Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фермерського господарства «ЛІДЕР АГРО 2017», про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди землі. Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] вказала наступне. Позивачу на підставі до Державного акту на право власності на землю, виданого 13 травня 2004 року Василівською районною державною адміністрацією, належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при спільному використанні садів в межах кварталу № 27, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 1,62 га., що розташована на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області. Вказану земельну ділянку [PERSON] , згідно договору оренди землі, укладеного 22 листопада 2017 року, передала в оренду строком на десять років ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017». Вказаний договір зареєстровано у відділі Василівського району Держгеокадастру у Запорізькій області за № 23851985 05 грудня 2017 року. Відповідно до п. 9 та 11 Договору оренди землі, відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 3 проценти від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня кожного року. Позивач вказує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів за 2018 рік - 1,0, складає 185 125,60 грн., як наслідок, розмір орендної плати за умовами договору оренди землі за 2018 рік складає 5 553 гривні. Однак відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2018 році та на момент подачі позову до суду грошові кошти за користування в 2018 році належною [PERSON] земельною ділянкою не сплатив. На неодноразові звернення позивача до відповідача про здійснення повного розрахунку за договором оренди, останній відповідав відмовою. З огляду на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за використання земельної ділянки в розмірі 5 553 грн. Крім того, позивач вважала, що у зв`язку з порушенням відповідачем такої істотної умови договору оренди земельної ділянки, як своєчасна сплата орендної плати за користування земельною ділянкою, зокрема, за 2018 рік, з посиланням на ст. 32 Закону України «Про оренду землі», вважала, що має право на дострокове розірвання договору оренди землі за рішенням суду, а тому просила суд розірвати договір оренди землі, укладений 22 листопада 2017 року між нею та ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» (а.с. 20-22). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, з підстав викладених в уточненій позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав необґрунтованості. Пояснив, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості із орендної плати не підлягають задоволенню, оскільки відповідач намагався розрахуватися з позивачем, однак [PERSON] відмовилася від отримання орендної плати за користування землею. Вимога позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки також, на його думку, не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено систематичності порушення прав [PERSON] , як орендодавця, в частині сплати орендної плати. 29 січня 2019 року позов надійшов до суду (а.с. 2-4). 30 січня 2019 року судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с. 17). 04 лютого 2019 року судом отримано уточнену позовну заяву (а.с. 20-22). 07 лютого 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 26). 07 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 33). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю, серія [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER], виданого 13 травня 2004 року Василівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Василівської районної державної адміністрації від 05 травня 2003 року за № 283, належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при спільному використанні садів в межах кварталу № 27, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 1,62 га., що розташована на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області, що підтверджено копією вказаного державного акту (а.с. 9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно…(а.с. 11-12). Згідно договору оренди землі, укладеного 22 листопада 2017 року, [PERSON] передала вказану земельну ділянку в оренду строком на десять років ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» (а.с. 5-7,8). Договір зареєстровано державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області за № 23851985 05 грудня 2017 року (а.с. 12). Відповідно до договору оренди землі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 185 125 грн. 60 коп. (пункт 5); орендна плата вноситься орендарем у розмірі не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної у п.5 договору. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі (пункт 9); орендна плата сплачується щорічно не пізніше 31 грудня поточного року (пункт 11); орендодавець має право вимагати від орендаря … своєчасного внесення орендної плати (пункт 27); орендар зобов`язується …. вчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою, сплачувати земельний податок в розмірах та термінах згідно чинного законодавства (пункт 30) (а.с. 5-7). Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі 362/5740/15-ц, згідно якого вказано, що положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання як договору оренди, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Судом встановлено, що укладеним між сторонами договором оренди землі визначено обов`язок відповідача - ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» , як орендаря земельної ділянки, вносити орендну плату позивачу [PERSON] , щорічно не пізніше 31 грудня поточного року. Враховуючи викладене, суд зазначає, що орендну плату за користування земельною ділянкою у 2018 році відповідач мав внести (сплатити) позивачу до 31 грудня 2018 року, однак, в порушення вимог законодавчих актів, які регулюють вказані правовідносини, та договору, ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» орендну плату не вніс. Надані представником позивача докази на підтвердження наміру відповідача сплатити [PERSON] орендну плату не свідчать про належне виконання відповідачем умов договору в цій частині (а.с. 29). Крім того, суд вказує, що лист з пропозицією позивачу з`явитися до ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» для отримання орендної плати датований та відправлений позивачу 04 лютого 2019 року, тобто вже після визначеного договором кінцевого строку для внесення орендної плати та після звернення позивача до суду з відповідним позовом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не виплативши позивачу [PERSON] орендну плату за користування землею за 2018 рік, відповідач порушив права позивача, а тому вони підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за 2018 рік. При цьому суд виходить з наступних розрахунків. -185 125 грн. 60 коп. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки; -185 125 грн. 60 коп. х 3% = 5 553 грн. 77 коп. - розмір орендної плати; -5 553 грн. 77 коп. х 18 % = 999 грн. 68 коп. - розмір податку на доходи фізичних осіб, який має сплачувати ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» відповідно до положень п. 167.1, п.п. 170.1.1 та 170.1.4 Податкового кодексу України; -5 553 грн. 77 коп. х 1,5 % = 83 грн. 31 коп. - розмір військового збору, який має сплачувати ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» відповідно до положень п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України; -999 грн. 68 коп. + 83 грн. 31 коп. = 1 082 грн. 99 коп. - загальна сума, яка має бути сплачена відповідачем відповідно до вказаних положень ПКУ; -5 553 грн. 77 коп. - 1 082 грн. 99 коп. = 4 470 грн. 78 коп. - розмір орендної плати, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Стосовно заявлених вимог [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки суд зазначає наступне. З досліджених доказів судом встановлено, що договір оренди землі укладено між сторонами 22.11.2017, зареєстровано 05 грудня 2017 року. За умовами договору орендна плати мала сплачуватися ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» у грошовій формі щорічно до 31 грудня поточного року (в даному випадку - 2018 року.) Факт невиплати орендної плати позивачу [PERSON] з боку відповідача ФГ «ЛІДЕР АГРО 2017» за користування земельною ділянкою мав місце лише за 2018 рік, що свідчить про разовий характер порушення умов укладеного сторонами договору та відсутність ознаки систематичної несплати орендної плати (два та більше випадки), що є підставою для розірвання договору оренди землі, відповідно до вимог діючого законодавства та правових позицій судів касаційних інстанцій. З огляду на викладене, суд вважає необхідним в задоволенні позову [PERSON] в цій частині відмовити. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. При зверненні до суду позивачем сплачено по 768 грн. 40 коп. за дві вимоги: немайнового характеру - розірвання договору оренди (а.с. 1) та майнового характеру - стягнення орендної плати (а.с. 24). Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову в частині розірвання договору оренди землі та частково задоволено вимогу майнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступних розрахунків: -5 553 грн. - розмір заявлених позовних вимог; -4 470 грн. 78 коп. - розмір задоволених позовних вимог; -4 470 грн. 78 коп./ 5 553 грн. х 100 = 80,5 % - відсоток задоволених позовних вимог; -768 грн. 40 коп. (сплачена сума судового збору за вимогу майнового характеру) х 80,5 % = 618 грн. 56 коп. - розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial