Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, до досягнення дитиною повноліття, допустив рішення до негайного виконання, Також прохала стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 300 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO] року який проживає з нею. Відповідач допомогу на утримання сина надає, але вона прохає прийняти рішення про офіційне стягнення аліментів на утримання сина, задовольнив її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та суду пояснив, що не заперечує щодо утримання сина, в порядку сплати аліментів, також погодився з розміром заявлений вимог. Будь-яких аліментних зобов'язань не має. Вислухав сторони, вивчив матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, сторони від шлюбу, сторони мають дитину сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 690 від 29 грудня 2005 року (а.с.11). Як встановлено, з 2015 року сторони припинили спільне проживання, на час розгляду справи позивачка разом з сином проживає окремо від відповідача, за місцем реєстрації позивачки, що підтверджено довідкою (а.с. 13), та не заперечувалося відповідачем. Оцінюючи факти та докази надані сторонами, суд враховує положення статей 10,11 ЦПК України. Згідно зі ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховує положення ч. 1ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України про те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, та яка набула чинності для України 27.09.1991, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ч.2 ст. 182 СК України). З урахуванням встановлених судом обставин та наданих суду доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. Враховуючи позовні вимоги позивачки витрати покладаються на відповідача в розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved