Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 лютого 2020 року о 06 годині 25 хвилин, в м. Бердянськ, Запорізької області, під час ранкових сутінок, водій [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 2107 ЗНГ» реєстраційний номер [NUMBER] рухався правою смугою руху проїзної частини Мелітопольського шосе з боку вул. Кабельників в напрямку вул. Ярослава Мудрого, наближаючись до пішохідного переходу розташованого в районі зупинки громадського транспорту «Маяк». В цей же час, проїзну частину Мелітопольського шосе по нерегульованому пішохідному переходу позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.35.1 Правил дорожнього руху України переходила пішохід [PERSON] , рухаючись з лівого боку праворуч відносно напрямку руху транспортного засобу. Водій [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 2107 ЗНГ» реєстраційний номер [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувала пішохід [PERSON] , порушивши вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України не зменшив швидкість транспортного засобу, аж до повної його зупинки, в результаті чого скоїв на неї наїзд. В результаті наїзду пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з якими її було доставлено до КНП БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання». Згідно висновку судово-медичної експертизи №52 від 22.02.2020, [PERSON] знаходилась на лікуванні з діагнозом: «Струс головного мозку. Забійна рана голови. Внутрішнє пошкодження правого колінного суглобу (розрив передньої та задньої хрестоподібних скупчень колатеральних зв`язок, медіального утримувача наколінника; пошкодження латеральної колатеральної зв`язки; розрив медіального меніску зі зміщенням), згідно описової частини наданої медичної документації. Вироком Бердянського міськрайонного суду від 01.03.2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенняя, в сумі 29194, 63 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14.07.2021 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року щодо [PERSON] в цій справі в частині вирішення цивільного позову [PERSON] скасований та призначено в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 15 401,20 грн та моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 02.12.2021 року позивачка звернулася до суду з уточненою позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 32 795,30 грн та моральної шкоди в розмірі 100000 грн вказуючи, що вона додатково витратила гроші на три поїздки у м. Запоріжжя до лікаря ТОВ «Клініка Мотор-Січ», витративши на проїзд та проживання 6000 грн, на консультації та прийоми 2000 грн, пройшла курс масажу на загальну суму 5000 грн, тобто на медичне лікування у зв`язку з отриманою травмою в дьп вона витратила 32 795,30 грн, які просить стягнути з відповідача. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Петровська В.М. в судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та представника позивача, позовні вимоги просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснюючи, що позивачка повинна не до нього пред`являти позовні вимоги, а звертатися до страхової компанії, оскільки він має страховий поліс. Позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди він не визнає, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди він визнає частково на суму 17 000 грн. При цьому просить врахувати добровільне відшкодування в розмірі 2000 грн. Представник відповідача адвокат Журавльов А.О. просить суд врахувати думку відповідача в частині часткового визнання моральної шкоди і в іншій частині позову позивачці відмовити. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року встановлено наступне: 05 лютого 2020 року о 06 годині 25 хвилин, в м. Бердянськ, Запорізької області, під час ранкових сутінок, водій [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 2107 ЗНГ» реєстраційний номер [NUMBER] рухався правою смугою руху проїзної частини Мелітопольського шосе з боку вул. Кабельників в напрямку вул. Ярослава Мудрого, наближаючись до пішохідного переходу розташованого в районі зупинки громадського транспорту «Маяк». В цей же час, проїзну частину Мелітопольського шосе по нерегульованому пішохідному переходу позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.35.1 Правил дорожнього руху України переходила пішохід [PERSON] , рухаючись з лівого боку праворуч відносно напрямку руху транспортного засобу. Водій [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 2107 ЗНГ» реєстраційний номер [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувала пішохід [PERSON] , порушивши вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України не зменшив швидкість транспортного засобу, аж до повної його зупинки, в результаті чого скоїв на неї наїзд. В результаті наїзду пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з якими її було доставлено до КНП БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання». Згідно висновку судово-медичної експертизи №52 від 22.02.2020, [PERSON] знаходилась на лікуванні з діагнозом: «Струс головного мозку. Забійна рана голови. Внутрішнє пошкодження правого колінного суглобу (розрив передньої та задньої хрестоподібних скупчень колатеральних зв`язок, медіального утримувача наколінника; пошкодження латеральної колатеральної зв`язки; розрив медіального меніску зі зміщенням), згідно описової частини наданої медичної документації. Вказаним вироком суду відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 05 лютого 2020 року та внаслідок якої позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: - струсу головного мозку, забійна рана голови, внутрішнє пошкодження правого колінного суглобу (розрив передньої та задньої хрестоподібних скупчень колатеральних зв`язок, медіального утримувача наколінника; пошкодження латеральної колатеральної зв`язки; розрив медіального меніску зі зміщенням, які за своїми ознаками відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, з відсутністю небезпеки для життя. Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху [PERSON] знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме: спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії «Українська пожежна-страхова компанія (далі СК УПСК»), до якої позивачка не зверталася та вимог позовного характеру в судовому порядку не заявляла. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ). Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що потерпіла особа, якій заподіяно шкоду життю та здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2107 ЗНГ» [PERSON] , була застрахована СК УПСК за полісом/договором №160933038. Отже, як матеріальна, так і моральна шкода заподіяна життю та здоров`ю позивача [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню за рахунок СК УПСК, в межах лімітів страхового відшкодування, а на відповідача [PERSON] покладено обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення ж на відповідача [PERSON] обов`язку з відшкодування завданої шкоди у повному обсязі можливе лише у випадку, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Як вбачається з вказаного поліса страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000,00 грн, тобто виходячи з вказаної суми моральна шкода складає не більше 5 %, а саме не більше 10000 грн. При цьому суд зауважує, що саме страхувальник робить висновок щодо суми моральної шкоди з урахуванням вимог ст.23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій зазначено: моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Позивачка заявила позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди відповідач визнав частково в розмірі 17 000 грн, які і підлягають стягненню з відповідача. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, суд наголошує на тому, що відмова [PERSON] в задоволенні її позовних вимог у даній цивільній справі в частині стягнення матеріальної шкоди та часткове задоволення позовних вимог в частині моральної шкоди, не позбавляє її права на звернення до відповідача [PERSON] з аналогічними позовними вимогами після вирішення питання щодо відшкодування завданої шкоди за рахунок страховика (відмови у виплаті страхового відшкодування, часткової виплати або ж повного відшкодування, що є підставою для стягнення з винної особи суми франшизи) Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст. 133 ЦПК України). Оскільки, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», нею не сплачувався судовий збір за подання позовної заяви, та правові підстави стягнення судового з бору з відповідача відсутні, суд покладає судові витрати на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial