Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування при Маньківській районній державній адміністрації, орган опіки та піклування при Гайворонській районній державній адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 23.08.2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. 09.10.2017 року рішенням Маньківського районного суду Черкаської області шлюб було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] , котра проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідно до рішення Маньківського районною суду Черкаської області від 09.10.2017 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначено за місцем проживання позивача. Відповідач веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, не спілкується з позивачем та донькою, не цікавиться життям останньої, про її фізичний та духовний розвиток. Матеріальної допомоги на утримання дитини майже не дає, заборгованість відповідача по аліментах становить більше 22000 грн. Всі ці фактори позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Позивач просить позбавити батьківських прав, [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю та просять його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що позивач не надає йому можливості бачитися та приймати участь у вихованні дитини. Просить не позбавляти його батьківських прав щодо його дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги не підтримує. Представник третьої особи органу опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судовому засіданні підтримав наданий висновок органу опіки та піклування Гайворонської районної державної адміністрації про те, що необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає з позивачем та її дитиною близько трьох років однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Впродовж цього часу відповідач не цікавився життям своєї дитини, лише іноді телефонував та сварився з позивачем. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З 23.08.2014 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 09.10.2017 року (а.с. 11). Від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Неповнолітня [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 78 від 25.03.2020 року виданою виконавчим комітетом Нестерівської сільської ради, Маньківського району, Черкаської області (а.с. 12) та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с. 14). Відповідно до рішення Маньківського районною суду Черкаської області від 09.10.2017 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначено за місцем проживання позивача (а.с. 11). Згідно рішення Маньківського районною суду Черкаської області від 09.10.2017 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини (а.с. 10). Заборгованість по аліментах станом на 01.03.2020 становить 22546,70 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментах виданого Гайворонським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 7). Після звернення позивача з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, відповідач частково сплатив борг по аліментам, а тому заборгованість по аліментах станом на 13.07.2020 зменшилась до 14132,20 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах виданого Гайворонським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 70). Відповідач позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується копією характеристики (а.с. 69). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач останнім часом зменшив заборгованість по аліментам та бажає приймати участь у вихованні дитини. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, які б були застосовані до початку провадження у справі. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи в минулому протиправну поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, по відношенню малолітньої дитини, яка виражається в неналежному догляді за дитиною, його слід попередити, що у разі продовження протиправної поведінки він буде позбавлений батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Outcome: approved