Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що їй на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 1,8250 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 1,5898 га. кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території Сокирянської міської ради (за межами населеного пункту) Чернівецької області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На початку 2015 року, вона вирішила укласти договори оренди належних їй земельних ділянок, однак в реєстраційній службі Сокирянського РУЮ їй було повідомлено, що вона не зможе передати земельні ділянки в оренду раніше, ніж за 9 років, так як вони вже орендуються у неї відповідачем. Звернувшись до представника відповідача, 07.04.2015 року вона вперше отримала примірники договорів оренди із додатками до них. Ні вказані договори оренди, ні додатки до них вона не підписувала, а тому і свого волевиявлення на укладення даного правочину вона не виявляла. Посилаючись на норми ст.ст. 215, 216, 236 ЦК України, просила визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, площею 1,8250 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 1,5898 га., кадастровий номер [NUMBER], укладені між нею та ТзОВ «Сварог-Буковина», в особі директора Гаврилюка Ю.В. від 20.11.2013 року з додатками до них. Скасувати державну реєстрацію права товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог-Буковина» на оренду належних їй земельних ділянок та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених ним в запереченні на позовну заяву (а.с. 26-30). Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно копій державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER] від 16.11.2012 року, [PERSON] належать на праві власності земельні ділянки площею 1,8250 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 1,5898 га. кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території Сокирянської міської ради Чернівецької області, за межами населеного пункту, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 5-6). З наданих представником відповідача оригіналів договорів оренди землі від 20.11.2013 року вбачається, що орендодавець [PERSON] та орендар ТзОВ «Сварог-Буковина» в особі директора Гаврилюка Ю.В. уклали договір про надання в строкове платне користування земельних ділянок для ведення товарного виробництва площею 1,5898 га. та 1,8250 га. відповідно. Вказані договори підписані від імені [PERSON] та директора ТзОВ «Сварог-Буковина» Гаврилюка Ю.В. 24.02.2014 року, вказані договори були зареєстровані Реєстраційною службою Сокирянського РУЮ. Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються зокрема, Цивільним Кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року N 161-XIV. Так, відповідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За умовами ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто, підписання договору сторонами є основною і обов'язковою умовою його укладання. Сторона не підписавши договір не набуває будь-яких прав чи обов'язків за договором. Згідно висновку експерта за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи №1477 від 29.10.2015 року, підписи від імені [PERSON] в договорах оренди землі, укладених між [PERSON] та ТзОВ «Сварог-Буковина» в особі директора Гаврилюка Ю.В. від 20.11.2013 року, в актах приймання-передачі об'єкта оренди за вказаними договорами та в актах визначення меж земельної ділянки в натурі від 20.11.2013 року - виконані не [PERSON], а іншою особою. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, суд вважає, що спірні договори оренди землі від 20.11.2013 року укладені між сторонами по справі, повинні бути визнані недійсними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вони укладені в порушення вимог чинного законодавства та без волевиявлення позивача на його укладення. При цьому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач отримував орендну плату на виконання договору оренди, з посиланням на копії відомостей про отримання товарно-матеріальних цінностей, які були надані ним в судовому засіданні (а.с. 31-49), оскільки підписи від імені [PERSON], які містяться у вказаних відомостях, не були предметом дослідження під час проведення судової почеркознавчої експертизи, а їх дійсність в судовому засіданні не встановлена. Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу, витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, у відповідності до укладеного між позивачем та адвокатом [PERSON] договору про надання юридичних послуг від 14.04.2015 року та акту виконаних робіт від 17.04.2015 року, останній надав [PERSON] правову допомогу з питань підготовки та складення позовної заяви. Згідно квитанції від 17.04.2015 року, [PERSON] сплатила на користь адвоката [PERSON] вартість наданої ним правової допомоги у сумі 2000 грн. Окрім того, згідно квитанції №20 від 08.07.2015 року, [PERSON] сплатила на користь НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області 900,48 грн. вартості проведення судової почеркознавчої експертизи. Вказані документально підтверджені судові витрати, на думку суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід також стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved