Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Сихівського відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа: П'ята Львівська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: частка у квартирі, гараж, земельні ділянки, грошові вклади та автомобіль ВАЗ 2101, 1973 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Вона вчасно подала заяву до П'ятої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Зі спливом шестимісячного строку вона звернулась з відповідною заявою до П'ятої державної нотаріальної контори про видачу мені свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідності до чинного законодавства її було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у квартирі, гараж та грошові вклади після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Проте нотаріусом її повідомлено, що на автомобіль ВАЗ 2101, 1973 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] накладено арешт. Згідно картки арешту ТЗ ДНЗ [NUMBER] арешт на автомобіль накладено у відповідності до постанови ВДВС Галицького РУЮ від 08 травня 2002 року вх. канцелярії 4827 від 20.05.2002 року. Після чого, вона звернулась з відповідною заявою до Галицького ВДВС м. Львова та її повідомили, що після реорганізації та утворення нового району у м. Львові справа про накладення арешту на автомобіль була передана до Сихівського ВДВС м. Львова. На її звернення до Сихівського ВДВС м. Львова її надано відповідь, що матеріали виконавчого провадження знищено та мені необхідно звернутись з заявою до суду. Тому вважає, що даний арешт є безпідставний, а тому для захисту свого права та інтересу змушена звернутись до суду. Просить позов задовольнити. Позивач у судове засіданні не з'явився, однак подав заяву 04.06.2018р., з якого видно, що вона просить справу заслухати у її відсутності та просить його задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином була повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак подав лист 03.04.2018 року, з якого видно, що просить справу заслухати у його відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 2101, 1973 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого 24.04.2001 року. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: частка у квартири, гараж, земельні ділянки, грошові вклади та автомобіль ВАЗ 2101, 1973 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. У відповідності до чинного законодавства позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у квартирі, гараж та грошові вклади після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Однак свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль ВАЗ 2101, 1973 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] не було видано позивачу у зв'язку і накладенням на нього арешту Відповідно до ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 4.17 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, «якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту». Згідно з картки арешту ТЗ [NUMBER](ас.9) арешт на автомобіль накладено у відповідності до постанови ВДВС Галицького РУЮ від 08 травня 2002 року вх. канцелярії 4827 від 20.05.2002 року. Як вбачається із відповіді Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Л/о від 16.04.2018 року вих.. №6697, що у зв'язку з розподілом та реорганізацію виконавчі провадження, які знаходились на виконанні у ВДВС Галицького РУЮ були передані до Сихівського ВДВС ЛМУЮ. Із відповіді Сихівського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Л/о від 18.05.2018 року В6/17251 видно, що Сихівського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Л/о не може зняти даний арешт з автомобіля ВАЗ 2101, 1973 року випуску, білого кольору, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], оскільки матеріали виконавчого провадження знищено та їм неможливо з'ясувати причину накладення даного арешту та роз'яснено, що такий арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч.ч. 1-4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним участині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, наявність арешту на спірний автомобіль, належну померлому [PERSON], накладеного на підставі постанови ВДВС Галицького РУЮ від 08 травня 2002 року вх. канцелярії 4827 від 20.05.2002 року за умов знищення виконавчого провадження, за яким накладався вказаний арешт, підтверджує те, що при завершенні виконавчого провадження, державним виконавцем не виконано вищевказані норми Закону України «Про виконавче провадження» - не скасовано арешт, накладений зазначеною постановою. Разом з тим, при розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, згідно п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином арешт на спірний автомобіль, накладений постановою державного виконавця, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, може бути знято рішенням суду з урахуванням положень ч. ч. 2, 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, належно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги надані докази, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить необхідним позов задовольнити.

Outcome: approved