Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом (уточненим 14.04.2014року) до [PERSON], КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР про визнання реєстрації власності недійсною, визнання права власності, визнання дій неправомірними. Позивачка та її представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини, викладені в запереченнях від 18.04.2014року. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2012року було залишено без змін рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.04.2012року яким було встановлено, що 19 серпня 2001року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до умов якого, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Даний договір дарування нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі за №3729 від 19.08.2002року. Право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Вищевказаним рішенням було залишено без задоволення позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 19.08.2002року, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Крім того, рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.04.2013року позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності були залишені без задоволення оскільки права [PERSON] як власниці квартири [ADDRESS] вже були неодноразово захищені судом загальної юрисдикції, фактично позивач звертався з вимогами, пов'язаними зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.10.2013року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.115). Враховуючи вищевикладене підстав для скасування реєстрації прав власності судом не встановлено. Позивачка звернулася до суду зокрема із позовною вимогою про визнання реєстрації власності недійсною, однак чинним законодавством не передбачено визнання недійсною державну реєстрацію прав власності. Статтею 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 лютого 2010року №1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами) встановлено, що до 01.01.2013року державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. На дату подання позовної заяви актуальних відомостей щодо інших власників спірної квартири, окрім [PERSON], в КП «БТІ» ОМР немає, тобто з боку відповідача відсутній факт порушення власності позивача. З 01 січня 2013 року запровадився новий порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, було припинено доступ реєстраторів бюро технічної інвентаризації до Реєстру прав власності на нерухоме майно та почала функціонувати нова система органів державної реєстрації прав. Згідно ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав. Відповідно до п.п.10 п. 4 Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року, № 401/211, Державна реєстраційна служба України відповідно до покладених до неї завдань здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачкою та її представником не надавалося жодних заяв щодо залучення до участі в справі інших відповідачів, натомість наполягали на належному відповідачі - КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР оскільки, на думку сторони позивача, саме дана установа мала повноваження щодо реєстрації прав власності на момент укладання договору дарування. Крім того з іншими позовними вимогами та з інших підстав сторона позивача до суду не зверталася. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З викладених у позовній заяві обставин та встановлених у судовому засіданні фактів суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed