Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Одеон», в якому просить визнати недійсним договір іпотеки № 010/02-01/03/230 від 02 серпня 2006 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Одеон», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А., та визнати припиненою іпотеку за цим договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є учасником ТОВ «Одеон» із часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 2%. 06 березня 2015 року були скликані загальні збори учасників товариства, на яких голова зборів повідомив, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «МТМ-ЛУЧ» та ТОВ «Август-Кий» (позичальники) була укладена генеральна угода №01/02-01/178 від 02 серпня 2006 року, за умовами якої банк зобовязався надати позичальникам кредитні кошти у сумі, яка не може перевищувати еквівалент 2300000 дол. США за курсом НБУ. В рамках генеральної угоди сторонами укладалися додаткові угоди і кредитні договори про відкриття відновлювальних кредитних ліній. Для забезпечення виконання зобовязань позичальників між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Одеон» було укладено договір іпотеки № 010/02-01/03/230 від 02 серпня 2006 року, за яким товариство передало в іпотеку банку нежилі будівлі загальною площею 3105,70 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме лісопильний цех (літера П) та цех високоякісних столярних виробів (літера И), які належать товариству. В подальшому позичальники свої зобовязання за кредитними договорами не виконували, у звязку з чим у них станом на 01 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі понад 23000000 грн. У лютому 2015 року ТОВ «Одеон» отримало від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вимогу від 09 лютого 2015 року про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобовязання, в якій банк вимагав сплатити вказану заборгованість на протязі 30 днів. 06 березня 2015 року загальні збори учасників ТОВ «Одеон» прийняли рішення для часткового погашення суми кредитної заборгованості перед банком вжити заходів щодо термінового продажу вказаних нежилих будівель за ціною близько 10000000 грн. Позивач вважає, що оспорюваний договір іпотеки був укладений за відсутності дійсного кредитного зобовязання, без визначення конкретної суми, валюти забезпечення грошового зобовязання та можливих витрат в майбутньому, оскільки зі змісту генеральної кредитної угоди вбачається, що її положеннями не була визначена конкретна сума і валюта кредиту. Позивач зазначає, що внаслідок укладення ТОВ «Одеон» договору іпотеки виникає загроза звернення кредитором стягнення на іпотечне майно і, як наслідок, суттєве зменшення активів товариства, що вплине на її інтереси, як учасника товариства, у вигляді неможливості отримання частини прибутку товариства (дивідендів) або її значного зменшення. Ухвалою суду від 25 травня 2015 року відкрито провадження у справі. 16 червня 2015 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на нежилі будівлі загальною площею 3105,70 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме лісопильний цех (літера П) та цех високоякісних столярних виробів (літера И), які належать ТОВ «Одеон». У заяві позивач зазначає, що 06 березня 2015 року загальні збори учасників ТОВ «Одеон», незважаючи на її заперечення, прийняли рішення для часткового погашення суми кредитної заборгованості перед банком жити заходів щодо термінового продажу вказаних нежилих будівель за ціною близько 10000000 грн. Крім того, з вимоги банку від 09 лютого 2015 року вбачається, що банк має намір звернути стягнення на вказане нерухоме майно, в тому числі й шляхом його продажу третім особам. Позивач зазначає, що у випадку відчуження банком або товариством цього нерухомого майна, предмет даного спору щодо визнання недійсним договору іпотеки фактично припинить своє існування, у звязку з чим у разі задоволення судом даного позову рішення неможливо буде виконати, що унеможливить захист інтересів позивачки. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. З матеріалів справи, зокрема вимоги банку від 09 лютого 2015 року, вбачається, що до генеральної кредитної угоди неодноразово приймалися додаткові угоди, а в рамках генеральної кредитної угоди було укладено кредитні договори з додатковими угодами до них. Також з копії договору іпотеки вбачається, що до цього договору неодноразово вносилися зміни. При цьому позивачем до позову додано лише генеральну кредитну угоду та договір іпотеки в першій редакції. Оскільки, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, на даній стадії розгляду справи суд не має можливості пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Outcome: dismissed