Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про захист честі гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, де зазначила, що 01 жовтня 2013р. нею був виявлений в мережі Інтернет на сайті [INFO] відеоролик з її участю під назвою «[INFO] »(додано користувачем [PERSON]). Дане відео було зняте Відповідачем на передодні, 30 вересня 2013р., в її робочому кабінеті таємно, без попередження та отримання її згоди при наступних обставинах. Позивачка вказує, що вона працює на посаді начальника служби організації збору доходів ККП ДДС «Донелектроавтотранс» та їй підлеглий увесь списочний склад контролерів пасажирського транспорту. 30 вересня 2013р., у робочий час, до її службового кабінету, який розташований у приміщенні ККП ДДС «Донелектроавтотранс» за адресою: м.Донецьк, вул. Донецька,39, прийшов відповідач [PERSON] зі своїм представником, який відмовився назвати своє прізвище, ім'я та по батькові, для того щоб здати письмову заяву з приводу роботи контролерів пасажирського транспорту(вхідний реєстраційний № 01/10-169 від 30 вересня 2013р.). У ході бесіди з приводу дій контролерів, відповідач у руках тримав мобільний телефон та як стало пізніше відомо, записував на відео частину бесіди з позивачкою. Після того, як вона запитала, чи не знімають її на відео, відповідач сказав їй, що він має на це право, оскільки вона публічна особа. Припинивши знімати, відповідач став образливо висловлюватись у її адресу, свідком чого стала її співробітниця [PERSON] Позивачка вважає, що вказані дії відповідача носили незаконний характер, проводячи відеозапис та розповсюдивши відеоінформацію про неї, відповідач порушив її особисті немайнові права на повагу до її честі, гідності та ділової репутації. Крім того, вважає, що вказаними діями відповідача, які виразились у проявленні неповаги до її честі, гідності та діловій репутації, їх приниженні, їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у 5000гривень. Просила суд зобов'язати відповідача, протягом 10 днів з дня набуття рішенням законної сили вилучити відеоінформацію, розташовану на веб-сайті [INFO] «[INFO] »(додано користувачем [PERSON]) та стягнути з відвідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000грн. і понесені нею судові витрати у розмірі 458,80грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та надала суду пояснення аналогічні вищевикладеним. Крім того, доповнила, що відеозапис у її кабінеті проводив спочатку сам [PERSON], оскільки вона бачила мобільний телефон в його руках, а потім її знімав інший чоловік, який прийшов разом з [PERSON] і був присутній при їх бесіді. Хто саме виклав відеоролик в мережі Інтернет їй не відомого, але вона вважає, що це міг зробити відповідач [PERSON] Просила суд її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Суду пояснив, що у нього дійсно був конфлікт з контролерами ККП ДДС «Донелектроавтотранс», в ході якого його виштовхнули з тролейбуса та ображали нецензурною лайкою. В зв'язку з цим він написав заяву на ім'я директора ККП ДДС «Донелектроавтотранс» і 30 жовтня 2013р. пішов здати скаргу. Підходячи до будівлі ККП ДДС «Донелектроавтотранс» він розмовляв по телефону зі своєю дівчиною і у ході бесіди розповів їй про конфлікт, який у нього відбувся з контролерами. На порозі будівлі ККП стояв раніше йому не знайомий хлопець, який почув його розмову з дівчиною і поцікавився, що саме за конфлікт у нього був з контролерами. Він розповів цьому хлопцю обставини подій та сказав, що приніс письмову скаргу з цього приводу. Після цього, незнайомий хлопець представився йому як «[PERSON]» та запропонував йому піти разом до начальника служби [PERSON] Оскільки він не заперечував мати підтримку з боку іншої особи, він погодився на цю пропозицію і вони разом пішли до кабінету позивачки. Знаходячись у кабінеті позивачки, він не проводив будь-якого відеозапису і взагалі не доставав свій телефон з кишені. Про те, що бесіда буде фіксуватись на відео, вони з хлопцем на ім'я «[PERSON]» не домовлялися і він взагалі не знав, що відеозапис проводиться. Він особисто сів ближче до столу позивачки, а [PERSON] сів за ним і тримав у руках свій мобільний телефон. Коли позивачка запитала у [PERSON], чи не знімає він її на відео, він відповів, що має на це право, оскільки вона публічна особа. Коли їх бесіду було вичерпано, вони залишили кабінет позивачки, здали скаргу і розійшлись по своїм справам. Будь-яких відомостей про хлопця на ім'я «[PERSON]» він не має і домовленостей про те, що він буде викладати відеозапис у мережі Інтернет між ними не було. Про те, що відеоролик був викладений на сайті [INFO] «[INFO] » він дізнався лише з позовної заяви [PERSON] Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки особисто він не порушав її права, не проводив відеозаписів на які вказує позивачка та не розповсюджував про неї ніякої інформації. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивачка [PERSON] працює на посаді начальника служби організації збору доходів ККП ДДС «Донелектроавтотранс» та їй підлеглий увесь списочний склад контролерів пасажирського транспорту. 30 вересня 2013р. до її службового кабінету, який розташований у приміщенні ККП ДДС «Донелектроавтотранс» за адресою: м.Донецьк, вул. Донецька,39, прийшов відповідач [PERSON] та ще один хлопець, який не назвав позивачці своє прізвище, ім'я та по батькові. Метою їх візиту було здати письмову заяву з приводу роботи контролерів пасажирського транспорту, до яких мав претензії [PERSON] Вказані обставини були підтверджені сторонами у ході судового засідання і не потребують додаткової перевірки. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що під час бесіди позивачки [PERSON] з відповідачем [PERSON] та хлопцем, який прийшов разом з ним, проводився відеозапис, який у подальшому був викладений на веб-сайті [INFO] «[INFO] »(додано користувачем [PERSON]). В позовній заяві позивачка [PERSON] вказує, що відеозйомку проводив відповідач [PERSON] і саме він виклав цю відеоінформацію в мережі Інтернет. Однак, в судовому засіданні доводи позивачки не знайшли свого підтвердження. Так, сама позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що під час їх бесіди з відповідачем та іншим хлопцем, вони обидва тримали в руках мобільні телефони і вона припускає, що відеозапис міг проводити кожен з них. При цьому, з оглянутого в судовому засіданні, в присутності сторін, відеоролику, який був представлений суду позивачкою [PERSON] та залучений до матеріалів справи, вбачається, що в кабінеті позивачки, відповідач [PERSON] сидить на проти столу позивачки і не тримає у руках будь-яких предметів(зокрема мобільного телефону), а відеозапис проводиться іншою особою. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є співробітниками позивачки [PERSON] лише підтвердили суду той факт, що 30 вересня 2013р. відповідач [PERSON] та ще один хлопець були на прийомі у позивачки в її службовому кабінеті в приміщенні ККП ДДС «Донелектроавтотранс». При цьому, будь які відомості щодо відеозапису бесіди чи розповсюдження відеоінформації їм не відомі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як в позовній заяві так і в своїх поясненнях наданих у судовому засіданні, позивачка [PERSON] вказує, що порушення її особистих немайнових прав, за захистом яких вона звернулася до суду з даним позовом полягає у тому, що відповідач [PERSON] знімав її на відео без її на то згоди, а у подальшому розповсюдив цю відеоінформацію розмістивши її в мережі Інтернет. Однак, доводи позивачки не знайшли свого підтвердження у ході судового засідання та не були підтверджені належними об'єктивними доказами, а ґрунтуються лише на припущеннях самої позивачки [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] задоволенні слід відмовити. Оскільки судом приймається рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачкою при зверненні до суду з даним позовом , також не можуть бути стягнені. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed