Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зняти обтяження заборону на відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 19.10.2011 року о 13:25:13, реєстраційний № 11739561, реєстратор: Чугуївська державна нотаріальна контора, на підставі заборони ухвали Чугуївського міського суду про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 17 жовтня 2011 року, справа № 2036/2-1556/11, скасувавши при цьому ухвалу суду про накладення арешту. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], згідно договору дарування від 26.01.2011 року, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-84, право власності зареєстровано в КП «Чугуївське МБТІ». При зверненні до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири їй стало відомо, що її відчуження квартири неможливо, тому що є заборона на відчуження обєкту нерухомого майна. Типом обтяження є арешт нерухомого майна, зареєстроване 19.10.2011 року о 13:25:13, реєстраційний № 11739561, реєстратор: Чугуївська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: ухвала Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2036/2-1556/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, КП «Чугуївське МБТІ», приватний нотаріус Чугуївського нотаріального округу [PERSON], Чугуївська міська рада Харківської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу та договору дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.03.2013 року в задоволенні позовних вимог у вищезазначеній справі позивачам було відмовлено. Рішення набрало законної сили та не було скасоване ні апеляційною, ні касаційною інстанцією. Провадження у справі завершено. У звязку з існуючою забороною арештом нерухомого майна, вона не може продати свою квартиру, чим порушуються її права власника по володінню, розпорядженню, користуванню майном, яке належить їй на праві приватної власності. У судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, згідно якої просив позов задовольнити та проводити розгляд справи в його відсутності (а.с.159). Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої вона просила розглядати справу в її відсутності, позов не визнала (а.с.75). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала до суду заперечення, згідно яких в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру було скасовано і в подальшому у задоволенні цього позову [PERSON] було відмовлено, у звязку з чим поновлено право власності [PERSON] та [PERSON] на вказане нерухоме майно. Виходячи з цього, отримане [PERSON] на підставі скасованого судового рішення свідоцтва про право власності на зазначену вище квартиру в цілому є таким, що не відповідає вимогам закону. Із зазначених обставин власниками спірної квартири на сьогоднішній день є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах по 1/3 частині на правах спільної власності. Задоволення ж позову [PERSON] шляхом зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, накладеного ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.10.2011 року на квартиру [ADDRESS], призведе до свавільного позбавлення права власності на житло [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] має намір продати спірну квартиру. Питання ж визнання недійсним свідоцтва власності на житло від 27.04.1998 року вже розглядалося судами та по ньому прийнято остаточне судове рішення, яке набрало чинності, тобто це свідоцтво є чинним. В подальшому доповнила заперечення, в якому зазначила, що наданий позивачем на підтвердження її прав власності договір дарування спірної квартири, посвідчений нотаріусом 26.01.2011 року, є нікчемним, доказом чого в тому разі є факт того, що дарувальник цієї квартири став її власником на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом 07.08.2010 року, вже після набрання чинності рішенням Чугуївського міського суду від 19.06.2008 року, згідно якого було відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] та [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, виданого 27.04.1998 року комісією по приватизації житла ЖКВ ВАТ «Чугуївська паливна апаратура». Таким чином, зазначений договір дарування квартири є таким, що порушує права відповідачів [PERSON] та [PERSON] на житло та згідно йому було здійснено заволодіння позивачем належним їм на праві власності частинами квартири, та не може бути доказом по справі. Також просила суд застосувати строк позовної давності. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої вона визнала позов повністю, не заперечувала проти його задоволення, просила справу розглядати в її відсутності (а.с.55). Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої вона визнала позов в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі (а.с.104). З Чугуївської держнотконтори надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника та ухвалення рішення відповідно до чинного законодавства України (а.с.45). З КП «Чугуївське МБТІ» надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника (а.с.51). Від приватного нотаріуса Чугуївського МНО [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі його представника та ухвалення рішення відповідно до чинного законодавства України (а.с.46). З Чугуївської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника та ухвалення рішення відповідно до чинного законодавства України (а.с.53,166). Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши представників позивача та відповідачів, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 26.01.2011 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], реєстровий № 2-84, та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 97759722 від 19.09.2017 року, є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4,23,24). [PERSON] звернулась до суду з позовом про зняття обтяження заборони на відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 19.10.2011 року о 13:25:13, реєстраційний № 11739561, реєстратор: Чугуївська державна нотаріальна контора, накладеного на підставі ухвали Чугуївського міського суду про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 17 жовтня 2011 року, справа № 2036/2-1556/11, скасувавши при цьому ухвалу суду про накладення арешту. Так, [PERSON] та [PERSON] звернулися до Чугуївського міського суду Харківської області суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, КП «Чугуївське МБТІ», приватний нотаріус Чугуївського нотаріального округу [PERSON], Чугуївська міська рада Харківської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності за №4422/93 від 15 жовтня 2001 року на квартиру [ADDRESS], видане [PERSON] відділом ЖКГ будівництва та комунальної власності виконкому Чугуївської міської ради; договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 24 квітня 2007 року ВЄО №454991, завірений нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрований в реєстрі за №1-561; свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 24 квітня 2007 року ВЄО №454991; договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] Харківської області, посвідчений нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу [PERSON] 07.08.2010 року, за номером №1852; свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], видане [PERSON], видане на підставі\~\~договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідченого нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу [PERSON] 07.08.2010 року; договору дарування, посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою 26.01.2011 року, р.№2-84, свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого [PERSON] на підставі\~\~договору дарування квартири [ADDRESS], посвідченого Чугуївською державною нотаріальною конторою 26.01.2011 року, р.№2-84, та поновлення строку на звернення з цим позовом до суду. Згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12.03.2013 року в задоволенні зазначеного позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено (а.с.8-10).\~ \~ Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.05.2014 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.2014 року рішення зазначене рішення залишено без змін (а.с.11-15). Отже, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12.03.2013 року набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, викладені в запереченні представником відповідача [PERSON] доводи в обґрунтування чинності свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1998 року та нікчемності договору дарування від 26.01.2011\~року є безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для обмеження у володінні, користуванні та розпорядженні майном. 28.10.2017 року позивач [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії VІІ-ИК № 567173, видане 30.10.2017 року (а.с.123). За життя, 05.10.2017 року [PERSON] склала заповіт 50 АБ № 0365622, посвідчений нотаріусом Щолківського нотаріального округу Московської області [PERSON], згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] (а.с.125). 16.01.2018 року [PERSON] подано до Чугуївської держнотконтори Харківської області заяву про прийняття спадщини згідно заповіту (а.с.127), про що також свідчить повідомлення Чугуївської держнотконтори від 19.11.2018 року за № 5079/01-16, відповідно до якого після смерті [PERSON], померлої 28.10.2017 року, в термін, передбачений ст.1270 ЦК України (шість місяців), звернувся її син [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим посвідчений нотаріусом Щолківського нотаріального округу Московської області 05.10.2017 року за р.№ 3-1203, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим що відповідно до вимог ст.1268 ЦК України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; заведена спадкова справа за № 42/2018; свідоцтво про право на спадщину не видавалось; згідно інформаційної довідки зв спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація по заповіту - відсутня (а.с.211). Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). За правилами\~ч.1\~ст. 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із\~ч.1\~ст. 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 цього Кодексу). Частиною п'ятою статті 1268\~ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220\~цього Кодексу є день смерті особи. Відсутність свідоцтва\~про право\~на спадщину\~не позбавляє\~спадкоємця права\~на спадщину\~(ч.3\~ст. 1296\~ЦК України ), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Відповідно до пункту 62\~\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5,\~право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди може бути підтверджено,\~\~зокрема, свідоцтвом про право на спадщину. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України\~«Про реєстрацію\~речових прав\~на нерухому\~майно та\~їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Таким чином, [PERSON], який вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є власником нерухомого майна квартири [ADDRESS], має право володіти й користуватися нею, проте через відсутність реєстрації такого права обмежений у праві розпорядження належним йому майном, що узгоджується з позицією, викладеною в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.07.2016 року (№ 6-3095цс15). Однак, ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 17.10.2011 року, в порядку забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи № 2036/2-1556/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, КП «Чугуївське МБТІ», приватний нотаріус Чугуївського нотаріального округу [PERSON], Чугуївська міська рада Харківської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договорів купівлі-продажу та дарування, та поновлення строку на звернення з цим позовом до суду, накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності відповідно до договору дарування, посвідченого Чугуївською держнотконторою 26.01.2011 року, реєстровий № 2-84, та заборонено здійснення відчуження квартири (а.с.5). Звернення позивача до нотаріуса щодо зняття арешту з належного йому майна будь-яких результатів не дали, оскільки відповідно до п.4.17 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. У зв'язку із наявністю не знятого арешту, позивач залишається обмеженим у реалізації свого права на розпорядження майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи, що арешт на майно позивача накладався в рамках розгляду цивільної справи № 2036/2-1556/11, яка на теперішній час розглянута, рішення по ній набрало законної сили, підстави для подальшого арешту майна відсутні. Отже, заявлені вимоги про зняття арешту зі спадкового майна законні, обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про скасування ухвали суду про накладення арешту, оскільки скасування рішень, ухвалених судом першої інстанції - повноваження суду апеляційної інстанції. Щодо вимог представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). [PERSON] дізналася про існування накладеного арешту на квартиру [ADDRESS] у 2017 році при зверненні до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу квартири. Позов про зняття арешту із зазначеної квартири подано нею до суду 07 вересня 2017 року (а.с.2). Враховуючи вищевикладене, строк для звернення з даним позовом до суду позивачем не пропущено, тому вимоги представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial