Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 9 червня 2017 року згідно наказу №31- п/тз від 8 червня 2017 року вона була звільнена з ВАТ «Черкасиобленерго» за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП. Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства їй в день звільнення не було здійснено виплати всіх сум , що належать до виплати при звільненні, звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 16995 гривень 16 копійок. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до довідки ВАТ «Черкасиобленерго» №1125 від 5 вересня 2017 року [PERSON] дійсно працювала по 9 червня 2017 року в Смілянському РЕМ на посаді бухгалтера, її середньоденний заробіток складав 293 гривні 02 копійки. Заробітна плата виплачена в повному обсязі 7 серпня 2017 року (а.с. 2). Як вбачається з трудової книжки позивача вона звільнена з роботи за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП на підставі наказу №31-п/тз від 8 червня 2017 року (а.с. 3). Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Черкасиобленерго», 9 червня 2017 року її було звільнено за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з заяви поданої представником відповідача позовні вимоги [PERSON] про стягнення 16995 гривень 16 копійок визнаються повністю, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України, такі доказуванню не підлягають. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки такий не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Отже, відповідно до довідки №1125 від 5 вересня 2017 року, виданої ВАТ «Черкасиобленерго» розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 16995 гривень 16 копійок (293,02*58днів). Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, становить 58 робочих днів. Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів , які б він міг відпрацювати, якщо не був звільнений. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16995 гривень 16 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved