Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних у розмірі 2 317,34 грн. за період з 10.08.2012 року по 12.03.2015 року та 8 344,43 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по 28.02.2015 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2012 року стягнуто з [PERSON] на її користь борг у розмірі 40 000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 2 244,00 грн. та 1 966,03 грн. 3 % річних за період з 24.11.2010 року по 12.07.2012 року. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. 23 квітня 2013 року відповідачем частково відшкодовано позивачу вказану заборгованість у розмірі 13 923,76 грн. Однак, решта коштів на суму 26\~076,24 грн. відповідач по даний час не повертає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо позивач подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПУ України у разі неявки у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 40 000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 2 244,00 грн. та 1 966,03 грн. 3 % річних за період з 24.11.2010 року по 12.07.2012 року Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. 23.04 2013 року відповідач частково відшкодував позивачу борг та сплатив суму заборгованості у розмірі 13 923,76 грн., що стверджується платіжним дорученням № 357 від 20.03.2013 року. На даний час, борг відповідачем у повному обсязі не повернуто та складає 26 076,24 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин, а тому боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання. Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Встановлено, що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобовязання та витрат повязаних з інфляцією. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми 40 000,00 грн. за період з 10.08.2012 року по 23.04.2013 року включно становить 841,64грн., виходячи із наступного розрахунку: 40 000,00 грн.*3%/100 річних=1 200,00 грн. /365 днів=3,2876 грн.* 256 днів прострочки. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми 26 076,24 грн. за період з 24.04.2013 року по 12.03.2015 року включно становить 1 474,56 грн., виходячи із наступного розрахунку: 26 076,24 грн.*3%/100 річних=782,2872 грн. /365 днів=2,14325 грн.* 688 днів прострочки. Отже, розмір загальної суми трьох процентів річних від суми заборгованості за період прострочення повернення боргу з 10.08.2012 року по 12.03.2015 року складає 2 316,20 грн. Індекс інфляції за весь час прострочення з жовтня 2013 року по лютий 2015 року включно складає 1.3709 ( за 3 місяців 2013 р. 100,4 * 100,2 * 100,5); за 2014 рік *124,9; за 2 місяці 2015 року - 103,1 х 105,3), а тому сума інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року 2012 року по лютий 2015 року включно відповідно становитиме 9 671 грн. 68 коп., виходячи із наступного розрахунку 26076,24х 1,3709 -26\~076,24грн.) Суд не приймає до уваги наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, як такий, що не відповідає вимоги закону та рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України за №62-97 від 03.04.1997 року. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних у розмірі 2 316,20 грн. за період з 10.08.2012 року по 12.03.2015 року та 9\~671,68 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року включно. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не надано, а судом не здобуто будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та належного виконання ним зобовязання. Крім того, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved