Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, починаючи від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 18.06.2007р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Проживала з ним однією сім'єю до червня 2013 року. У травні 2010 року ними був всиновлений хлопчик - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, матеріальну допомогу не надає з червня 2013 року, не бере участі у вихованні дитини. [PERSON] відвідує дитячий садок, часто хворіє. Відповідач працює на шахті, отримує заробітну плату. Інших утриманців, окрім сина, не має. Тому, посилаючись на ст.ст. 180 - 183, 191 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просить позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково - в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, оскільки вважали, що дана сума буде достатньою для утримання дитини. Вважали, що позивачем не доведені підстави визначення аліментів у розмірі більшому, оскільки відповідач не надала доказів того, що дитина потребує здійснення витрат на його утримання - на спецхарчування, лікування. Навпаки, дитина є здоровою, хворіє на захворювання, на які хворіють всі діти. Відзначили, що відповідач надавав дитині матеріальну допомогу до липня 2013р., а коли з позивачем у нього виник спір щодо місця проживання дитини, допомогу надавати перестав, що об'єктивно викликано обмеженнями з боку позивача у спілкуванні з дитиною. Вважали, що батьки повинні приймати однакову участь в утриманні дитини, тому сама по собі наявність можливості сплачувати аліменти відповідачем не є підставою звільнення позивача від обов'язку також утримувати дитину. Тому просить відмовити позивачу у стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Так, сторони надавали наступні пояснення в судовому засіданні. Позивач пояснила, що син [PERSON] часто хворіє на простудні захворювання, у нього періодично випадає волосся, він відстає у розвитку, у зв'язку із чим потребує медичної допомоги, відвідує логопеда та з метою зміцнення стану здоров'я займається у спортивній школі. Вона офіційно не працевлаштована, має дохід від роботи у сфері обслуговування в розмірі 1 500,00 грн. на місяць. Від держави допомогу не отримує. Наразі проживає у незареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Але останній матеріальної допомоги дитині не надає, хоча й приймає участь у вихованні дитини. На даний час вона погашає кредитні зобов'язання за старшого сина, проте доказів цього надати не може. Вважала, що відповідач у змозі надавати утримання в розмірі 1/3 частини заробітку, оскільки працює на шахті та отримує високу заробітну плату. Відповідач пояснив суду, що на даний час він проживає окремо від [PERSON] та сина [PERSON]. Гірницьким районним судом м. Макіївки розглядається справа про розірвання шлюбу з [PERSON] та визначення місця проживання [PERSON]. На даний час він проживає у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Аліменти на утримання інших осіб не сплачує. Матеріально дитині не допомагає, так як дружина обмежує його у спілкуванні з дитиною. Крім пояснень сторін суд також дослідив надані ними докази у справі. Судом встановлено, що 18.06.2007р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після чого дружина обрала прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 2). Ухвалою Гірницького районного суду м. Макіївки від 30.10.2013р. відкрито провадження у справі № 267/7020/13-ц про розірвання шлюбу між [PERSON] (а.с. 25). Як видно зі свідоцтва про народження, подружжя має сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Як вбачається з виписки з історії хвороби [PERSON], наданої КМУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Макіївки Донецької області» (а.с. 26), у [PERSON] підвищена нервово-рефлекторна збудженість. У 2010р. встановлені діагнози: затримання мовного розвитку, анемія, затримка фізичного розвитку. У 2013р. надглядався з приводу вираженої туберкульозної проби, з 24.04.2013р. знятий з обліку з діагнозом «тубінфікований». Простудними захворюваннями хворіє 2-3 рази на рік. 05.12.2013р. переніс стриптодерміт, у 2008р. переніс вітряну віспу. Перебуває на обліку у нарколога з діагнозом «диспалія». Згідно психолого-педагогічної характеристики Комунального дошкільного навчального закладу № 186 «Калінка» [PERSON] має середній рівень розвитку: пам'ять відповідає даному віку, логічне мислення в нормі, мова, переважно монологічна, з порушенням звуковимову. Хлопчику рекомендується консультація логопеда. Для більш глибокої і повної характеристики необхідний більш тривалий процес перебування дитини в ДНЗ. Згідно довідки ДЮСШ № 1 від 07.02.2014р. (ас. 29) [PERSON] займається в Макіївській дитячо-юнацькій спортивній школі № 1 в абонементної групі на відділенні спортивна гімнастика. Дні занять: понеділок, вівторок, четвер. Оплата - 150 грн. Управлінням освіти Макіївської міської ради надано на адвокатський запит листа від 04.02.2014р. № 16-01/154 (а.с. 28) про те, що вартість харчування [PERSON] у КДНЗ становить 8,00 грн. на день. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд зазначає, що за змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Щодо матеріального становища відповідача, то як вбачається з довідки ВП «Орден Красного знамені» Ш/у ім. І.ВІ. Леніна» ДП «Макіїввугілля» від 25.11.2013р. (а.с. 31) його заробітна плата становить у травні 2013р. - 3 978,20 грн., у червні 2013р. - 3 678,24 грн., у липні 2013р. - 4 786,97 грн., в серпні 2013р. - 4 385,72 грн., у вересні 2013р. - 4 385,72 грн., у жовтні 2013р. - 4 616,69 грн. З урахуваннями того, що інших утриманців відповідач не має, доказів здійснення ним інших витрат, які ускладнюють його матеріальне становище не надано, а також те, що сума прожиткового мінімуму на 2014 рік, встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. № 719-VII, для працездатних осіб становить 1 218,00 грн. у період з 01.01.2014 до 30.06.2014, 1 250,00 грн. у період з 01.07.2014 до 30.09.2014 та 1 301,00 грн. у період з 01.10.2014 до 31.12.2014, суд доходить висновку, що при сплаті відповідачем аліментів в розмірі 1/3 від заробітку, з урахуванням відсутності інших утриманців, останній зможе забезпечувати наявність для себе прожиткового мінімуму. Стосовно доводів відповідача про те, що відсутність утримання з боку позивача не є підставою зобов'язувати його сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку, суд зазначає наступне. На підставі ст. 180 СК України батьки обидва повинні утримувати дитину. Отже, той з батьків, який пред'являє вимоги до іншого про стягнення аліментів також зобов'язаний брати участь у витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо. Участь у цих витратах на дитину є не правом, а обов'язком і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Визначаючи розмір аліментів в сумі 1/3 частини заробітку, суд враховує те, що відповідач є працездатним, в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі, а дитина потребує такого утримання, оскільки є хворобливою, що зумовлює здійснення додаткових витрат на лікування, а також потребує розвитку здібностей. Суд не приймає позицію відповідача про те, що ? частка від його доходу є достатньою для утримання сина [PERSON], оскільки, відповідач під час розгляду справи не вказував, що у нього не має можливості сплачувати аліменти саме у розмірі 1/3 частини доходу, а вважав лише достатнім сплачувати на його утримання аліменти у розмірі ? від доходу, що є суб'єктивним твердженням, не спрямованим на врахування інтересів дитини. Дане не може бути підставою для позбавлення дитини права на її утримання у розмірі, якому вона потребує. Таким чином суд вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісяця на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] є обґрунтованими, тому її позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, позивач звільняється від сплати судового збору, тому суд вважає необхідним вказані витрати стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved