Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] ; третя особа - Станично-Луганська селищна військово-цивільна адміністрація Щастинського району Луганської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-476 від 21.09.2020 року та свідоцтва про право на спадщину № 2-155 від 01.04.2014 року. У вказаному будинку зареєстрована позивачка та відповідач [PERSON] , який не проживає за вказаною адресою, за місцем реєстрації з серпня 2014 року, на даний час мешкає в місті Луганську та повертатись до місця реєстрації, як він повідомив позивачу, не має наміру. Оскільки відповідач залишається зареєстрованим у житловому приміщенні, що належить позивачу, вона не може повним чином реалізувати своє право власності, тому вона звернулась до суду з даним позовом та просить постановити рішення, яким позбавити відповідача права користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаному домоволодінні і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачі відзивів не подавали, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Представник третьої особи - Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-476 від 21.09.2020 року у спадковій справі № 41/2020, виданого державним нотаруісгм Т.В.Ткач та свідоцтва про право на спадщину № 2-155 від 01.04.2014 року у спадковій справі № 3/2014р./, виданого державним нотаріусом В.М.Кондратьєвим. У вказаному будинку зареєстрована позивачка та відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області № 2393 від 24.12.2020 року. Відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою, за місцем реєстрації з серпня 2014 року, що підтверджується копією акта обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що був складений депутатом Станично-Луганської селищної ради Рябовол О.А. у присутності сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] , та засвідчено секретарем селищної ради З.А.Гавриш. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу України та нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з серпня 2014 року без поважних причин, тобто більше шести місяців, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 17 від 09.02.2021 року у сумі 908,00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved