Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та вселення в квартиру. В позовній заяві вказує, що 11.09.2006 р. помер [PERSON], який проживав за адресою: [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно - на квартиру [ADDRESS]. 14.12.2004 р. [PERSON] склав заповіт, згідно з яким заповів вказану квартиру, позивачу, яка є його рідною сестрою. [PERSON] дочка спадкодавця, котра була позбавлена спадщини, після смерті батька самоправно, без згоди позивача зайняла квартиру, встановила вхідні металеві двері в квартиру і з 2006 р не пускає її до квартири, тим самим перешкоджає користуватись та володіти квартирою. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні, володінні і розпоряджанні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] зі спірної квартири та вселення позивача в квартиру та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в у розмірі 243 гривень 60 копійок. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують. В судове засідання відповідач не зявилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень не надала. У звязку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Судом встановлено, що 11.09.2006 р. помер [PERSON], який проживав за адресою: [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно - на квартиру [ADDRESS]. 14.12.2004 р. [PERSON] склав заповіт, згідно з яким заповів вказану квартиру, позивачу, яка є його рідною сестрою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19.06.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Усунено [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], визнано за [PERSON] в порядку спадкування право приватної власності на квартиру, усунено перешкоди, створені [PERSON] в користуванні, володінні і розпорядженні квартирою шляхом виселення [PERSON] з квартири без надання їй іншого житлового приміщення, вселено [PERSON] в квартиру. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30.10.2013 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19.06.2013 року в частині задоволення позову [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, усунення перешкод у користуванні власністю, вселення скасовано та ухвалене нове рішення, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позову . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на квартиру № 19 у будинку № 11 по [PERSON] у м. Запоріжжя після смерті [PERSON] 29.12.2014 р. реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області зареєструвала за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2014 року. Відповідач [PERSON] на теперішній час не звільнила квартиру, тим самим перешкоджає позивачу володіти та користуватися квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 321 ч 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ніш права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року „ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав застосовуючи положення\~ статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.Відповідно до положень статей 391,\~ 396 ЦК\~ позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Виходячи з верховенства права власності, яке є непорушним на підставі встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд вважає необхідним усунути перешкоди у користуванні, володінні і розпоряджанні квартирою, яка належить позивачу шляхом вселення до неї позивача та виселення відповідача. Відповідно п.п.1 та 5, п.35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПКта керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

Outcome: approved