Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики, процентів, пені, інфляційних нарахувань. Свої вимоги позивач обґрунтувала наступним. 23.03.2011 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений у нотаріальній формі договір позики , згідно якого Позивач передав, а Відповідач прийняв грошові кошти у сумі 562 909 (п'ятсот шістдесят дві тисячі дев'ятсот дев'ять) грн. 56 коп., що еквівалентно 70 800 (сімдесят тисяч вісімсот) доларів США за курсом НБУ із зобов'язанням повернути таку ж саму суму грошей до 23.07.2011 року. У період з 23.03.2011 року до сьогодні Відповідачем не було сплачено борг. Відповідно до розрахунків Позивача, сума процентів виражена у грошовій формі за прострочення виконання зобов'язання із повернення боргу у сумі 562 909,56 грн. за період з 23.07.2011 року по 16.10.2013 р. складає 37 803, 98 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути вищевказану заборгованість. В судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Представник позивача з'явився в судове засідання та підтримав позовні вимоги. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. 23.03.2011 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений у нотаріальній формі договір позики , згідно якого Позивач передав, а Відповідач прийняв грошові кошти у сумі 562 909 (п'ятсот шістдесят дві тисячі дев'ятсот дев'ять) грн. 56 коп., що еквівалентно 70 800 (сімдесят тисяч вісімсот) доларів США за курсом НБУ із зобов'язанням повернути таку ж саму суму грошей до 23.07.2011 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Через порушення зобов'язання з повернення грошей, Позивач звернувся із позовом до Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з Відповідача заборгованості. У період з 23.03.2011 року до сьогодні Відповідачем не було сплачено борг. Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином сума процентів виражена у грошовій формі за прострочення виконання зобов'язання із повернення боргу у сумі 37 803, 98 грн. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконанім або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, через неналежне виконання договору позики та за прострочення виконання зобов'язання Відповідачем, була нарахована заборгованість із сплати процентів у сумі 37 803, 98 грн. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. ст. 526-527, 530, 610, 625, 1047-1048 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 15, 59-60, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved