Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради, Волинське регіональне управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» про реальний поділ майна, яке набуте за час перебування у шлюбі. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 19.04.1999 року по 14.06.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі, ними у спільну сумісну власність було набуто наступне нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 88,7 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м.; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , який розташовується на земельній ділянці по [ADDRESS]. Так як щодо обставин набуття у спільну сумісну власність під час перебування у шлюбі вказаного нерухомого майна між ними, як колишнім подружжям, існували спори, то кожен із них звертався до Ковельського міськрайонного суду із вимогами, щодо визнання права власності на частки у нерухомому майні. Внаслідок вирішення вказаних спорів були ухвалені відповідні рішення та за кожним із них було визнано по ? частці в праві власності як на квартиру так і на будинок та земельну ділянку на якій він розташовується. Між ними, як колишнім подружжям та співвласниками майна існують напружені відносини та вони не можуть досягнути згоди щодо реального поділу спільного майна, яке було набуте під час перебування у шлюбі. Відповідач відмовляється провести реальний поділ майна в добровільному порядку, хоча між ними фактично склався певний порядок користування майном, адже вона та їхні спільні діти зареєстровані та постійно проживають у будинку та користуються земельною ділянкою на якій він розташований, а відповідач зареєстрований у квартирі . Кожен із них самостійно несе витрати на утримання того майна, яким користується. Вона квартирою не користується зовсім, адже не має ключа від вхідних дверей до неї. На сьогодні ринкова вартість квартири становить 999700,00 грн. Ринкова вартість будинковолодіння становить 629187,00 грн. Всього вартість майна становить 1 628 887,00 грн. Так як питання щодо реального поділу в добровільному порядку між ними вирішено бути не може, адже вони не знаходять компромісного вирішення вказаного питання внаслідок чого вона змушена терпіти певні незручності та змушена за вирішенням такого питання звернутись до суду, адже відповідач на сьогодні створив іншу сім'ю та перебуває в шлюбі з іншою жінкою з якою уже спільно народилось троє дітей. Відповідач неодноразово заявляв їй, що користуючись своїм правом співвласника він разом із своєю новою сім'єю буде проживати у їх спільному будинку у якому зареєстровані та проживають їх спільні із ним діти. Такий спосіб використання майна призведе до погіршення житлових умов, як її так і їх спільних дітей. Використовувати своє право власності в квартирі вона можливості не має, адже у неї не має доступу до неї. Зважаючи на кількість нерухомого майна та те, що їх частки у праві власності на нього є рівними то поділ майна можна провести шляхом виділу на користь кожного із них окремого об'єкта нерухомості. Так як вона постійно проживає із дітьми в будинку, самостійно проводить догляд за ним, несе витрати на його утримання то вважає, що на її користь слід виділити цілий житловий будинок та земельну ділянку на якій він розташовується. Так як місцем свого постійного проживання відповідач обрав квартиру, самостійно її утримує, а також має боргові зобов'язання щодо повернення коштів, які були витрачені на її придбання в сумі 58 950 грн вважає, що на користь відповідача слід виділити цілу трьохкімнатну квартиру із стягненням на її користь різниці вартості належної їй частки у ній із зменшенням на 58 950,00 грн. Такий поділ буде відповідати їх інтересам, як співвласників майна, та інтересам їх спільних дітей, які мають право на користування таким майном. Спорів щодо поділу рухомого майна у них не має, адже вказане питання вирішено шляхом укладення мирової угоди, яка визнана ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 24.11.2015 року у справі № 159/5414/15-ц. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених вище, враховуючи сплату чергового платежу по кредиту, виданого на придбання квартири, ствердивши, що ні на які варіанти розподілу вказаного майна відповідач не згідний, що унеможливлює повноцінне використання його як приватною власністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позову не визнали та в його задоволенні просили відмовити, подавши письмові заперечення та доводи в яких зазначили, що вважають запропонований поділ нереальним, вимоги позивачки є значно перебільшеними та не відповідають принципу рівності часток. Позивачка неправдиво зазначає, що вона немає доступу до квартири [ADDRESS], яка перебуває у їхній спільній частковій власності, немає ключів та ін. В дійсності квартира є непридатною для проживання, оскільки фактично незавершена будівництвом та непридатна до повноцінної експлуатації, із-за цього там ніхто не проживає. Позивачка має ключі від вхідних дверей квартири, як власниця самостійно займалася із спеціалістами під час підключення квартири до газопостачання, про свою особисту присутність ствердила підписом у документах. В березні 2015 року між ним та позивачкою було визначено розмір часток у житловому будинку та земельній ділянці по [ADDRESS]. Після цього позивачка змінила серцевину замка вхідних дверей у будинок, чинила перешкоди, що змусило його звертатися із заявою в березні 2015 року в міліцію, а в червні 2015 року він змушений був звертатися за захистом до суду. В процесі судового розгляду йому була надана можливість доступу до будинку, тому за його заявою в грудні 2015 року позов залишено без розгляду. Вказаний будинок є його єдиним житлом, придатним для проживання, там знаходиться його майно, речі, його собака за яким тільки він особисто здійснює щоденно догляд, тобто - це його єдине місце постійного проживання. Будинок має два окремі входи, тобто кожна половина будинку є ізольованою квартирою. Позивачка спотворює дійсні обставини справи вказуючи, що він обрав квартиру [ADDRESS] місцем постійного проживання, в квартирі він не проживав і не проживаю. Вартість квартири визначена невірно, значно завищена, оцінка проведена без огляду. Крім цього, у висновку про оцінку житлового будинку по [ADDRESS] взагалі не зазначено частину нерухомого майна - новозбудований гараж, новозбудована огорожа та ін. Також зазначають, що з метою збільшення вартості квартири в [ADDRESS], позивачка невірно зазначила об'єкт оцінки. В дійсності загальна площа квартири - 88,7 кв.м., а у висновку № 817- Н про оцінку нерухомого майна вказано: житлова проща 54,7 кв.м, підсобна площа 34,0 кв.м. площа кухні 11,3 кв.м., разом 100 кв.м. Намагаючись ввести суд в оману позивачка подала консультативний висновок про вартість нерухомого майна, не провівши його оцінку. З метою зменшення вартості домоволодіння в [ADDRESS] невірно вказала власника та об'єкт оцінки, зазначене майно, якого не існує в природі (а саме сарай Б-1, В - вбиральня, 1,2,3,4,5,6 - огорожа) По [ADDRESS] є в наявності інше нерухоме майно, яке взагалі не оцінене - сарай -б, гараж - Б, б1- вбиральня, 1- огорожа, 2-ворота. Представник Волинського регіонального управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» в судове засідання не з'явився, подав письмове пояснення в якому зазначив, що Волинське регіональне управління Фонду не заперечує щодо припинення права спільної часткової власності на квартиру та визнання права власності на квартиру за одним із подружжя за умови, якщо хтось із подружжя за ким буде визнано право власності на квартиру візьме на себе усі зобов'язання за кредитним договором № 196 від 14.12.2006 року. Представник Органу опіки і піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради в судовому засіданні не заперечував щодо реального розподілу нерухомого майна між колишнім подружжям з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі сторони 11.10.2006 року на підставі договору купівлі-продажу придбали дерев'яний житловий будинок загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м. та надвірні господарські будівлі та споруди: сарай Б-1, вбиральня В-1, огорожа 1-в, що знаходяться в [ADDRESS] та був зареєстрований на позивачку у справі як приватна власність. 11.10.2006 року колишнє подружжя стало власником земельної ділянки площею 1069 кв.м. (цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, який у встановленому Законом порядку був зареєстрований на ім'я позивачки у справі, видано Державний акт на право власності на земельну ділянку 08.11.2006 року. Відповідно до кредитного договору від 14.12.2006 року [PERSON], тобто відповідачу по справі, було надано пільговий довготерміновий кредит на придбання житла, строком на 94 квартали, який було використано на придбання квартири [ADDRESS]. Відповідно до повідомлення «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» станом на 26.02.2016 року зобов'язання по даному кредитному договорі не виконані на суму, що становить 58454,05 грн. Рішенням Ковельського міськрайнного суду від 11.06.2014 року визнано за сторонами по ? частині квартири [ADDRESS] кожному. Іншим рішенням Ковельського міськрайонного суду від 03.03.2015 року визнано, що ціла земельна ділянка придбана для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] площею 0,1069 га належить на праві спільної часткової власності. Частка сторін у праві спільної часткової власності складає 1/2 . Цим же рішенням визнано, що цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] також належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частині у праві спільної часткової власності. Як встановлено ст. 367 ЦК України, майно, яке є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється. Отже, поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Поряд з цим, суд вважає, що майно учасників спільної часткової власності за наявності спору між ними підлягає поділу в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його призначення. Виходячи із засад справедливості та можливості реального поділу майна в натурі, з метою усунення конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, враховуючи ту обставину, що сторони та їх сім'ї тривалий час проживають окремо, вони під час подружнього проживання мають будинок та квартиру в будинку, який введений в експлуатацію, позивачка настоює на реальному поділі нерухомого майна та неможливість спільного проживання двом сім'ям з таким складом членів сім'ї, як в будинку так і в квартирі, суд приходить до висновку про можливість реального поділу майна, що знаходиться у сторін на праві спільної часткової власності. Саме такий розподіл на переконання суду буде відповідати інтересам сторін та усуне конфліктну ситуацію між ними, щодо нерухомого майна. Проводячи реальний поділ нерухомого майна, залишаючи у власності будинок позивачці, суд враховує не тільки порядок який склався між сторонами під час користування ним, місце реєстрації сім'ї останньої та її склад, тривалий час проживання їх в ньому без відповідача, який має іншу сім'ю та четверо малолітніх дітей від іншого шлюбу, його фактичне проживання за іншою адресою, несення позивачкою витрат на обслуговування будинковолодіння, а й також житлову площу будинку, план розташування приміщень в ньому, характеристики господарських споруд та приходить до висновку про можливість, законність та справедливість виділення в натурі останній саме цього нерухомого майна. Суд при цьому враховує також, що виділена у власність відповідачу квартира в новозбудованому будинку, не потребує порівняно значних зусиль та витрат на її повне облаштування під житло, про що фактично не заперечували сторони, оскільки до квартири підведені всі належні комунікації, вона забезпечена водовідведенням та водою, газо та електропостачанням. Звітом про незалежну експертну оцінку та висновком про вартість цього нерухомого майна від 24 грудня 2015 року встановлено, що вартість домоволодіння (житлового будинку з надвірними будівлями) становить 355459 грн. в тому числі вартість земельної ділянки - 273728 грн., що в загальному становить 629187 грн. Оцінка проведена після попереднього огляду об'єкту оцінки 22.12.2015 року на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійно оціночну діяльність в Україні» та інших нормативних актів суб'єктом оціночної діяльності. Зазначена вартість домоволодіння на переконання суду не викликає сумнівів в її об'єктивності на що звертає увагу суду сторона відповідача, враховуючи рік побудови будинку з дерева в 1949 році, незначну житлову площу, що складається з двох кімнат, заявляючи про її заниження суб'єктом оціночної діяльності, при цьому сторона відповідача після відповідних роз'яснень не заявили клопотання про проведення повторної оцінки іншим оцінювачем чи проведення оціночно-будівельної експертизи судовим експертом. З цих підстав суд вважає також об'єктивною і проведену оцінку квартири [ADDRESS], оскільки вона проведена з врахуванням року побудови будинку, кількості кімнат, загальної та житлової площі, те, що будинок підключено та обладнано водопроводом, каналізацією, газопостачанням та опаленням з врахуванням інвентаризаційної її вартості станом на дату виготовлення технічного паспорта на квартиру 19.11.2014 року, що становить 710157 грн. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб. При цьому особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд і зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Отже, стороною відповідача не спростовано висновки оцінювача про вартість рухомого майна. З цих підстав суд вважає, що загальна вартість нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності становить 629187+999700=1628887 грн., а ? частка майна буде становити 814443,50 грн. і відповідно різниця у вартості домоволодіння та квартири - 185256,50 грн. Враховуючи непогашений кредит на квартиру, яки станом на день ухвалення рішення відповідно до повідомлення «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» становить 58454,08 грн. грошовій компенсації за частку буде підлягати 185256,50 - 58454,05=126802,45 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого останньою судового збору, в розмірі 6090,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved