Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила суд встановити факт, що вона за національністю є німкою та просила внести відповідні зміни та доповнення до актів цивільного стану. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] вказала, що її батько [PERSON] уроджений німець, народився у м. Хуст, у сімї потомствених нащадків чистокровних німців. [PERSON] [PERSON], [INFO], за національністю - німець. [PERSON] (Дан) [PERSON], [INFO], за національністю - німка. Батько та вся його родина протягом всього життя сповідували католицизм (римо-католицька церква) і реально дотримувалися звичаїв і традицій німецької національності. Заявницю також з дитинства виховували відповідно до укладу життя, звичаїв і традицій німецької національності, все своє життя й до теперішнього часу сповідує римо-католицьку віру, досконально спілкується німецькою мовою і підтримує звязки з німецькою спільнотою в Україні та за її межами, підтримує стосунки зі своїми родичами-німцями, які проживають за межами України, а також святкує всі німецькі свята, принципово дотримується: культури, традицій, обрядів і звичаїв німецької нації та вважає себе з дитинства німкою за національністю. Відносить себе до німецької національності і на даний час бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність. З огляду на наведене, заявник просила суд задовольнити подану заяву. У судовому засіданні заявник підтримала заяву з наведених в ній підстав. Заінтересована особа Сєверодонецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд заяви без їх присутності, заяву підтримали. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з положеннями\~ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України, визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. Згідно з ч. 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно матеріалів справи [PERSON] народилася 20.07.1958 р., її батьками записані [PERSON], за національністю німець, та [PERSON], за національністю українка, що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника, серії І-ОЛ № 038275 від 09.08.2000 року. На підтвердження заяви надано: Архівну довідку №13/01-22 від 28.01.2015, з якої випливає, що в документах Крайової комісії по проведенню першого загального перепису населення Чехословаччини 1921 року значиться, що в м. Хуст по вул. Кюлварош №7 мешкав [PERSON] (батько [PERSON]), [INFO] в м. Хуст, по національності німець. Архівну довідку №128/01-24 від 02.02.2015, з якої випливає, що в документах архіву є дані про те, що [PERSON] народився 22 травня 1903 року, про що в книгу реєстрації актів про народження м. Хуст внесено відповідний запис № 180 від 24 травня 1903 року, місце народження Хуст. Батько [PERSON], мати [PERSON] (дівоч Дан). Архівну довідку №12/01-22 від 28.01.2015, з якої випливає, що в документах Крайової комісії по проведенню першого загального перепису населення Чехословаччини 1921 року значиться, що в м. Хуст по вул. Кюлварош №7 мешкав [PERSON], [INFO] в м. Хуст, по національності німець. Архівну довідку №12/01-22 від 28.01.2015, з якої випливає, що в документах Крайової комісії по проведенню першого загального перепису населення Чехословаччини 1921 року значиться, що в м. Хуст по вул. Кюлварош №7 мешкала [PERSON], [INFO] в м. Хуст, по національності німка. Крім того, заявником надано ряд документів на іноземній мові, без їхнього перекладу на державну мову. Також надано свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначені [PERSON], українець, та [PERSON], українка, та копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції у Луганській області 29 червня 1976 року складено актовий запис про шлюб № 64, прізвище до державної реєстрації дружини [PERSON], після реєстрації [PERSON], прізвище чоловіка до реєстрації шлюбу та після [PERSON]; 21 лютого 1984 року складено актовий запис № 65 про розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч.3\~ст.10 ЦПК України). Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким. Виходячи зі змісту\~ст.58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач. За приписами ч.2\~ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів, які за\~ЦПК\~допустимі для доказування в конкретній справі. Відповідно до\~ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 р. ратифікованої\~Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно з\~ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до вимог\~ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Як визначено\~в ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні»,\~громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Відповідно до\~наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23 травня 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України»\~та\~наказу Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб. Належність до певної національності в Україні не підлягає реєстрації, оскільки не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не пов'язується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обов'язків. Окрім того, відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Cуду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до статей\~255,\~271 Цивільного процесуального Кодексу України\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі\~Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року\~втратив чинність\~Указ Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», зміна національності чинним законодавством не передбачена. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення таких фактів, як належність до певної національності Верховний Суд України у своєму Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності. В порядку\~ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,\~внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини;опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви. Зміст особистого немайнового права, в силу ст. 271 ЦК України, становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Поняття «національність» може мати різноманітні значення: юридично-правове, політичне, етнологічне, культурологічне, повсякденно-побутове тощо. Виходячи з загальнотеоретичних знань, національність - належність особи до певної нації чи народу. Таким чином, визначення належності особи до певної національності є її особистим немайновим правом, яке нерозривно пов'язане з особою, і визначається за походженням одного з батьків. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку не підлягають встановленню юридичні факти стосовно належності до певної нації. Спосіб відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а в разі відмови - оскарження її в судовому порядку. Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту приналежності останньої до німецької національності та внесення змін та доповнень до актових записів слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 10 березня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 14 березня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed