Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] заповітів не складав та не посвідчував. Вона належним чином прийняла спадщину, згідно зі ст. 1270 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м, Суми). Дружина спадкодавця- [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Спадкова справа заведена 02.11.2020 року за № 106/2020. 05.02.2020 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , автомобіль, причеп та грошові заощадження. До складу спадкового майна також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Червонозаводської міської Ради народних депутатів від 29 травня 1992 року № 97 [PERSON] виділено для індивідуального житлового будівництва в безстрокове користування земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 1000 кв. метрів. Також, 16 липня 1992 року між Виконавчим комітетом Червонозаводської міської ради народних депутатів та [PERSON] було укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, що є правовстановлюючим документом. Але даний договір не був нотаріально посвідчений. Право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за спадкодавцем не зареєстроване. Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Заводської міської ради від 18.02.2021 року житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями (гараж, погріб), який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав забудовнику [PERSON] у відповідності до рішення виконавчого комітету Червнозаводської міської ради народних депутатів від 29.05.1992 року за № 97 «Про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва». У січні 2021 року ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» на її ім`я виготовило відповідну технічну документацію на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Але державна реєстрація права власності на житловий будинок не проведена та не видане Свідоцтво на право власності на житловий будинок. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа та передбаченої законодавством державної реєстрації права власності [PERSON] позбавлена можливості на сьогоднішній день в позасудовому порядку оформити право власності на житловий будинок за собою як за спадкоємцем за законом. Просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , право власності на житловий будинок (літ.А) з господарськими будівлями та спорудами- гараж (літ. Б), погріб (літ. В), огорожу (№ 1), за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 32). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до позову додала про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 28). Представник відповідача- Заводської міської ради Полтавської області, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 38). Третя особа- приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Тетяна Павлівна ) на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Додатково повідомив, що за заявою [PERSON] 02.11.2020 року заведена спадкова справа № 106/2020 (а.с. 37). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Згідно довідки за № 397, виданої 18.02.2021 року Виконавчим комітетом Заводської міської ради Полтавської області, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 27.03.1973 року по день смерті- [INFO] (а.с. 9) Згідно довідки № 02-20/390 від 18.02.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Заводської міської ради Полтавської області, житловий будинок садибного, типу з господарськими будівлями (гараж, погріб), який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав забудовнику [PERSON] у відповідності до рішення виконавчого комітету Червонозаводської міської Ради народних депутатів від 29.05.1992 року за № 97 «Про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва», перебуває в задовільному експлуатаційному стані та відповідає всім архітектурно-будівельним та санітарно-гігієнічним вимогам за підсумками поточної технічної інвентаризації від 15.01.2021 року. В цілому вказаний житловий будинок придатний для подальшого проживання. Інші зареєстровані особи за вказаною адресою не значаться (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв`язку з чим [PERSON] , як донька останнього та спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Т.П. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 106/2020, що підтверджується Витягом про реєстрацію спадкової справи за номером у Спадковому реєстрі 62295297 (а.с. 27). Постановою приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Т.П. від 05.02.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який залишився після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки позивачем не надано документів, що підтверджують право власності на вказаний житловий будинок (а.с. 16). Згідно довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» № 110/21 від 15.01.2021 року, право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстроване (а.с. 11). На підтвердження права власності спадкодавця, позивачем надано акт відводу земельної ділянки в натурі від 16.07.1992 року (а.с. 14), рішення виконавчого комітету Червонозаводської міської ради народних депутатів від 29.05.1992 року за № 97 «Про виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва» (а.с. 15), договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівлі житлового будинку на праві приватної власності від 16.07.1992 року (а.с. 23-26), з яких вбачається, що земельна ділянка та будинок садибного типу з господарськими будівлями (гараж, погріб), який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав забудовнику [PERSON] . З технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», вбачається, що вищевказаний будинок з погосподарськими будівлями був введений в експлуатацію у 1995 році (а.с. 17-21). Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1995 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. П. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частинами. 3, 4 ст. 3 зазначеного Закону, передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Наданими суду доказами підтверджено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок, у [PERSON] виникло право власності на житловий будинок садибного, типу з господарськими будівлями (гараж, погріб), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved