Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на кошти в орієнтовному розмірі 1500 гривень, які знаходяться на банківському рахунку Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та які до дня смерті належали матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , померлої [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області померла її мати [PERSON] . Після першого шлюбу вона змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після смерті чоловіка [PERSON] вона уклала шлюб та змінила прізвище із « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». На протязі шести місяців після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса Катрука М.В. із заявою про прийняття спадщини за законом на належне матері до дня смерті майно. Після смерті матері відкрилася спадщина на кошти, які знаходяться на банківському рахунку у АТ КБ «ПриватБанк». Нажаль, сума коштів, які знаходяться на банківському рахунку та номер цього рахунку їй невідомі, тому нею було подано разом із позовною заявою клопотання про витребування доказів. У зв`язку із смертю приватного нотаріуса Катрука М.В. заведена за її заявою спадкова справа на майно померлої матері [PERSON] знаходиться на зберіганні у Вінницькому державному нотаріальному архіві, а тому інший нотаріус не має змоги оформити спадщину та видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкові кошти. Тому, існують реальні перешкоди оформити свої права на спадщину матері. Тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№7082 від 07.10.2019, в якій просила суд підготовче засідання провести у її відсутність та ухвалити рішення у підготовчому, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№6708 від 20.09.2019, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримують, просить заяву задовольнити. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Заяви, клопотання: заяви сторін про розгляд справи в їх відсутність. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 07 жовтня 2019 року на 10 годину 00 хвилин (а.с.13-16), витребування доказів (а.с.18-20), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Вивчивши надані матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.-6) судом встановлено, що позивачка народилася [INFO] у селі Буша Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована у [ADDRESS] . Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10 грудня 2018 року (а.с.7) судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області. Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06 вересня 1966 року (а.с.8) судом встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON] . Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 26 вересня 1987 року (а.с.9) судом встановлено, що 26 вересня 1987 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 14 березня 1990 року (а.с.10) судом встановлено, що [PERSON] , тобто перший чоловік позивачки, помер [INFO] у місті Могилів-Подільський Вінницької області. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 26 грудня 2001 року (а.с.11) судом встановлено, що 26 грудня 2001 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Із повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» вхід.№6947 від 30.09.2019, наданого на виконання ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1326/19 від 11 вересня 2019 року про витребування доказів, судом встановлено, що на ім`я [PERSON] відкритий депозитний рахунок № [NUMBER] від 19.10.2012, залишок на рахунку складає 127 грн. 77 коп., окрім того 22.12.2014 відкрито картку за номером [NUMBER] , залишок на картці складає 2010 грн. На рахунок «Бонеус плюс» [NUMBER] зараховані відсотки за вкладом «Депозит плюс». Із копії Спадкової справи №55/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] вхід.№6951 від 30.09.2019, наданої на виконання ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1326/19 від 11 вересня 2019 року про витребування доказів, судом встановлено, що позивачка зверталася до приватного нотаріуса Катрук М.В. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №55641681 від 27.03.2019, зареєстровано спадкову справу №55/2019. Дослідивши усі докази в їх сукупності та кожен доказ окремо, суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.15 ЦК України позивачка має право на захист судом невизнаних прав щодо спадщини, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] . Відповідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Позивач [PERSON] відповідно до ст.1269 ЦК України вважається спадкоємцем, яка прийняла спадщину після матері [PERSON] , так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області, у строк встановлений законом. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна померлої матері [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що інші спадкоємці не претендують на спадкове майно, оскільки як слідує із спадкової справи не подавали заяви про прийняття спадщини, позивач вчасно подала заяву до нотаріальної контори, а також ті обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1269 ЦК України.

Outcome: approved