Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із зазначеною позовною заявою, яку мотивує тим, що 15.03.2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за яким остання отримала позику в розмірі 90 000 грн. Факт одержання грошових коштів підтверджується власноруч написаними [PERSON] розписками в момент передачі частин сум позики. Відповідно до написаних [PERSON] розписками, остання отримала від позивачки грошові кошти в розмірі 39 000 грн., 28 000 грн. та 23 000 грн., які зобов`язалась повернути в строк до 01.07.2020 року. Однак відповідачка повернула тільки частину позики в розмірі 5000 грн. Таким чином, враховуючи те, що сума боргу повернута лише частково, позивачка просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 85 000 грн. та понесені нею судові витрати. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Згідно даної ухвали відповідачу встановлений строк не менше п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали для подання відзиву на позов. Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, однак її представник - адвокат Ракущинець А.А. подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, входячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 15.03.2020 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позикодавець [PERSON] зобов`язалась надати позичальнику [PERSON] позику в розмірі 90 000 грн., які остання зобов`язалась повернути в строк до 01.07.2020 року. [PERSON] надала в борг відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 39 000 грн., 28000 грн. та 23 000 грн., які остання зобов`язалась повернути в строк, про що свідчать власноруч написані [PERSON] розписки. Встановлено, що [PERSON] повернула позивачці тільки частину боргу в розмірі 5000 грн. Таким чином, у строк встановлений у договорі позики, зокрема до 01.07.2020 року, [PERSON] лише частково виконала взяті на себе зобов`язання, і на даний час, сума заборгованості по договору позики складає 85 000 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Судом також встановлено, що [PERSON] 11.08.2020 року зверталась до [PERSON] з вимогою-претензією, про повернення в найкоротший час суми позики, яка становить 85 000 грн. Згідно листа відповідачки [PERSON] від 21.08.2020 року, адресованого позивачці слідує, що [PERSON] визнає факт заборгованості, яка утворилась внаслідок невиконання нею умов договору позики, яка складає 85000 грн. і зобов`язується прикласти максим зусиль для погашення боргу. Беручи до уваги наведені вище фактичні обставини справи та фактичне визнання відповідачем суми заборгованості, суд приходить до висновку, що подана [PERSON] позовна заява ґрунтується на вимогах закону, а тому заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення суми по договору позики є підставними і підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 850,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved