Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. На підтвердження заявлених вимог вказала, що народилася 10.12.1950 року у м.Ашхабад Туркменістан. Шкільну освіту отримала у м.Ашхабад Туркменістан. З 1971 року по 1983 роки працювала офіційно у різних місцях м.Ашхабад. В 1983 році переїхала до України, де проживає і зараз. Заявниця вказує, що 04.01.1982 отримала паспорт серії ІІ-ИЮ №684119, виданий Радянським РВВС м. Ашхабад, 20.07.1984 року отримала паспорт серії ХІХ-НО №621447, виданий Єнакіївським ГУМВС, 22.05.1998 року отримала паспорт громадянина України серії В/уд-13, виданий Єнакіївським ГУМВС, який був втрачений. З 17.02.1986 року по 05.08.1991 року працювала у м.Єнакієве, була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. Після початку проведення АТО переїхала до м.Торецьк. При зверненні до Торецького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області для отримання паспорта громадянина України, отримала відмову у звязку з тим, що не встановлено її приналежності до громадянства будь-якої держави. Тому для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року заявнику необхідно для отримання паспорту громадянина України. Заявник та його представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву з проханням справу розглянути без їх участі. Заявник та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідив матеріали справи, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані і підтверджені доказами, доданими до матеріалів справи. Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з формою А [PERSON] 04.01.1982 отримала паспорт серії ІІ-ИЮ №684119, виданий Радянським РВВС м. Ашхабад, 20.07.1984 року отримала паспорт серії ХІХ-НО №621447, виданий Єнакіївським ГУМВС, 22.05.1998 року отримала паспорт громадянина України серії В/уд-13, виданий Єнакіївським ГУМВС, проживала за адресою: [INFO] (а.с. 18-19). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON], заповненої 08.01.1971 року вбачається, що 09.09.1989 року була прийнята прибиральницею на Єнакіївський хлібокомбінат з окладом 90 карбованців (наказ №62 від 09.09.1982 року), 13.04.1990 року звільнена за ч.4 ст.40 КЗпП УРСР (наказ №40 від 18.05.1990 року), з 13.02.1991 року по 05.08.1991 року, працювала сезонною робітницею в радгоспі «Корсунський». Відповідно до довідки №2735 від 15.11.2017, виданої Торецьким МВ ГУДМС України в Донецькій області [PERSON], уродженка м.Ашхабад Туркменістан зверталася до Торецького МВ ГУДМС України в Донецькій області із заявою щодо видачі паспорта громадянина України, проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено приналежності до громадянства будь-якої держави. Згідно з копіями документів, [PERSON] 16.10.1983 року в м.Єнакієве Донецької області народила доньку Ларису, 13.05.1986 року в в м.Єнакієве Донецької області народила сина [PERSON] (а.с.21-27). Відповідно до п.п. 1,2 ч.1\~ст.3\~Закону\~України «Про\~громадянство\~України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку. Як вбачається з роз'яснень, п.1 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України «Про\~судову\~практику\~в справах\~про\~встановлення\~фактів,\~що\~мають\~юридичне значення»\~№5\~від\~31.03.1995\~року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. З листа Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення вбачається, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до п.25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України\~«Про\~правонаступництво\~України» або на інших територіях,що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Так, постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). Встановлення даного факту заявнику необхідно з метою реалізації права на отримання паспорта громадянина України. Таким чином, аналізуючи викладене та дослідив надані докази, суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявник надав до суду докази свого фактичного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved