Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач [PERSON] який є батьком дитини, має можливість надавати матеріальну допомогу, має задовільний стан здоровя, є працездатним. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що разом з батьком сина вони не проживають, останній проживає окремо, створив іншу сімю. Допомоги на утримання сина з часу його народження батько не надає, вона потребує матеріальної допомоги, оскільки не має можливості забезпечити сина самостійно та враховуючи, що з часу народження дитини батько будь-якої матеріальної допомоги не надавав, з сином не спілкується, тому просить стягувати 1/4 частину всіх доходів відповідача, так як вважає що останній є працездатним, займається підсобним господарством та тимчасовими заробітками і отримує регулярні доходи, тому наполягає на стягненні аліментів у частці від доходу відповідача. Підтвердила факт сплати аліментів відповідачем на утримання сина [PERSON], про існування інших дітей їй не відомо і відповідачем з цього приводу будь-яких обєктивних доказів не надано. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала частково. Підтримуючи письмові заперечення направлені на адресу суду вказувала, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти в розмірі зазначеному в позові, так як на даний час ніде не працює і не має регулярних доходів, перебуває на обліку в медичній установі в звязку з отримання ЗЧМТ, на його утриманні перебуває син [PERSON] на користь якого він сплачує аліменти та дочка, офіційне батьківство відповідача щодо якої не визнано, якій він надає допомогу також неповнолітня дитина співмешканки з якою він зараз перебуває в фактичних шлюбних відносинах. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів в розмірі 300 гривень щомісячно. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України в редакції чинній на момент предявлення позову, передбачає - розмір аліментів, в будь-якому разі не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.20). Дитина перебуває на утриманні у позивача, що підтвердили позивач в судовому засіданні та не заперечував представник відповідача, свідчення яких обєктивно підтверджуються довідкою виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району №1655 від 12.06.2017 року (а.с.3). Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини, вимоги позивача про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню, та стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16 червня 2017 року, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що всупереч вимог ст. 10,60 ЦПК України позивачем не надані будь-які обєктивні докази, які б свідчили, що відповідач має щомісячний регулярний дохід в розмірі який після сплати 1/4 його частини на утримання дитини буде перевищувати суму прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленої ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік», а також стан здоровя відповідача, який перебуває на диспансерному обліку (а.с.32) та наявність іншого утриманця неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.19), що визнається позивачем. Разом з тим виходячи з принципу диспозитивності та враховуючи вищенаведені докази а також ту обставину, що відповідачем не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами можливість виплати аліментів в певному розмірі, суд позбавлений можливості визначити розмір аліментів в твердій сумі. Суд не може прийняти як беззаперечний доказ відсутності регулярного доходу у відповідача дані які містяться в довідках з місця проживання останнього про відсутність у нього земельного паю, оскільки земельну ділянку відповідач може мати не лише за місцем свого проживання та відсутність даних в трудовій книжці ВМ №453538 від 03.03.2014 року про офіційне працевлаштування, оскільки зазначений доказ не містить інформації яка спростовує твердження позивача про отримання відповідачем регулярних доходів від підсобного господарства та роботи по-найму неофіційно (а.с.18,33). Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до частини 2 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. В звязку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави 640 гривень 00 копійок судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial