Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що 30. 01. 2014 року на прохання [PERSON] вона надала їй в борг грошові кошти в розмірі 20\~000 доларів США на придбання квартири [ADDRESS] зі строком повернення до 01. 02. 2016 року. На тій підставі, що відповідачка борг не повернула, вона просить стягнути на її користь суму боргу із розрахунку офіційного курсу долара США, визначеного НБУ станом на 20. 07. 2016 року 24, 814308, що складає 496\~286,00 грн. Також просить стягнути 3 % річних на час прострочення за 171 день - з 01. 02. 2016 року по 20. 07. 2016 року 6975,20 грн., і збитки від інфляції за цей же період 19\~913,65 грн. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і пояснив, що до [PERSON] звернулася її знайома [PERSON] з проханням надати в борг гроші на купівлю квартири, вона дала 20\~000 доларів США, при цьому відповідачка частково розрахувалася, про що вказала у договорі купівлі продажу, а на підтвердження наявності боргу 30. 01. 2014 року написала боргову розписку. Оскільки розписка є належним доказом отримання відповідачкою грошей в борг, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обставини написання розписки і передачі грошей йому, як представнику не відомі, сама [PERSON] перебуває за межами України, тому подробиці укладання договору позики він пояснити не може. Відповідачка [PERSON] з представником за договором і свідоцтвом адвокатом [PERSON] заперечувала проти позову і пояснила, що дійсно, вона мешкала на зйомній квартирі і хотіла придбати житло для доньки, про що сказала [PERSON], яка була клієнтом «ОТП Банку», де вона сама працює. [PERSON] запропонувала продати їй квартиру у розстрочку, а саме 20\~000 грн. вона платить відразу, а 100\~000 грн. у розстрочку, про що і вказали у тексті договору купівлі продажу, який укладали у приватного нотаріуса [PERSON] 30. 01. 2014 року. Договір укладався між власником квартири [PERSON] і її донькою [PERSON]. У цей же день в коридорі у нотаріуса її донька [PERSON] віддала зятю [PERSON] [PERSON] 20\~000 грн., а він віддав їй ключі від квартири. Наступного дня приблизно об 11 годині до неї на роботу в банк прийшли [PERSON] зі [PERSON] і попросили її особисто написати розписку, начеб - то вона взяла у них на придбання квартири 20\~000 доларів США, при цьому пояснили, що ця розписка - як гарант того, що її донька виплатить 100\~000 грн. за придбання квартири. При цьому ніяких грошей їй ніхто не давав, а вона нічого не отримувала, чому написала ту розписку не знає, оскільки сенсу отримувати ці гроші у неї не було, бо квартиру вже придбали, а розписку писали тільки наступного дня, хоча її просили вказати дату, коли укладали договір купівлі продажу квартири. Якщо б вона взяла ці гроші, то укладали б договір купівлі квартири без розстрочки. Ані вона, ані [PERSON] не є сторонами договору, рішенням Бердянського міськрайонного суду від 12. 10. 2016 року у задоволенні позову [PERSON] про розірвання договору купівлі продажу і визнання права власності відмовлено, її донька повністю розрахувалася по договору. Свідок [PERSON] суду вказала, що восени 2013 року вони з матір»ю вирішили придбати квартиру, [PERSON] запропонувала продати їм квартиру у розстрочку, і вони погодилися. Ціна квартири була 120\~000 грн., умовою її придбання було внесення попередньої суми у 20\~000 грн., а сума, що залишилася, виплачувалася через 2 роки. У день укладання договору купівлі продажу в коридорі у нотаріуса вона віддала власнику квартири [PERSON] 20\~000 грн., а він віддав їй ключі від квартири. Наступного дня мати їй сказала, що як гарант повернення грошей в сумі 100\~000 грн. вона написала розписку [PERSON], начеб то взяла у неї на купівлю квартири 20\~000 доларів США. Через деякий час вони дізналися про те, що по квартирі, яку вона придбала, порушено 2 кримінальних провадження за заявами колишніх власників щодо шахрайських дій [PERSON] і [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює керуючою відділенням «ОТП Банк» в м. Бердянську, знає, що працівник банку [PERSON] придбала у [PERSON] і [PERSON] квартиру у розстрочку, а наступного дня 31. 01. 2014 року вона зі свого робочого місця бачила, як [PERSON] писала [PERSON] розписку, але у цей день ніхто нікому гроші не передавав, а коли вона спитала у [PERSON] навіщо вона написала розписку після укладання договору купівлі продажу, та відповіла, що це була як гарантія повернення 100\~000 грн., писала її на прохання [PERSON] Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30. 01. 2014 року [PERSON] написала розписку про те, що вона зобовязується сплатити [PERSON] грошові кошти 20\~000 доларів США за придбання нерухомості в м. Бердянську, а саме квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі продажу від 30. 01. 2014 року, за яким остаточна дата розрахунку 01. 02. 2016 року. Оригінал розписки досліджений судом в судовому засіданні. На тій підставі, що відповідачка борг не повертає, [PERSON] просить стягнути з неї суму боргу, яка у гривневому еквіваленті складає 496\~286,00 грн., 3% річних - 6975,20 грн. і збитки від інфляції 19\~913,65 грн. [PERSON], підтверджуючи факт написання розписки, заперечує факт отримання цієї і будь якої іншої грошової суми від [PERSON] на придбання квартири за вказаним договором купівлі продажу. Судом також встановлено, що 30. 01. 2014 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], договір посвідчено приватним нотаріусом бердянського міського нотаріального округу [PERSON] , реєстр № 283, право власності [PERSON] зареєстровано у той же день у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 17110281, що підтверджено випискою з Держреєстру. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналізуючи вимоги закону, суд враховує, що за правовідносинами, які регулюють укладання договору позики, крім обовязкової письмової форми, необхідна наявність інших ознак правочину, а саме передання грошей, оскільки договір позики є укладеним саме з моменту передання грошової суми від позичальника боржнику. Проте позивачка жодним чином не довела факт передання нею грошей [PERSON], не вказала, за яких обставин це відбулося, у якому приміщенні, та у який час, тобто суд позбавлений перевірити вказаний факт з огляду на невизнання цього відповідачкою, та з огляду на вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання представника позивача на рішення Верховного суду України про те, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом і факту передачі грошової суми, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки в даному випадку не можливо перевірити факт про передачі грошей, в тексті розписки не міститься вказівка на те, що укладено саме договір позики, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Навпаки, судом встановлено, що сума договору купівлі продажу квартири становить 120\~000 грн., і той факт, що сторони домовилися про продаж квартири саме за таку суму, а не за 20\~000 доларів США, зазначено у тексті договору і посвідчено нотаріусом. Вказані факти підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], узгоджуються між собою та не заперечуються представником позивача. Суд зважає на те, що позивачка не повинна доводити необхідність отримання [PERSON] в борг будь якої суми грошей, проте у даному випадку розписка надана саме у звязку з укладанням договору купівлі продажу квартири, а в ньому ціна договору вказана - 120\~000 грн. з розстрочкою платежу на 2 роки. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не доведені, а отже задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed