Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві зазначено, що 23.10.2020 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача позику у розмірі 139739,00 грн. на особисті потреби та зобов`язався повернути зазаначені кошти до 30.11.2020 р. Укладення даного договору та оримання коштів відповідачем підтверджується розпискою. Станом на день подання позовної заяви сума позики відповідачем не повернута, що і стало підставою для звернення до суду позивача для захисту своїх прав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2021 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 14) В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, відзив на позов не надав. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що 23.10.2020 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 139739 грн., які зобов`язався повернути у повному розмірі до 30.11.2020 р., в заставу залишив паспорт. (а.с. 27). Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув, тому позивач звернулася з даним позовом до суду. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка на підтвердження укладення договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 р. (справа № 464/3790/16-ц). Із змісту розписки вбачається факт отримання відповідачем (позичальником) у борг грошових коштів 23.10.2020 та строк їх повернення до 30.11.2020 р., а також дата складання розписки 23.10.2020. Окрім того, представником позивача надано суду оригінал боргової розписки , що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав своє зобов`язання перед позивачем та не повернув борг в розмірі 139739,00 грн., суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1397 грн. 40 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved