Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ПрАТ «Електрометалургійний завод «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА» про відшкодування моральної шкоди у звязку з отриманням професійного захворювання на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 20.01.1989 р. по 20.07.1999 р., з 29.09.1999 р. по 02.04.2002 р., з 19.04.2002 р. по 12.06.2009 р. працювала на ПАТ «Електрометалургійний завод «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА». Внаслідок впливу небезпечних виробничих чинників отримала професійне захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації; синдром церебрально-периферичної ангіодистанії, ускладненої дисцикулярною енцефалопатією П ст. з вестибулопатією, двобічною перамідною недостатністю та антено-депресивним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовиим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу, деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., група «А», ЛН першого ст. Висновком МСЕК від 27.03.2017р. (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0823150 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ № 0034038) [PERSON] встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 20.02.2017 року встановлено що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ „Дніпроспецсталь. Причина виникнення внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів: вібрації та пилу фібро генної дії. Хворобою та втратою професійної працездатності їй заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що позивач обмежена у побуті, у звязку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушена знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Внаслідок цього порушені її звичайні соціальні звязки, та вона постійно знаходиться у нервовій напрузі, що негативно впливає на її психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання у [PERSON] погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. Також позивач потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, чим ускладнює життя своєї родини, що також спричиняє їй моральні страждання Просить суд стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, представник позивача суду пояснила, що [PERSON] працювала на ПАТ «Дніпроспецсталь» з 20.01.1989 р. по 20.07.1999 р., з 29.09.1999 р. по 02.04.2002 р., з 19.04.2002 р. по 12.06.2009 р. Була звільнена за станом здоровя, оскільки отримала професійне захворювання, у звязку з чим потребувала постійного лікування. Причина виникнення захворювання внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів: вібрації та пилу фібро генної дії Висновком МСЕК від 27.03.2017р. (довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0823150 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ № 0034038) [PERSON] встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності.Професійне захворювання [PERSON] встановлено лише 25.01.2017 року, однак відбулося ще задовго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих факторів вона вже мала стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися. Тобто захворювання було тривалим. Внаслідок отримання захворювання [PERSON] важко пересуватися, обслуговувати себе, оскільки у неї постійно болять суглоби, вона відчуває головний біль, загальну слабкість, скутість рухів, запаморочення, за станом здоровя позивач обмежена у побуті, постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Просять суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення. В судовому засіданні пояснила, що позивач з 16.05.1989 року працювала на ПАТ«Дніпроспецсталь», була попереджена підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів. За виконання роботи у вищевказаних умовах позивач отримувала додаткові пільги та компенсації, будучі обізнаною про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці позивач продовжувала виконувати роботу в таких умовах довгий час. 22.06.2004 року [PERSON] оформила пільгову пенсію та продовжувала працювати до 12.06.2009 року. Після отримання пенсії позивач мала можливість перейти на іншу роботу в інших умовах праці з метою збереження власного здоровя, проте самостійно з власної ініціативи продовжувала працювати у важких умовах праці та допустила погіршення свого здоровя. Професійне захворювання позивача було виявлено 20.02.2017 року. Вважає, що права позивача протягом робочого періоду не порушувались, а також що позивачем не доведені належними доказами фактори, необхідні для підтвердження моральних страждань. Третя особа в судове засідання не зявилася, за невідомою суду причиною, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, клопотань про розгляд справи без її участі та заперечень проти позову суду не надала. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 20.01.1989 р. по 20.07.1999 р., з 29.09.1999 р. по 02.04.2002 р., з 19.04.2002 р. по 12.06.2009 р. [PERSON] працювала на ПАТ «Електрометалургійний завод «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-15). Виходячи з вплив у небезпечних виробничих чинників отримала професійне захворювання. Медичний висновок Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 25.01.2017р. № 101 щодо обґрунтування діагнозу професійного захворювання підтвердив випадок професійного захворювання вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації; синдром церебрально-периферичної ангіодистанії, ускладненої дисцикулярною енцефалопатією П ст. з вестибулопатією, двобічною перамідною недостатністю та антено депресивним синдромом; синдром полірадикулоневропатії з вираженими порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу з помірно вираженою гіпотрофією мязів плечового поясу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., група «А», ЛН першого ст. (а.с.3-4). Висновком МСЕК від 27.03.2017р. серія АВ №0823150 [PERSON] встановлена третя група інвалідності (а.с.5). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ № 0034038 від 27.03.2017 року [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності (а.с.6). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.02.2017 року, захворювання [PERSON] виникло внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Дніпроспецсталь». Причина виникнення наявність на робочому місці [PERSON] вібрації та пилу фіброгенної дії (а.с.7). У звязку з професійним захворюванням [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими позивачем медичними документами ( а.с. 8-10, 16-20). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, у зв'язку із чим було порушено її нормальні життєві зв'язки. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що повязані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоровя, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість і характер завданих ушкоджень здоровю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 50 відсотків, встановлення у звязку з каліцтвом ІІІ групи інвалідності. За таких обставин, беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності, характер отриманих позивачем захворювань і повязані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, виходячи із збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 30 000,00 гривень. Крім того, оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то судовий збір на користь держави має бути стягнуто з відповідача.

Outcome: partial