Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Шостої Харківської державної нотаріальної контори про визнання права власності. В судовому засідання позивачка уточнила позовні вимоги, та просила суд їх задовольнити, зокрема: припинити право спільної сумісної власності між співвласниками квартири [ADDRESS]: визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] померлою [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS], власником якої була [PERSON], яка померла [INFO], а всього на 2/3 частини спірної квартири [ADDRESS]. Посилалась на те, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], квартира знаходиться у спільній сумісній власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності. У 2012 році померла мати позивачів - [PERSON]. При житті [PERSON] склала заповіт на все належне їй майно на ім'я [PERSON], яке було посвідчене нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] реєстровий номер 1-640 від 2010 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.03.2012 року. Після смерті матері [PERSON] звернулася до Шостої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не може, оскільки [PERSON] забрав усі документи та за період з 2012 року на виклики до нотаріуса не з'являється. На теперішній час позивачка бажає оформити право власності за заповітом, у зв'язку з чим просить суд позов задовольнити. В судовому засідання представники позивачки позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на те, що [INFO] померла мати відповідача [PERSON]. На день смерті матері в даній квартирі прописані - [PERSON] та [PERSON]. Дана 4 - кімнатна квартира [ADDRESS] за рішенням виконавчого комітету Київської Ради народних депутатів м. Харків була виділена [PERSON] на сім'ю в складі чотирьох осіб на підставі ордеру № 001711 від 28.10.1982 р. Свідоцтва про право власності на житло відповідач не мав. Як і будь-яких інших правовстановлюючих документів на квартиру. Зі слів його матері, за якою він здійснював догляд по день смерті, документи знаходилися у сестри -[PERSON] Всі документи на квартиру, які відповідач має на сьогоднішній день, отримані ним від позивачки, шляхом нотаріального посвідчення. Про факт складання заповіту на користь сестри, а також про такий намір, мати йому нічого не повідомляла. На день смерті матері сестра перебувала за межами України. В похованні матері не приймала участі ні в матеріальному, ні в моральному сенсі. 19 березня 2012 року, відповідач звернувся до Першої Харківської нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини. Однак, згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру йому стало відомо, що 14.03.2012 року було відкрито спадкову справу в Шостій Харківській державній конторі. З цього приводу, того ж дня, а саме - 19.03.2012 року, він і звернувся за місцезнаходженням справи - до державного нотаріуса Шостої Харківської нотаріальної контори Теленкова B.C. Однак, даний нотаріус не надав йому роз'яснення стосовно права на подачу заяви про прийняття спадщини. Більш того, було навіть занадто наполегливо рекомендовано зараз же написати заяву про відмову в прийнятті спадщини. Із заповітом відповідач не ознайомлений і не був ознайомлений. Суть заповіту йому не відома і по теперішній час. Він не є фахівцем в питаннях спадкового права і мав би звичайно довіритися професіоналу, але таку заяву не написав, оскільки вирішив, що написання такої заяви є його правом, а не обов'язком. В жовтні 2012 року він отримав повідомлення Шостої Харківської нотаріальної контори про те, що в разі ненадання ним протягом місяця до державної нотаріальної контори будь-яких документів, свідоцтво про право на спадщину за заповітом буде видане спадкоємиці, яка звернулася до нотаріальної контори. Будь - яких інших листів з Шостої Харківської нотаріальної контори, а також особисто від нотаріуса Теленкова B.C. він не отримував. Між відповідачем та позивачем, як співвласниками майна, постійно виникають непорозуміння та суперечки стосовно порядку користування, володіння, утримання та збереження квартири. Дійти компромісу стосовно можливості його проживання в даній квартирі неможливо. Також відповідач посилається на те, що при розгляді справи у суді позивачка порушила вимоги чинного законодавства, а саме щодо уточнення та доповнень до позовної заяви, оскільки одночасно змінила і підставу і предмет позовові, що чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Суд, заслухавши думку осіб, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], квартира знаходиться у спільній сумісній власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності та даними технічного паспорту на зазначену квартиру. [INFO] померла мати позивачів - [PERSON]. При житті [PERSON] склала заповіт на все належне їй майно на ім'я [PERSON], яке було посвідчене нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 1-640 від 2010 року. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. З матеріалів витребуваної судом належним чином завіреної копії нотаріальної справи вбачається, що постановою державного нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори Теленковим В.С. від 25.09.13 року представнику позивачки відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не перевірено коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, тому що [PERSON] до нотаріальної контори не з'являється, на листи не відповідає. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачем не доведено суду, що він, як спадкоємець, має право на обов*язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Також не доведено, що заповіт є недійсним або нікчемним. Питання про визнання його таким в судовому порядку не ставилося. Посилання на те, що відповідач не знав про вказаний заповіт, не є підставою для визнання його недійсним або нікчемним. Відповідно до ст.. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У спільній сумісній власності її учасники не мають наперед визначених часток, але тут діє презумпція рівності часток співвласників, тому суд приходить до висновку про те, що позивачці, відповідачу та їх померлій матері належить по 1/3 частки спірної квартири. Право власності на 1/3 частки спірної квартири після смерті [PERSON], суд визнає також за позивачкою в порядку спадкування за заповітом, таким чином визнає за позивачкою право власності на 2/3 частки спірної квартири. Відповідно до ст.. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Зі змісту остаточної редакції позовних вимог позивачки суд приходить до висновку про те, що це є збільшенням розміру позовних вимог, а не зміною підстав та предмету позову. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved