Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити відповідача, батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 12 жовтня 2011 року позивач з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . З початку 2018 року [PERSON] не цікавиться життям доньки, не виконує жодного з покладених на нього законом обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Враховуючи, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться долею своєї доньки, не приймає участі у її вихованні, тому [PERSON] була вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У судове засідання позивач не з`явилася, до матеріалів справи додала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, просить суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 43). Відповідач в судові засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що вбачається з оголошень опублікованих на офіційному веб-порталі судової влади України від 23 грудня 2020 року, 28 січня 2021 року та 30 березня 2021 року,у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній матеріалів. Представник Служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі. Вирішення даної справи залишає на розсуд суду.(а.с. 37). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки відділу обліку та моніторингу ГУ ДМС України в Одеській області від 11 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим/знятим з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться. Згідно довідки Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області від 22.12.2021 року № 887, [PERSON] , [INFO] , на території ради зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку не значиться. Подальший виклик відповідача [PERSON] здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 жовтня 2011 року позивач з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 196, виданого Коростенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 20 лютого 2020 року (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] зареєструвала шлюб 22 лютого 2020 року з [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивачу присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с. 5). З початку 2018 року [PERSON] не цікавиться життям доньки, не виконує жодного з покладених на нього законом обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Відповідно до характеристики з Коростенського міського ліцею виданої на дитину, [PERSON] не цікавиться життям дитини, не відвідує батьківські збори, жодного разу не приходив до школи (а.с. 8). Згідно листа Ювенальної превенції Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області № 5175/2020 від 27 березня 2020 року, [PERSON] відсутній протягом тривалого часу за місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] , тому вихованням своєї доньки [PERSON] , 2012 року народження не займається, таким чином дитина являється позбавлена батьківського піклування (а.с. 9). Згідно письмових пояснень сусідів позивача - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на протязі 2018, 2019 років батька дитини [PERSON] , [PERSON] вони жодного разу не бачили (а.с. 10-12). Згідно висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] » та його відповідність інтересам малолітньої [PERSON] , вбачається за доцільне гр. [PERSON] позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] (а.с. 58). Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи питання, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що за умовами ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судоми законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 54). У цій справі ЄСПЛ, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8 Конвенції, наголосив також на необхідності визначити, чи була особа, позбавлена батьківських прав, залучена до процесу в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п. 56; Рішення ЄСПЛ у справі «Elsholz v. Germany», п. 52; Рішення ЄСПЛ у справі «P., C. and S.v. The United Kingdom», п. 119; Рішення ЄСПЛ у справі «Venema v. the Netherlands», п. 91). З досліджуваних судом документів вбачається, що [PERSON] самоусунувся від виховання своєї доньки та виконанням своїх батьківських обов`язків. Не цікавиться долею своєї дитини, не приймає участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, не створює необхідні умови для проживання, виховання своєї дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] слід задовольнити, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу про його право, передбачене ст. 169 Сімейного кодексу України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 гривень.

Outcome: approved