Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розділ майна подружжя та визнання права спільної часткової власності на майно, згідно якого просила розділити спільне набуте майно, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS], визнання права спільної часткової власності на моторний катер «Stsngruy 240 CR», а також про поділ предметів побуту, меблів та побутової технічки, що були придбані в період шлюбу, на загальну суму в 1 239 555,50 грн. Обгрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивачка зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1985 року, який було розірвано рішенням Южненського міського суду Одеської області від 06 вересня 2013 року. Під час перебування шлюбі ними було побудовано житловий будинок, за адресою [ADDRESS] та 30.11.2010 року, на ім'я [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Крім того, відповідачем, шляхом приватизації була придбана земельна ділянка, площею 0,062 га за вказаною адресою. 07 липня 2006 року [PERSON] придбав катер «Stsngruy 240 CR», 2005 року випуску, загальною вартістю 383 664 гривень, предмети побуту та меблі. Позивач зазначила, що оскільки вказані речі є неподільними, просила визнати право спільно часткової власності по 12 частини за кожним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав необхідність розділу спільного сумісного майна, однак з варіантом поділу позивача не згоден, у зв'язку з чим звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, уточнивши яку, зазначив, що в період перебування у шлюбі, подружжя [PERSON] дійшло згоди щодо придбання квартири в Приморському районі м. Одеси, шляхом укладення від імені [PERSON] договору інвестування з ТОВ «Стікон». Для виконання вказаної домовленості, [PERSON] запозичив грошові кошти в розмірі 180 000 доларів США у [PERSON], про що склав відповідну розписку. 30.05.2014 року [PERSON] сплатив [PERSON] суму заборгованості за договором позики. Позивач за зустрічним позовом зазначив, що вказані обставини свідчать, що [PERSON] отримала у власність вказану квартиру, у зв'язку з укладенням між ним та [PERSON] договору позики, тому, договір позики є таким, що створює обов'язки для другого з подружжя, тому факт сплати вказаної грошової суми повинен бути врахований при поділі майна, а саме спірного жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], Оскільки обов'язок повернення грошової суми в розмірі 180 000 доларів США, належить як йому, так й [PERSON], він вважає за доцільне поділити спільне набуте майно наступним чином: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] залишити в його власності. Оскільки вартість спірного будинку складає 199 773 доларів США, а 12 суми боргу в розмірі 180 000 доларів США дорівнює 90 000 доларам США, розмір його частки в грошовому еквіваленті дорівнює 90 000 $ + 99 886$ = 189 886 $. Відповідач зазначає, що оскільки частка [PERSON] є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим у зв'язку з поганими відносинами між ними, наявність у [PERSON] власного житла, перебування на його утриманні повнолітньої непрацездатної доньки [PERSON], існують підстави для припинення права власності [PERSON] на частку у спірному будинку, та сплати їй грошової компенсації в розмірі 9 887 доларів США в зазначеному розмірі. З вказаних підстав, земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS] також підлягає залишенню у його особистій власності. Крім того [PERSON] просить також залишити у його власності моторний катер «Stsngruy 240 CR», загальною вартістю 383 664 гривень, оскільки [PERSON] не має відповідного посвідчення на право керування водним видом транспорту та припинення права на вказаний катер, не завдасть [PERSON] шкоди. Відповідач просить припинити право [PERSON] на частину вказаного катера із сплатою останній грошової компенсації в розмірі 383 664 гривень /3 = 127 888 гривні, з врахуванням збільшення належної йому частки з ? на 1/3, враховуючи перебування на утриманні непрацездатної повнолітньої доньки, яка після розірвання шлюбу проживає разом з відповідачем за адресою спірного будинку та потребує постійного медичного лікування та реабілітаційних процедур. Відповідач зазначив, що позивач [PERSON] грошової допомоги на утримання, лікування та щорічне проходження реабілітаційного курсу доньки не надає, у звязку з чим, просив врахувати факт перебування доньки [PERSON] на його утриманні, при затвердженні пропонованого ним порядку розділу спільно набутого майна. Щодо розділу набутого за час шлюбу рухомого майна, [PERSON] також просив суд відступити від принципу рівності часток у спільної сумісної власності подружжя та збільшити його частку. Зазначив, що дійсно, в період шлюбу подружжям [PERSON] було набуте наступне майно: набір «Мойдодир» з двома литими мийками та двома змішувачами, вартістю 13 566 гривень; кухню з дубу з набором «Мойдодир» вартістю 93 692 гривні; люстру вартістю 16 897 гривень; туалетний стіл вартістю 17 181 гривень; дзеркало вартістю 2324,50 гривень; два стільця на суму 7 831 гривень; ліжко з решіткою вартістю 8 921 гривень; п'ять книжкових шаф вартістю 12 553 грн., 18 151 гривень, 12 553 гривень, 6453 гривень, 16934 гривень; диван 3-х спальний вартістю 40733 гривень; дві тумбочки вартістю по 5831 гривня кожна, на суму 11 662 гривні; стіл круглий вартістю 6 766 гривень; стінку меблеву вартістю 26 268 гривень; гардино-тюлеві вироби вартістю 181 181, 00 гривень; телевізор «Філіпс» вартістю 15 000 гривень; домашній кінотеатр вартістю 5000 гривень; комод для спальні вартістю 18 443 гривень; холодильник «Liebhenn» вартістю 28 427 гривень; шафу для вина вартістю 17 192 гривень; посудомиєчну машину «Бош» вартістю 7 961 гривень; чотири шкіряні стільця вартістю 1100 гривень кожне на суму 4400 гривень; люстру вартістю 4661 гривня; торшер вартістю 4600 гривень, торшер вартістю 256 гривні, торшер вартістю 5014 гривні на загальну суму 12238 гривень; настільну лампу вартістю 2105 гривень; дві настільні лампи вартістю по 1827 гривень кожна, на суму 3654 гривні; торшер вартістю 4600 гривень; два туалетних стола вартістю по 17281 гривен, на суму 34562 гривні; дзеркало вартістю 2324,50 гривень; консоль вартістю 6892 гривень; дві тумби при ліжку на суму 3181 гривень; тумбу для телевізора вартістю 13820 гривень; вітрину вартістю 21118 гривень; стіл для обіду вартістю 23925 гривень; 12 стільців вартістю по 3916 гривень кожний, на суму 46992 гривень; диван трьох спальний вартістю 17281 гривень; крісло вартістю 15980 гривень; шість стільців вартістю по 3915,50 гривень кожний, на суму 23493 гривень; три ліжка вартістю по 18739 гривень кожне, на суму 56217 гривень; дві решітки для ліжка вартістю по 2777 гривень кожна, на суму 5554 гривень; журнальний столик вартістю 11576 гривень; чотири тумбочки вартістю по 5831 гривень кожна, на суму 23324 гривень; дзеркало вартістю 3520 гривень; журнальний стіл вартістю 11576 гривень; стіл для обіду вартістю 6368 гривень; стінку бібліотечну вартістю 34228 гривень; два телевізора «Філіпс» вартістю по 15000 гривень кожен, на суму 30000 гривень; два домашніх кінотеатри вартістю по 5000 гривень кожен на суму 10000 гривень; комод для спальні вартістю 20595 гривень; два шкіряні дивани на 3 місця вартістю 23413 гривень, на 2 місця вартістю 14739 гривень; шкіряне крісло вартістю 10100 гривень; підставку вартістю 2000 гривень; лампу-бра вартістю 1700 гривень; лампу гостинну вартістю 1100 гривень; холодильник «Liebhenn» вартістю 13186 гривень; пральну машинка «МІЕLЕ» вартістю 18600 гривень; журнальний стіл вартістю 4844 гривень, всього на загальну суму 927 866,00 гривень. [PERSON] вказав, що згідно первісних позовних вимог, [PERSON] запропонувала порядок поділу вказаного рухомого майна, згідно якого, йому надавалось майно, на загальну суму 629 342,50 гривень, а [PERSON] - на суму 610213 гривень, включивши в зазначений розподіл майна вартість гардинно-тюлевих виробів на суму 181 181, 00 гривень, вартість яких не підтверджена жодним документом, більярдний стіл до складу якого входить: більярдний: стіл «Принц», барна стійка, лампа «Престиж», шари, крейда, рукавичка, трикутник, теща у зборі, чотири киї загальною вартістю 39 253,50 гривні які були придбані не за кошти подружжя [PERSON], а за особисті кошти [PERSON] (замовлення № 02/7 від 03.07.2010 року), вартість якого повинна бути виключена з вартості майна, яке підлягає розподілу. Разом з тим, деякими предметами, з переліченого рухомого майна користується та володіє спільна донька, які знаходяться в її кімнатах. Так, [PERSON] користується двома настільними лампами вартістю по 1827 гривень кожна, торшером вартістю 4600 гривень, одним з двох туалетних столів вартістю 17 281 гривня; консоллю вартістю 6 892 гривень, двома тумбами при ліжку на суму 3181 гривня; тумбою для телевізору, вартістю 13820 гривень; вітриною вартістю 21118 гривень; чотирма з дванадцяти стільців, вартістю по 3916 гривень кожний; диваном трьох спальним, вартістю 40733 гривні; туалетним столом, вартістю 17281 гривня; кріслом, вартістю 15980 гривень; одним з трьох ліжком, вартістю по 18739 грн.; одним з двох решіток для ліжка, вартістю по 2777 гривень; журнальним столиком, вартістю 11576 гривень; двома з чотирьох тумбочок, вартістю по 5831 гривень кожна; дзеркалом, вартістю 3520 гривень; журнальним столом вартістю 11576 гривень; стінкою бібліотечною, вартістю 34228 гривень; одним з двох телевізорів «Філіпс», вартістю по 15000 гривень кожний;одним з двох домашніх кінотеатрів, вартістю по 5000 гривень кожен; комодом для спальні вартістю 20595 гривень; одним з двох шкіряних диванів вартістю 14739 гривень; шкіряним кріслом, вартістю 10100 гривень; підставкою вартістю 2000 гривень; лампою гостинною вартістю 1100 гривень; журнальним столом вартістю 4844 гривень, загальною вартістю 326 380 грн. Таким чином, [PERSON] вважає, що вартість майна, яке зазначено в первісній позовній заяві повинна бути зменшена на вартість гардинно-тюлевих виробів, вартістю більярдного набору та вартістю майна яке перебуває в користуванні та володінні спільної доньки [PERSON]: 1 239 555,50 - 181 181,00 (гардинно-тюлеві вироби) - 39 252,50 (більярдний набір)- 326 380,00 (вартість майна в користуванні та володінні доньки) = 692 805,00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні первісного позову в повному обсязі та заперечував проти задоволення уточненої зустрічної позовної заяви, однак визнав факт придбання квартири [ADDRESS] в період шлюбу, крім того, підтвердив ту обставину, що повнолітня донька подружжя [PERSON] - [PERSON] перебуває на повному матеріальному утриманні батька [PERSON] та проживає разом з ним в будинку [ADDRESS], де знаходяться її особисті речі. Представник відповідача [PERSON] первісну позовну заяву не визнала, просила відмовити в її задоволенні, наполягала на задоволенні уточненої зустрічної позовної заяви, посилаючись на зазначені в уточненій позовній заяві обставини. Крім того, представник [PERSON] зазначила, що вимоги первісної позовної заяви «частково скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку» та інші, чинним законодавством не передбачені, та не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши думку сторін по справі, розглянувши матеріали справи, прийшов до висновку що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами регулюються нормами сімейного законодавства України. Судом встановлено, що 19 жовтня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано згідно рішення Южненського міського суду Одеської області від 06 вересня 2013 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], яка на час розгляду справи є повнолітньою особою. Згідно медичних документів, наданих суду, донька сторін [PERSON] страждає на низку хронічних захворювань, що свідчить про її непрацездатність. Під час шлюбу подружжям [PERSON] було побудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та 30.11.2010 року на ім'я [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 293749 від 07 липня 2006 року [PERSON] на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 15 лютого 2006 року № 295 належить земельна ділянка площею 0,062 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652400602. Судом встановлено, що у 2013 році, тобто в період перебування у шлюбі, подружжя [PERSON] дійшло згоди щодо придбання квартири в Приморському районі м. Одеси, шляхом укладення від імені [PERSON] договору інвестування з ТОВ «Стікон». Для виконання вказаної домовленості, [PERSON] 12.08.2013 року запозичив грошові кошти в розмірі 180 000 доларів США у [PERSON], про що склав відповідну розписку. Виникнення вищезазначеної домовленості, підтверджується наступними доказами: Відповідно до договору № Фб-22-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі від 30.11.2005 року, а також відповідно до додаткової угоди до договору № Фб-22-ф від 26.11.2012 року ТОВ «Стікон» уклало договір з [PERSON], згідно предмету якого, [PERSON] зобов'язався інвестувати грошові кошти в будівництво житлового будинку, а ТОВ «Стікон» зобов'язалось надати [PERSON] двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] для подальшого оформлення права приватної власності. Відповідно до додаткової угоди від 14.02.2013 року, був змінений співінвестор, а саме, замість [PERSON] права на отримання вказаної квартири отримав [PERSON]. Згідно розписки, складеної 13.08.2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 180 000 доларів США за укладення додаткової угоди до договору № Фб-22-ф від 30.11.2005 року, за яким, [PERSON] передав свої права за зазначеним договором [PERSON], а саме майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до відповіді ТОВ «Стікон» від 28.01.2014 року, між [PERSON] та ТОВ «Стікон» 13.08.2013 року дійсно була укладена додаткова угода до договору № Фб-22-ф від 30.11.2005 року, згідно якої, [PERSON] отримала права нового інвестора, у зв'язку з відступленням права попереднім інвестором на її користь. У серпні 2013 року вказана квартира передана [PERSON] за актом прийому-передачі для подальшого оформлення правовстановлювальних документів. Таким чином, суд дійшов до висновку, що вказана грошова сума була передана особисто [PERSON] інвестору [PERSON] для відступлення останнім прав інвестора на користь [PERSON] В свою чергу, вказана грошова сума була запозичена [PERSON] у [PERSON], про що 12.08.2013 року була складена відповідна розписка. У зв'язку з відсутністю коштів на повернення вказаної грошової суми, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення вказаної суми заборгованості, та рішенням Южненського міського суду Одеської області від 16.04.2014 року вказана грошова сума була стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] В мотивувальній частині рішення, суд встановив, що 12.08.2013 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] в борг 180 000 доларів США строком до 01.01.2014 року на придбання квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 30.05.2014 року, тобто після розірвання шлюбу, [PERSON] сплатив [PERSON] суму заборгованості за договором позики, про що [PERSON] склав відповідну розписку, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України, договір є таким, що створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до вимог ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільного нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за договором позики. Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, суд вважає, що юридичний факт сплати вказаної грошової суми з боку відповідача, повинен бути врахований при поділі майна, а саме спірного жилого будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки обов'язок повернення грошової суми в розмірі 180 000 доларів США, в силу ч.4 ст. 65 СК України належить як [PERSON], так й [PERSON], суд вважає за доцільне поділити спільне набуте майно наступним чином: Житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] залишити у власності [PERSON] Згідно звіту ПП «Брокбізнесконсалт» про грошову оцінку нерухомого майна від 03 червня 2014 року, вартість житлового будинку [ADDRESS], складає 199 773 доларів США (2372341 грн.) Так, 12 суми боргу в розмірі 180 000 доларів США дорівнює 90 000 доларам США, враховуючи те, що [PERSON] належить 12 частина будинку, що в грошовому еквіваленті становить 99 886 доларів США, розмір його частки, з урахуванням частини боргу [PERSON] в розмірі 90 000 доларів США становить: 90 000 $ + 99 886$ = 189 886 $. Таким чином, при зазначеному розрахунку, частка позивача у спірному будинку складає приблизно 120 частину. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Судом встановлено, що частка [PERSON] є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим у зв'язку з поганими відносинами між сторонами. Наявність у [PERSON] власного житла, а також перебування на утриманні відповідача повнолітньої непрацездатної доньки [PERSON] свідчать про наявність правових підстав для припинення права на частку [PERSON] у спірному будинку, та сплати [PERSON] грошової компенсації в розмірі 9 887 доларів. Відповідно до п. 30 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» інтереси непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. За таких підстав, суд вважає, що земельна ділянка, яка розташована за адресою [ADDRESS] також підлягає залишенню в особистої власності [PERSON] Відповідно до положення п. 18-2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Аналіз роз'яснень Верховного Суд України свідчить про те, що правовий режим земельної ділянки відноситься до особистої приватної власності аж до часу поділу чи виділу частини житлового будинку. Оскільки право на земельну ділянку отримується іншою стороною вже після переходу права власності на частину будинку, суд вважає, що до набрання рішенням законної сили, позивач є власником земельної ділянки, оскільки набув право власності на неї шляхом приватизації, тому майном, що підлягає поділу та є «визначальним» є саме будинок, що розташований на земельній ділянці. При вирішенні питання щодо поділу рухомого майна, суд, з урахуванням принципів справедливості та розумності вважає за доцільне залишити моторний катер «Stsngruy 240 CR», загальною вартістю 383 664 гривень у власності [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] не має відповідного посвідчення на право керування водним видом транспорту, з чого слідує, що припинення права на вказаний катер, не завдасть [PERSON] шкоди. Оскільки предмет спору, катер «Stsngruy 240 CR» є неподільною річчю, спільне володіння і користування вказаним катером з [PERSON] неможливе, суд вважає за доцільне припинити право [PERSON] на частину вказаного катера із сплатою останній грошової компенсації. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При визначенні розміру грошової компенсації, що підлягає сплаті [PERSON] суд керується наступними обставинами. Так, судом встановлено, що дійсно, повнолітня непрацездатна донька сторін [PERSON] перебуває на утриманні відповідача, при цьому [PERSON] грошової допомоги на утримання, лікування та щорічне проходження реабілітаційного курсу доньки не надає, відповідач сам несе всі необхідні витрати по лікуванню доньки. Вказані обставини не заперечувались сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, суд вважає за необхідне відступити від засади рівності часток при вирішенні питання щодо розділу катеру та збільшити частку [PERSON] з 12 на 1/3. Судом встановлено, що вартість спірного катеру складає 383 664 гривень. Таким чином, розмір грошової компенсації складає 383 664 гривень3 = 127 888 гривні. В період шлюбу подружжям [PERSON] також було набуте наступне майно: набір «Мойдодир» з двома литими мийками та двома змішувачами, вартістю 13 566 гривень; кухню з дубу з набором «Мойдодир» вартістю 93 692 гривні; люстру вартістю 16 897 гривень; туалетний стіл вартістю 17 181 гривень; дзеркало вартістю 2324,50 гривень; два стільця на суму 7 831 гривень; ліжко з решіткою вартістю 8 921 гривень; п'ять книжкових шаф вартістю 12 553 грн., 18 151 гривень, 12 553 гривень, 6453 гривень, 16934 гривень; диван 3-х спальний вартістю 40733 гривень; дві тумбочки вартістю по 5831 гривня кожна, на суму 11 662 гривні; стіл круглий вартістю 6 766 гривень; стінку меблеву вартістю 26 268 гривень; гардино-тюлеві вироби вартістю 181 181, 00 гривень; телевізор «Філіпс» вартістю 15 000 гривень; домашній кінотеатр вартістю 5000 гривень; комод для спальні вартістю 18 443 гривень; холодильник «Liebhenn» вартістю 28 427 гривень; шафу для вина вартістю 17 192 гривень; посудомиєчну машину «Бош» вартістю 7 961 гривень; чотири шкіряні стільця вартістю 1100 гривень кожне на суму 4400 гривень; люстру вартістю 4661 гривня; торшер вартістю 4600 гривень, торшер вартістю 256 гривні, торшер вартістю 5014 гривні на загальну суму 12238 гривень; настільну лампу вартістю 2105 гривень; дві настільні лампи вартістю по 1827 гривень кожна, на суму 3654 гривні; торшер вартістю 4600 гривень; два туалетних стола вартістю по 17281 гривен, на суму 34562 гривні; дзеркало вартістю 2324,50 гривень; консоль вартістю 6892 гривень; дві тумби при ліжку на суму 3181 гривень; тумбу для телевізора вартістю 13820 гривень; вітрину вартістю 21118 гривень; стіл для обіду вартістю 23925 гривень; 12 стільців вартістю по 3916 гривень кожний, на суму 46992 гривень; диван трьох спальний вартістю 17281 гривень; крісло вартістю 15980 гривень; шість стільців вартістю по 3915,50 гривень кожний, на суму 23493 гривень; три ліжка вартістю по 18739 гривень кожне, на суму 56217 гривень; дві решітки для ліжка вартістю по 2777 гривень кожна, на суму 5554 гривень; журнальний столик вартістю 11576 гривень; чотири тумбочки вартістю по 5831 гривень кожна, на суму 23324 гривень; дзеркало вартістю 3520 гривень; журнальний стіл вартістю 11576 гривень; стіл для обіду вартістю 6368 гривень; стінку бібліотечну вартістю 34228 гривень; два телевізора «Філіпс» вартістю по 15000 гривень кожен, на суму 30000 гривень; два домашніх кінотеатри вартістю по 5000 гривень кожен на суму 10000 гривень; комод для спальні вартістю 20595 гривень; два шкіряні дивани на 3 місця вартістю 23413 гривень, на 2 місця вартістю 14739 гривень; шкіряне крісло вартістю 10100 гривень; підставку вартістю 2000 гривень; лампу-бра вартістю 1700 гривень; лампу гостинну вартістю 1100 гривень; холодильник «Liebhenn» вартістю 13186 гривень; пральну машинка «МІЕLЕ» вартістю 18600 гривень; журнальний стіл вартістю 4844 гривень, всього на загальну суму 927 866,00 гривень. Суд приймає доводи представника [PERSON] щодо не надання з боку позивача належних та допустимих доказів вартості гардинно-тюлевих виробів. Так, зазначена позивачем сума в розмірі 181 181, гривень дійсно не підтверджується матеріалами справи. Крім того, більярдний стіл до складу якого входить: більярдний: стіл «Принц», барна стійка, лампа «Престиж», шари, крейда, рукавичка, трикутник, теща у зборі, чотири киї загальною вартістю 39 253,50 гривні був придбаний за особисті кошти [PERSON], що підтверджується замовленням № 02/7 від 03.07.2010 року, тому суд вважає недоведеним факт перебування вказаної речі у спільній сумісній власності подружжя. Судом, зокрема з пояснень сторін, встановлено, що донька сторін - [PERSON] користується та володіє повнолітня донька, наступним майном: дві настільні лампами вартістю по 1827 гривень кожна, торшер вартістю 4600 гривень, один з двох туалетних столів вартістю 17 281 гривня; консоль вартістю 6 892 гривень, дві тумбами при ліжку на суму 3181 гривня; тумба для телевізору, вартістю 13820 гривень; вітрина вартістю 21118 гривень; чотири з дванадцяти стільців, вартістю по 3916 гривень кожний; диван трьох спальним, вартістю 40733 гривні; туалетний стіл, вартістю 17281 гривня; крісло, вартістю 15980 гривень; один з трьох лижків, вартістю по 18739 грн.; одна з двох решіток для ліжка, вартістю по 2777 гривень; журнальний стіл, вартістю 11576 гривень; дві з чотирьох тумбочок, вартістю по 5831 гривень кожна; дзеркало, вартістю 3520 гривень; журнальний стіл вартістю 11576 гривень; стінка бібліотечна, вартістю 34228 гривень; один з двох телевізорів «Філіпс», вартістю по 15000 гривень кожний;один з двох домашніх кінотеатрів, вартістю по 5000 гривень кожен; комод для спальні вартістю 20595 гривень; один з двох шкіряних диванів вартістю 14739 гривень; шкіряним кріслом, вартістю 10100 гривень; підставкою вартістю 2000 гривень; лампою гостинною вартістю 1100 гривень; журнальним столом вартістю 4844 гривень, загальною вартістю 326 380 грн. Таким чином, суд вважає, що вартість майна, яке зазначено в первісній позовній заяві повинна бути зменшена на вартість гардинно-тюлевих виробів, вартість більярдного набору та вартість майна яке перебуває в користуванні та володінні спільної доньки [PERSON]: 1 239 555,50 - 181 181,00 (гардинно-тюлеві вироби) - 39 252,50 (більярдний набір)- 326 380,00 (вартість майна в користуванні та володінні доньки) = 692 805,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги законні та обґрунтовані, та підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. При відмові в задоволені первісних позовних вимог, суд враховував ту обставину, що позивачкою не доведений факт неподільності речей - об'єктів спільної сумісної власності, не надано жодного доказу щодо неможливості розділу житлового будинку та земельної ділянки в натурі, а також не запропоновано варіанту поділу спільного подружнього майна, що відповідає вимогам діючого законодавства. Крім того, позивачкою не зазначені відомості щодо обсягу спільного подружнього майна. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, суд,

Outcome: approved