Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири в [ADDRESS] з метою покращення своїх житлових умов вона вирішила збільшити житлову площу, таму самовільно зробила добудову до своєї квартири. Вказує на те, що зроблена нею прибудова до квартири не порушує права та інтереси інших осіб, а позасудового механізму узаконення самочинно перепланованого помешкання немає, тому вона просила визнати за нею право власності на квартиру після проведеної нею реконструкції. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задовольнити, надавши пояснення, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю та просив справу розглянути в його відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши всі обставини справ, суд приходить до висновку, що задоволення даного позову суперечило б вимогам законодавства, тому суд не може прийняти визнання даного позову. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 12 січня 2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Глибоцької державної нотаріальної контори за реєстровим № 98 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно « 13230201 від 16 січня 2007 року. До перебудови квартира мала загальну площу 41,5 кв.м. та складалася із коридору 4-1 - 4,4 кв.м., кімнати 4,2 - 15,8 кв.м., кімнати 4-3 - 5,9 кв.м., кімнати 4-4 - 7,6 кв.м., кіхні 4-5 - 5,2 кв.м., вбудованої шафи 4-6 -2,6 кв.м. Площа прибудованої частини становить 66,35 кв. м., а загальна площа квартири збільшилася до 110,85 кв.м. Як встановлено судом, позивачка самовільно здійснила розширення квартири шляхом добудови. Ринкова вартість даної квартири із врахуванням прибудови складає 295 637 гривень. Згідно роз'яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30 березня 2012 року вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК. Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). У п. 14 вищевказаної постанови судам роз'яснено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни. Враховуючи наведене, суд вважає, що саме визнання позову відповідачем не може свідчити про відсутність заперечень з їх боку. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Зважаючи на те, що предметом судового спору є самочинна добудова до квартири у багатоквартирному будинку і на самовільно захопленій земельній ділянці, то відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» доказуванню підлягали обставини про надання Глибоцькою селищною радою позивачу земельної ділянки під самочинну прибудову, обставини про порушення прав позивача на здачу в експлуатацію самочинної прибудови та інші обставини, з якими закон визначає порядок набуття позивачем прав на спірне майно. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка збудувала самочинне будівництво на земельній ділянці, на яку вона має право. А посилання позивача на ті обставини, що вона не може отримати земельну ділянку у власність або користування не заслуговують на увагу. Так відповідно до ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Згідно роз'яснень, даних у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України »Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, вирішуючи справи про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню співвласників(ст.42 ЗК). Для добудови /прибудови/ належного на праві власності нерухомого майна його власнику необхідно звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт і у випадку відмови оскаржити її до суду. Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво(нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій». Отже, основною умовою здійснення добудови, прибудови є попереднє виготовлення належно погодженого проекту. Однак, такий проект позивачем не виготовлявся ні до початку проведення будівельних робіт, ні в процесі їх здійснення, а також нею не було отримано дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно із ст.31 Закону України «Про планування і забудову територій» державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно- будівельною інспекцією України та її територіальними органами. Оскільки позивачем самочинне будівництво нерухомого майна здійснено на земельній ділянці, яка йому не належить, без відповідного дозволу та проектної документації, відсутня відмова органу місцевого самоврядування про прийняття цього майна, то суд не має законних підстав для задоволення позову про визнання права власності на самочинно реконструйоване нерухоме майно. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed