2012 року між [PERSON] та ПП Королем [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 14 жовтня 2009 року, та зареєстровано 30 грудня 2012 року у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК за №712090004008528. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ч. 1 ст. 206 Цивільного кодексу України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У ч. 3 ст. 206 Цивільного кодексу України передбачено, що правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Ця норма вказує на те, що на момент укладення договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди у письмовій формі, усна домовленість сторін стосовно строку дії цих правочинів, не суперечила вимогам закону та інтересам позивача та відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 230 ЦПК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Статтею 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] в силу своєї байдужості сама себе ввела в оману, підписавши запропоновані бланки договору оренди землі та додаткової угоди, довіривши всі записи здійснити відповідачем. Оскільки [PERSON] не надала доказів стосовно введення її в оману з боку відповідача, суд приходить до висновку, що заявлений позов про визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсними, не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed