Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою в порядку Глави 10 ЦПК України та просила судовим рішенням надати дозвіл на проведення примусового психіатричного огляду та примусового лікування [PERSON], [INFO], який проживає у [INFO] з матірю [PERSON], котра водночас є рідною сестрою заявника. У підтвердження заяви посилається на те, що [PERSON] страждає стійким психічним розладом і перебуває на обліку у психіатричному кабінеті; вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Оскільки [PERSON] самостійно відмовляється від лікування, то [PERSON] просить суд примусово направити його на лікування. У судовому засіданні заявник уточнила вимоги заяви та просила суд примусово госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу, оскільки його матір а її рідна сестра однаково має психічне захворювання; сусіди їй жаліються з того приводу, що вони обидвоє періодично виходять і заходять у квартиру із сокирою в руках, у приміщенні своєї квартири вистукують, порушуючи тишу, поводять себе дивно; за пенсійним забезпеченням у відділення пошти не звертаються тривалий час і виклики РВЗ безпричинно ігнорують, При неодноразових вже її (заявника) зверненнях із лікарем-психіатром, чи разом із поліцейськими, а навіть щоб потрапити до квартири викликали рятувальників, щоб через вікно переконатись, що вони обидвоє живі, - [PERSON] почала їх боятись через прояв ними агресії. Лікар-психіатр поліклінічного відділення Самбірської ЦРЛ [PERSON] у судовому засіданні підтримала видане раніше направлення на госпіталізацію [PERSON], так як особа має стійкі психічні розлади та вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, а тому однозначно потребує госпіталізації до психіатричного закладу; ненадання [PERSON] такої психіатричної допомоги може завдати значної шкоди його ж здоровю, оскільки її останні візити були безрезультатні, бо її до квартири не впускають; [PERSON] виконує вказівки виключно своєї матері, котра також потребує аналогічної госпіталізації; згоди на госпіталізацію [PERSON] отримати неможливо, оскільки така буде неусвідомленою. Прокурор у судовому засіданні з приводу задоволення заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу не заперечувала, стосовно прийняття судового рішення поклалася на думку суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали звернення, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню, оскільки в тому числі не встановлено фактів застосування насильства щодо особи хворого, а вжиття необхідних заходів саме для забезпечення безпеки цієї особи слід вирішити у відповідності до законодавства. Згідно з ч. 4 ст. 293 ЦПК України справи про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядаються судом у складі одного судді і двох присяжних. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно направлення лікаря психіатра на госпіталізацію у психіатричну лікарню [PERSON], останній потребує госпіталізації у примусовому порядку, діагноз ШФ20.0. Як установлено із матеріалів справи, пояснень заявника та лікаря психіатра, [PERSON] має тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, а також неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: «за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є «психічнохворою». Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає обєктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обовязкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу» (пункт 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року). Відповідно до ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволення, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. За наведених обставин, суд знаходить обєктивні підстави для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку, оскільки він створює загрозу для себе та оточуючих, - з підстав, передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», також судом ураховано вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ураховуючи вищенаведене у сукупності із поясненнями учасників, суд приходить до переконання, що викладені у звернені [PERSON] події відповідають фактичним обставинам справи, а тому заяву слід задовольнити.

Outcome: approved