Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони проживали разом та перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. 19 квітня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб між сторонами був розірваний. Малолітній син проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, від виконання своїх батьківських обов'язків відмовляється, аліменти не сплачує. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], починаючи з дня звернення до суду до досягнення ним повноліття у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. Позивачка у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, погодився виплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів та просив справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2016 року, яке набрало законної сили 04.05.2016 року, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2007 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). Таким чином, обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2016 року не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 436,50 грн. з 1 січня 2016 року, 459,30 грн. з 1 травня 2016 року та 491,10 грн. з 1 грудня 2016 року. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивачки та дитини, відповідача, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (одної четвертої) частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 17.05.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved