Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що її шлюб з відповідачем розпався і відновленню не підлягає, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні: вони не ведуть спільного господарства, побут та бюджет і перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Від даного шлюбу спільних дітей не має. Оскільки через органи реєстрації актів цивільного стану розривати шлюб відповідач добровільно не бажає змушена була звертатися до суду з даним позовом. У підготовче засідання позивачка не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судові витрати по справі покласти на неї. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, також подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 червня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, шлюб був зареєстрований 24.06.2016 року - актовий запис №1252 . З пояснень позивачки, викладених нею в позовній заяві, вбачається, що вона з відповідачем на даний час не підтримує сімейних відносин, і примирятись з ним та проживати однією сім`єю не бажає. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу по суті у відсутність сторін, та, відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову відповідачем, оскільки для цього є законні підстави, крім того, визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Також, суд вважає можливим, відповідно до ч до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Так, згідно із ст.. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства« визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців, які проживають або тимчасово перебувають в Україні. У ст.. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства« визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, та зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Згідно ч. 1 та 2 ст. 58 ЗУ «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. При цьому, згідно зі ст..63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. В свою чергу, згідно з ст..60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, тобто, в даному випадку правом України. Відповідно до статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Відповідно до частини 2 статті 28 ЦПК України за домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, відповідно до статті 29 ЦПК України визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово. У відповідності до ухвали Верховного Суду від 06 вересня 2018 року по справі № 755/8272/18 тлумачення статті 29 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є громадянкою України , відповідач [PERSON] є громадянином Республіки Польща , а тому у суду відсутні правові підстави для визначення підсудності цивільної справи за її позовом про розірвання шлюбу відповідно до статті 29 ЦПК України. Згідно ст..24 СУ України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст..110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2016 року. Від шлюбу дітей не мають. На теперішній час подружжя шлюбних стосунків не підтримує, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю на час ухвалення рішення між сторонами немає, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111,112 СК України, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим, в зв`язку з чим подальше спільне життя суперечить їх інтересам. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги повністю, а суд,

Outcome: approved