Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт смерті свого чоловіка [PERSON], який помер у м. Донецьк Донецької області 22 грудня 2016 року. Заява мотивована тим, що, для реєстрації смерті чоловіка звернулася до Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, однак їй було відмовлено з тих підстав, що предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначила, що встановлення факту смерті їй необхідно для реалізації спадкових прав та для отримання допомоги на поховання чоловіка. З огляду на викладене, посилаючись на ст. 257-1 ЦПК України, просила суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER], - у м. Донецьк Донецької області 22 грудня 2016 року. У судовому засіданні заявник та її представник підтримали подану заяву з мотивів викладених у ній, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно з ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. З Свідоцтва про одруження [PERSON] ІІ-АГ № 135433 від 24.06.1967 року судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Насачова) [PERSON], [INFO], одружилися 24 червня 1967 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 1815. Як встановлено судом, [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк, зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується паспортом громадянина України Серія ВВ № 976937, виданим Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 27.09.1999 року. З Довідки від 02/03/2017 № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк, зареєстрована за адресою: [INFO], фактично проживає за адресою: [INFO]. З копії паспорту громадянина України Серія ВВ № 976936, виданого Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 27.09.1999 року встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. З лікарського свідоцтва про смерть № 46 від 23.12.2016 року та довідки про причину смерті до довідки № 106/у № 46, виданих Комунальною установою Міська клінічна лікарня № 23 міста Донецька судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], помер 22 грудня 2016 року у віці 75 років у м. Донецьк. З метою реєстрації факту смерті чоловіка для реалізації спадкових прав та отримання допомоги на поховання, заявник звернулась до Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, однак у такій їй було відмовлено, що підтверджується відповідною відмовою у проведенні державної реєстрації смерті за вих. № 263/14-15-25 від 14.03.2017 року, оскільки предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 1 розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 (далі Правила), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до пп. а, б п. 1 глави 5 розділу ІІІ, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть). Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов'язано Кабінет Міністрів України ужити заходів, зокрема, щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника, зокрема, у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанова), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 13 Постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом, [PERSON], [INFO], громадянин України, уродженець [INFO], дійсно помер у м. Донецьк Донецької області 22 грудня 2016 року. Згідно з ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved