Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить: визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20142780 від 20 березня 2015 року; визнати незаконним з моменту прийняття та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20162175 від 20 березня 2015 року); визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1101 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 3522587201:51:000:0202. Позов обґрунтовано тим, що вона є власником вищезазначеної земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР № 088149, але, внаслідок помилки державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної земельної ділянки зазначена інша особа, а саме [PERSON] . Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1112 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 3522587200:51:001:0063. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 березня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,1112 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: 3522587200:51:001:0063. Позов [PERSON] , яким вона оспорює право [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 35225872:51:001:0063, може потягнути за собою визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . З метою усунення невизначеності щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:51:001:0063, власником якої є [PERSON] , вона просить визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник в поданій до суду заяві просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заперечень проти зустрічного позову [PERSON] ним не висловлено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду письмовій заяві, зазначає, що вимоги за зустрічним позовом підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити та просить розглядати справу без її участі на підставі наявних у суду доказів. Заперечень проти позову [PERSON] нею не висловлено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату, місце і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку за зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи нею не подано, правом подання відзиву вона не скористалась. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, надавши їм правову оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія КР № 088149, виданого 29 жовтня 2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1101 га, кадастровий номер: 3522587201:51:000:0202, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.8, 10). В той же час, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 083172, виданого 25.11.2008 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1112 га, кадастровий номер 3522587201:51:000:0202, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.77). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3511811132020 від 05.10.2020 року вбачається, що в березні 2015 року [PERSON] змінила кадастровий номер земельної ділянки (3522587201:51:000:0202) площею 0,1112 га, на новий. 10 березня 2015 року даній земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , було присвоєно новий кадастровий номер: 3522587200:51:001:0063 (а.с.19). Отже, до 10 березня 2015 року дві різні земельні ділянки, власником однієї з яких була [PERSON] , а іншої - [PERSON] , мали однаковий кадастровий номер, а саме: 3522587201:51:000:0202. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 226818262 від 05.10.2020 року вбачається наявність запису про право власності № 9121218, згідно якого 20 березня 2015 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Куценко І.В., на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР № 083172, виданого 25.11.2008 року, було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1112 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Індексний номер рішення 20162175 (а.с.11-13). При цьому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державний реєстратор зазначив попередній кадастровий номер, що був присвоєний земельній ділянці за вищезазначеною адресою - 3522587201:51:000:0202, а не новий кадастровий номер, що існує на даний час - 3522587200:51:001:0063. Як наслідок вищезазначеного, власником земельної ділянки площею 0,1101 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 3522587201:51:000:0202 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була зазначена [PERSON] . З нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.03.2015 року, реєстровий номер 312, вбачається, що між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено вказаний договір, предметом якого була земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.77-80). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35230318 від 20.03.2020 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Куценко І.В., на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 312, від 20.03.2015 року, було зареєстровано перехід права власності на земельну ділянку площею 0,1112 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Новим власником даної земельної ділянки стала [PERSON] Індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 20162175 (а.с.81). Отже, на даний момент у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522587201:51:000:0202 зазначена [PERSON] . Судом встановлено, що всі інші дані: адреса, площа земельної ділянки, серія та номер державного акту на право власності на земельну ділянку тощо, відповідають даним щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:001:0063, згідно інформації з Держгеокадастру, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:51:001:0063. При цьому власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:001:0063 в Держгеокадастрі зазначена [PERSON] , однак фактичним власником цієї земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу є [PERSON] , а власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522587201:51:000:0202 в Держгеокадастрі зазначено [PERSON] , однак фактичним власником цієї земельної ділянки є [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю КР №088149 від 29 жовтня 2009 року. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом встановлено, що внаслідок рішень нотаріуса (індексні номери рішень: 20142780 та 20162175) було порушено право власності [PERSON] , в частині права розпорядження своїм майном. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції від 06 лютого 2015 року, державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону. Приписами ч.4 ст.9 вищевказаного Закону передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Відповідно до п.43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року, в редакції Порядку станом на 19.08.2014 року, для проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку. Згідно приписів п.6, п.8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015 року, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку. Отже, згідно вищенаведених вимог нормативно-правових актів, вбачається, що перед проведенням реєстрації держаний реєстратор перевіряє подані заявником документи, в тому числі витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку. Всупереч вищезазначеним нормам законодавства нотаріусом не звернуто уваги на те, що 10 березня 2015 року земельній ділянці площею 0,1112 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] було присвоєно новий кадастровий номер - 3522587200:51:001:0063 і 20 березня 2015 року своїм рішенням (індексний номер рішення: 20142780) зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку на [PERSON] , зазначивши попередній кадастровий номер земельної ділянки - 3522587201:51:000:0202. В подальшому за договором купівлі-продажу земельної ділянки новим власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , стала [PERSON] . Рішенням нотаріуса було зареєстровано перехід права власності за договором купівлі-продажу земельної ділянки (індексний номер рішення: 20162175). З вищевикладеного можна зробити висновок про те, що рішеннями державного реєстратора (індексні номери рішень: 20142780 та 20162175) було порушено право власності [PERSON] на земельну ділянку (кадастровий номер 3522587201:51:000:0202) площею 0,1101 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить їй на праві власності згідно з державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 088149, виданого 29 жовтня 2009 року. Згідно абз. 3 ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції від 16 липня 2020 року, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню. При розгляді зустрічного позову судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3522587200:51:001:0063. Вказану обставину у своїй позовній заяві підтверджує позивач [PERSON] . В той же час, позов [PERSON] оспорює право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:51:001:0063, оскільки ставить під сумнів законність проведення реєстрації права власності державним реєстратором. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Метою пред`явлення вказаного позову є усунення невизначеності відносин права власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач, або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше втрачений ним. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. На підставі вищенаведеного суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 321, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,

Outcome: approved