Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, який згодом уточнила. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі з 20.09.1995 р. по 06.12.2011 р. перебувала у шлюбі. Відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду від 22.02.2012 р. їй належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], яку вона належним чином зареєструвала. Відповідач чинить перешкоди в користуванні її часткою власності, тому вона вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідач [PERSON] не погодившись з позовними вимогами звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про припинення частки власності [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира [ADDRESS] є однокімнатною. Зараз в квартирі проживає він та його дружина [PERSON] та враховуючи ті обставини, що між ним та [PERSON] триває конфлікт, однокімнатна квартира є неподільною річчю, вважає за можливе припинити частку в [PERSON] сплативши їй грошову компенсацію. В судовому засіданні представник [PERSON] на задоволені позовних вимог наполягав, просив відмовити в задоволені зустрічного позову. Представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог щодо вселення заперечував, просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Як встановлено судом відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду від 22.02.2012 р. [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. (а.с. 15) Відповідно до витягу про державну реєстрацію [PERSON] зареєструвала свою 1/2 частину права власності в комунальному підприємстві «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 22.12.2012 р. (а.с. 13) Згідно технічного паспорту однокімнатна [ADDRESS] має загальну площу 34,2 кв. м. та житлову 17,2 кв. м. (а.с. 9-11) [PERSON] позбавлена можливості проживати в спірній квартирі, що підтверджується відповідями Нікопольського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області. (а.с. 19, 20) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, [PERSON] не має можливості користуватись належною їй власністю у вигляді 1/2 частиною спірної квартири. Цей факт підтверджено поясненнями сторін, які надавалися суду та матеріалами справи. Тому, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] в частині відновлення порушеного права щодо вселення підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні\~ позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Будь яких доказів щодо обставин про припинення права власності на 1/2 частину [PERSON] спірної квартири [PERSON] та його представник суду не довів, доказів до матеріалів справи не залучав, тому суд приходить до думки про можливість відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] За приписами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved