Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] з вимогами про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] , виданого 10.12.2018 року виданого відповідачеві, скасування державної реєстрації права власності відповідача на 2/3 частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , визнання вказаної квартири спільно нажитими майном подружжя [PERSON] та [PERSON] визнання за позивачем права власності на 4/6 вказаної квартири. На обґрунтування позову зазначено, що 29.10.1994 р. чоловік позивача [PERSON] в порядку безоплатної приватизації отримав трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 25.01.2005 р. позивач уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі вони за рахунок спільних коштів суттєво збільшили вартість квартири шляхом здійснення капітального ремонту та внесення невід`ємних поліпшень на загальну суму 15000 доларів США, придбано та встановлено бойлер вартістю 4000 грн. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті дочка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на 2/3 вказаної квартири. Позивач вказує, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат її та [PERSON] вартість квартири істотно збільшилася внаслідок чого має бути визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно, після смерті [PERSON] за нею має бути визнано право власності на 4/6 спірної квартири. Провадження у справі з 25.02.2020 р. по 24.11.2020 р. зупинялося на час проведення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, що відповідають доводам позовної заяви. Представник відповідача позов не визнав, надав відзив на позов. [PERSON] , що залучена до участі у справі у якості третьої особа без самостійних вимог на стороні відповідача, просила у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що 29.10.1994 р. чоловік позивача [PERSON] в порядку безоплатної приватизації отримав трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням органу приватизації №83 від 29.10.1994 р., свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 31.10.1994 р., що видане на ім`я [PERSON] . Вартість вказаної квартири станом на 11.06.2019 р. становить 215925 грн., що підтверджується звітом про оцінку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] 25.01.2005 р. позивач уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті дочка спадкоємцями стали позивач, дружина [PERSON] , його доньки [PERSON] та [PERSON] , яка відмовилася від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] 10.12.2018 р. остання отримала свідоцтво про право на спадщину на 2/3 вказаної квартири. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, отже, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , була об`єктом особистої приватної власності [PERSON] , оскільки отримана ним у власність до шлюбу. Частина 1 статті 62 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування статті 62 СК України збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано належного обґрунтування заяви про виклик свідка відповідно до частини другої статті 91 ЦПК України, внаслідок чого судом у задоволенні клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Судом також відмовлено у прийнятті письмових доказів позивача (а.с. 120-134) з підстав пропуску позивачем строку, встановленого частиною другою статті 83 ЦПК України, за відсутності поважних причин пропуску цього строку. Призначена судом за клопотанням позивача судова будівельно-технічна експертиза не проведена внаслідок несплати її вартості позивачем. Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів збільшення вартості належного другому з подружжя майна та істотності такого збільшення, зокрема, збільшення вартості спірної квартири до та після поліпшення, крім того, позивачем не надано також належних та допустимих доказів здійснення такого поліпшення за рахунок спільних трудових чи грошових затрат, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1439,50 грн., що понесені позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають віднесенню на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed