Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 11 вересня 2013 року [PERSON], відповідно до розписки взяв в неї в борг 1680 євро, 200 доларів США, 400 гривень, і зобов'язався повернути їх до 11 жовтня 2013 року. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року стягнуто з [PERSON] на її користь борг за договором позики від 11 вересня 2013 року в сумі еквівалентній 1680 євро, що складає 29 511 гривень, 200 доларів США, що складає 2627 гривень, 400 гривень - на загальну суму 32538 гривень та судові витрати 308 гривень 56 копійок. Відповідач добровільно рішення суду не виконав, а в порядку примусового виконання рішення суду за виконавчим листом, в період з 20.10.2014 року по 16.03.2017 року стягнуто з [PERSON] на її користь лише 15917 грн 47 коп. Таким чином з врахуванням, станом на 20.04.2017 року, курсу купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, згідно якого 1 євро складає 28 грн. 73 коп., а 1 долар США -26 грн. 79 коп., відповідач сплатив їй судові витрати 308 гривень 56 копійок, 400 гривень, 200 доларів США та 376,66 євро, і залишається винним їй ще 1303 євро. Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача борг в сумі 1303 євро, що в гривневому еквіваленті становить 37435 гривень 19 копійок, а також, на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми в розмірі 2620 гривень 52 копійки. В судовому засіданні [PERSON] підтримала уточнений позов від 03 травня 2017 року і просила його задовольнити. Пояснила, що 1303 євро, які вона просить стягнути з відповідача, це залишок боргу [PERSON] по розписці від 11 вересня 2013 року. Оскільки курс валют за три роки виріс, то коштів, які сплатив відповідач в порядку примусового виконання рішення суду, вистачило на погашення боргу в сумі 400 гривень, 200 доларів США, 376 євро, та судових витрат, а 1303 євро боргу ще залишилося. Оскільки відповідач своєчасно борг не повернув, також просить стягнути 3% річних від простроченої суми в розмірі 2620 гривень 52 копійки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, та зазначив, що позов [PERSON] не визнає в повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказав, що між ним та позивачкою існують правовідносини згідно договору позики, і Талалаївським районним судом 18 серпня 2014 року вже винесено рішення суду, яким стягнуто відповідну суму коштів за договором позики у гривневому еквіваленті, згідно з вимогами законодавства. Виконання рішення суду відбувається згідно виконавчого листа. Тому просить відмовити в повторному стягненні з нього боргу за розпискою в сумі 1303 євро та у стягненні 3% річних. Суд, заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року у цивільній справі № 747/469/14 встановлено, що 11 вересня 2013 року [PERSON] взяв борг у [PERSON] 1680 євро, 200 доларів США та 400 гривень, які зобов'язувався повернути до 11 жовтня 2013 року, про що відповідачем була складена розписка. Оскільки [PERSON] у визначений термін не повернув позику, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу. Вказаним рішенням суду від 18.08.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі, еквівалентній 1680 євро, що складає 29 511 гривень (по курсу 100 євро - 1756.6091 грн.), 200 доларів США, що складає 2627 гривень (по курсу 100 доларів - 1313.5491 грн), 400 гривень -на загальну суму - 32538 гривень, та судові витрати в сумі 308 грн. 56 коп., а всього - 32 846 гривень 56 копійок (а.с.42-43). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідки Талалаївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 21.02.2017 року за виконавчим листом № 747/469/14 від 02.09.2014 року стягнуто з боржника [PERSON] на користь [PERSON] за період з 20.10.2014 року по 16.03.2017 року кошти на загальну суму 15917 гривень 47 копійок ( а.с.3-4). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтями 1046, 1049, 1050 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] в обгрунтування вимоги щодо стягнення боргу в сумі 1303 євро зазначила, що в зв'язку із зміною курсу валют, коштів, які сплатив відповідач в порядку примусового виконання рішення суду, станом на 20.04.2017 року вистачило на погашення боргу в сумі 400 гривень, 200 доларів США, 376,66 євро, судових витрат в сумі 308 грн. 56 коп., а 1 303 євро боргу за розпискою ще залишилося. Але суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення з відповідача боргу в сумі 1303 євро за договором позики від 11.09.2013 року задоволенню не підлягає, так як рішенням Талалаївського районного суду від 18 серпня 2014 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] вже стягнуто повністю борг за договором позики від 11 вересня 2013 року, у гривневому еквіваленті по відношенню до долара та євро, станом на 18 серпня 2014 року, у відповідності до вимог ч.2 ст. 533 ЦК України. Відділом ДВС здійснюється примусове виконання рішення суду за виконавчим листом № 747/469/14 від 02.09.2014 року. В судовому засіданні встановлено і не заперечується [PERSON], що в повному обсязі борг на користь [PERSON], на час розгляду справи у суді, відповідачем не виплачений. Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора (позикодавця) права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто, застосування зазначеної норми закону дає підстави кредитору (позикодавцю) вимагати від боржника отримати три проценти річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення до повного фактичного виконання грошового зобов'язання. Згідно зі ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно повідомлення філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» офіційний курс гривні до іноземних валют на 11 жовтня 2013 року та 12 жовтня 2013 року становив: 100 доларів США - 799-3000, 100 євро - 1081-6128 (а.с.59). Тобто на дату повернення боргу за договором позики відповідач повинен був сплатити [PERSON] 1680 євро, що у гривневому еквіваленті складає 18177 грн.60 коп., 200 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1598 грн та 400 гривень, на загальну суму 20175 грн.60 коп. 3 проценти річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення на дату винесення рішення суду складає: 20 175,6 : 365 Х 3 Х 1315:100=2180 гривень, які і підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] Також з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 640 гривень у відшкодування сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial