Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6495 гривень щомісяця до досягнення старшими дітьми повноліття; додаткові витрати на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по 750 гривень щомісячно на кожну дитину для оплати навчання; додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] 350 гривень щомісячно; допустити негайне виконання рішення в сумі аліментів за один місяць. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20 червня 2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач інших дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Відповідач зареєстрований як приватний підприємець, є засновником ТОВ «Шляховичок». 02 червня 2020 року відповідач придбав у свою власність за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 2 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с/рада Русько-Лозівська. Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18 грудня 2018 року №605 «Про внесення змін до додатка 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 грудня 2018 року за №1471/32923, нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Харківській області станом на 01 січня 2019 року становить 32 237,00 гривень. На теперішній час нормативна грошова оцінка не змінена, є відкритою в загальному доступі інформацією. У відповідача в користуванні знаходиться два автомобіля, які зареєстровані на його батьків, він двічі на рік їздить на відпочинок та екскурсії в інші країни. За вказаних обставин, позивач вважає, що сума щомісячних аліментів в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно буде відповідати інтересам дітей та матеріально посильна для відповідача. Діти [PERSON] та [PERSON] входять до Федерації синхронного плавання України, мають II та III юнацький розряд. Вартість тренування на місяць становить 540 грн. на одну дитину, що підтверджується абонементом в ФСК Локомотив. Даний вид спорту вимагає придбання спеціальних костюмів та спорядження для плавання, а також у разі, коли дитина приймає участь у змаганнях сплачується вхідний збір. Крім того, діти додатково двічі на тиждень навчаються англійській мові та математиці у викладачів репетиторів. Вартість одного заняття по англійській мові коштує 70 грн. за годину, вартість занять з математики також коштує 70 грн. Сума місячних витрат на заняття дітей [PERSON] та [PERSON] англійською мовою та математикою становить 700 грн. на одну дитину. Таким чином, загальна вартість витрат на одну дитину на місяць для відвідування додаткових занять та занять з синхронного плавання становить 1500 грн. Молодшу дитину, [PERSON] , позивач планує з вересня місяця віддати на заняття з художньої гімнастики. Вартість занять на місяць становить 700 грн. Крім того, позивач несе витрати на оплату транспорту, або оплату палива коли відвозить дітей, що становить близько 100 грн. на день. Позивач зазначає, що допомогу у вихованні дітей, витратах на лікування відповідач бере нерегулярно, при цьому він відраховує витрачені ним на дітей кошти у разі їх спільного перебування з суми аліментів, яка за домовленістю між сторонами становила 3000 грн. Для навчання в школі - купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя надані відповідачем кошти, або купівля ним самостійно необхідних предметів одягу не відповідає половині необхідних витрат на дитину. Частіше це одиничні предмети одягу та речі. Прохання позивача розподілити витрати, пов`язані з навчанням дітей відповідач ігнорує. Позивач вважає, що відповідачу як вільному чоловіку без жодних зобов`язань легше працювати, ніж їй з трьома дітьми. Відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, але приховує свої доходи, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 11 листопада 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, яким відповідач визнав позов частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 3247,00 гривень щомісячно, в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що він як батько постійно особисто слідкує за станом здоров`я дітей, за їх моральним та фізичним розвитком та йому відомі усі їх потреби, які він намагається задовольнити усіма можливими способами, регулярно купує іграшки відповідно до віку дітей, одяг, дитячі книжки та інші речі. З метою належного забезпечення потреб дітей відповідач регулярно перераховує грошові кошти на картковий рахунок позивача. Також зазначив, що має мінливий дохід, починаючи з грудня 2017 року має постійне місце роботи у ТОВ «Шляховичок», де займає посаду директора та отримує постійну заробітну плату у розмірі 5000 гривень, тому заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів у розмірі 6495,00 гривень є явно завищеними. Крім цього, на сьогоднішній день відповідач мешкає разом з матір`ю [PERSON] , яка є пенсіонером за віком та також потребує його матеріальної допомоги. Щодо стягнення з нього суми додаткових витрат на дітей зазначив, що такі додаткові витрати позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на її вільних міркуваннях. 14 грудня 2020 року позивачем надана суду відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що відповідачем не надане належне обґрунтування неможливості сплати аліментів у визначеній в позові суми, не надано належних доказів на підтвердження заперечень та не спростовані вимоги стосовно суми аліментів та додаткових витрат. Відповідачем не надано доказів,що він регулярно перераховує грошові кошти на рахунок позивача як аліменти. Раніше вона зверталася із позовом до відповідача про стягнення аліментів, який за її заявою залишений без розгляду, оскільки відповідач завірив її, що він буде самостійно їй допомагати, проте добровільна допомога тривала лише пару місяців. Крім цього позивач зазначила, що відповідач, працюючи в ТОВ «Шляховичок» на посаді директора, не вказав свій дохід та не підтвердив його належними доказами, не зазначив, що є засновником вказаного товариства, що дає йому право на отримання інвестиційного доходу від діяльності підприємства. До того ж відповідач зареєстрований як приватний підприємець. 02 червня 2020 року відповідач придбав земельну ділянку, вартість якої за нормативною оцінкою становить 62474 грн. Посилання відповідача, що він мешкає з матір`ю пенсійного віку, яка потребує його матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки його мати не є особою похилого віку, проживає разом з чоловіком, батьком відповідача, який є приватним підприємцем, та має самостійний регулярний дохід. Крім того, у її власності є декілька об`єктів нерухомості та транспортні засоби. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року частково задоволено клопотання представника позивача; витребувано з Харківської ДПС Головного управління ДПС у Харківській області (61046, м. Харків, пров. Академіка Підгорного,3):декларацію фізичної особи [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , про майновий стан за 2019 рік;декларацію про майновий стан або податкову інформацію СПД-ФО [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , за 2019-2020 роки;звіт про фінансовий стан та податкову декларацію з податку на прибуток ТОВ «Шляховичок» (ідентифікаційний код юридичної особи 41781183) за 2019 рік. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Константинова Г.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Фадєєв О.В. в судовому засіданні не заперечували проти стягнення на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 3247,00 гривень, а саме: 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, в решті позовних вимог просили відмовити. Позивач зазначив, що він як батько бажає самостійно утримувати своїх дітей, а не сплачувати аліменти на користь позивача на їх утримання. Вказав на те, що постійно особисто слідкує за станом здоров`я дітей, їх харчуванням, фізичним розвитком та йому відомі усі їх потреби, які він намагається задовольнити усіма можливими способами. Щомісячно він витрачає близько 10000 грн. на утримання дітей,оплачує старшим донькам секцію з синхронного плавання. Він бажав би, щоб діти проживали разом з ним, оскільки він має змогу забезпечити їх повноцінним харчуванням,житлом,одягом. На теперішній час він разом з батьками добудовує житловий будинок, де він зможе проживати разом з дітьми. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено,що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 20 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції за актовим записом №497. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 04 листопада 2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 23 жовтня 2008 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області), [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 23 жовтня 2008 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області) та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16 січня 2015 року Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами під час судового розгляду справи малолітні діти проживають разом з матір`ю за адресою: за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Під час судового розгляду також встановлено, що відповідач працює на посаді директора ТОВ «Шляховичок», у 2021 році йому встановлена заробітна плата (брутто) в розмірі 6050 грн. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є єдиним засновником ТОВ «Шляховичок». За інформацією Головного управління ДПС у Харківській області № 7570/5/20-40*24-11-19 від 07 квітня 2021 року згідно з інформаційними базами даних ФОП [PERSON] перебував на спрощеній системі опадоткування і здійснюва діяльність на 2 групі з 01 жовтня 2019року по 26 грудня 2019 року та з 01 лютого 2020 року по 30 грудня 2020 року. Згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за 2020 рік обсяг доходу за звітний (податковий ) період ФОП [PERSON] складав 3033186,35 грн. При цьому суд не приймає доводи представника відповідача щодо припинення ФОП [PERSON] в 2021 році підприємницької діяльності, оскільки вказана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Посилання представника відповідача, що вказана інформація є у відкритому доступі, а тому суд не позбавлений можливості самостійно перевірити вказану обставину, не ґрунтуються на вимогах цивільно-процесуального закону, оскільки відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Судом також встановлено,що 02 червня 2020 року відповідач придбав за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 2 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с/рада Русько-Лозівська, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 218860284 від 03 серпня 2020 року. Оскільки судом встановлено, що малолітні діти проживають разом з матір`ю, а отже тягар по їх утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, з огляду на матеріальне становище дітей та платника аліментів, відсутністю в матеріалах справи доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім вище наведеного, суд враховує, що відповідач інших дітей не має, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності на його утриманні інших непрацездатних осіб, зокрема, матері відповідач не надав. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд також враховує,що прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на дитину до досягнення 6 років становить 1859 грн., для дітей віком від 6 до 18 років, становить 2395 гривень. Отже, враховуючи викладені обставини, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача, відсутність у нього інших дітей та утриманців, придбання відповідачем в 2020 році земельної ділянки, з огляду на пояснення відповідача в судовому засіданні, згідно яких він витрачає на утримання дітей близько 10000 грн. щомісячно, допомагає батькам в будівництві житлового будинку, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 2318 гривень щомісячно на кожну дитину, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1859 гривень щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано. Водночас Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 05 серпня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дітей, суд приходить до наступного. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 (провадження №61-6722св19). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей, зокрема, не наведено особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дітей, зокрема, що діти входять до Федерації синхронного плавання, мають ІІ та ІІІ юнацький розряд. При цьому доводи позивача щодо необхідності стягнення з відповідача витрат, у зв`язку з відвідуванням дітьми секції з синхронного плавання суд також не приймає до уваги, оскільки відвідування спортивної секції не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц (провадження №61-22588св18). Це стосується також вимог щодо стягнення витрат на молодшу дитину на відвідування секції з художньої гімнастики. Крім того, такі витрати на час розгляду справи судом позивачем ще не понесені, а позивач планує лише на майбутнє відати дитину до вказаної секції. Щодо витрат на відвідування дітьми занять з математики та англійської мови, то вони позивачем не доведені та також не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами, тому відмовляє у їх задоволенні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору розмірі 719,02 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial