Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що квартира [ADDRESS], знаходиться на балансі Запорізької міської ради. 22 листопада 1996 року [PERSON] видано ордер № 4619 бюро обміну житлової площі на вселення у вищезазначені квартиру. Основним квартиронаймачем є [PERSON], яка несе матеріальні витрати за утримання квартири та оплачує комунальні платежі за всіх осіб зареєстрованих по даній адресі. 22 квітня 2003 року на підставі договору піднайму квартирант [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO]. Станом на 01.01.2017 року договір піднайму з квартирантом [PERSON] розірвано. На протязі останніх 10 місяців [PERSON] проживає в іншому місці. В зв'язку з тим, що на відповідача нараховуються комунальні послуги, якими він не користується, виникає заборгованість, позивачка просить суд, визнати [PERSON], таким що втратив право користування квартирою 4 в будинку 24 по вул. 40 років Радянської України в м. Запоріжжя. Адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЗП № 025089 від 20.11.2017 року в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав вказаних в ній, просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. У судовому засіданні позивачка наполягаючи на своєму позові доводила суду, що відповідач на протязі 10 місяців не мешкає в квартирі [ADDRESS], особисті речі відсутні, перешкод у користуванні квартирою ніхто не чинив. Крім того, пояснила суду, що вона вимушена сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі ніж передбачено, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач, що ставить її у тяжке матеріальне становище. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення адвоката та позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно зі ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, ст. 131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], знаходиться на балансі Запорізької міської ради. 22 листопада 1996 року [PERSON] видано ордер № 4619 бюро обміну житлової площі на вселення у вищезазначені квартиру (а.с.3). Основним квартиронаймачем є [PERSON], яка несе матеріальні витрати за утримання квартири та оплачує комунальні платежі за всіх осіб зареєстрованих по даній адресі. 01 квітня 2003 року на підставі договору піднайму [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.4). Станом на 01.01.2017 року договір піднайму з квартирантом [PERSON] розірвано. На протязі останніх 10 місяців [PERSON] проживає в іншому місці. Згідно ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, перелік яких наведений у частині 3 цієї статті. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням, у наслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності докази, суд приходить до висновку, що відповідач має бути визнаним такими, що втратив право користування квартирою № 4 будинку № 24 по вул.. 40 років Радянської України в м. Запоріжжі, оскільки останній не мешкає за вищезазначеною адресою понад 6 місяців без поважних на то причин. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору. Статтею 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved