Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що 01.04.2014 року вона уклала з [PERSON] договір позики, відповідно до якого передала йому кошти у сумі 6700 грн., а [PERSON] зобов`язався у строк до 05.04.2014 року повернути борг. Підтвердженням договору є письмова розписка про позику грошей. Відповідачем було порушено умови та строки виконання договору. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за період прострочення з 06.04.2014 по 17.05.2015 за договором позики від 01.04.2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 11135,40 грн., пеню - 13601 грн. та 3% річних - 223,57 грн. На день звернення до суду [PERSON] заборгованість не сплатив. Договором позики від 01.04.2014 передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу і 0,5% пені за кожен день прострочення сплати. Оскільки рішеннями Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 по справі № 125/1052/15-ц, від 21.03.2017 по справі № 125/2340/16-ц, від 13.02.2018 по справі № 125/2564/17 та від 22.07.2019 у справі № 125/2562/18 охоплено період нарахування та стягнуто пеню, 3 % річних та індекс інфляції з 06.04.2014 по 11.12.2018, а борг до цього часу не повернуто, позивач просить стягнути пеню, 3 % річних та індекс інфляції за період з 12.12.2018 по 11.12.2019, а саме пеню у розмірі 12227,50 грн., три проценти річних у розмірі 201,00 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 341,43 грн. Також, оскільки загальна сума заборгованості [PERSON] за рішенням суду у справі № 125/1052/15-ц від 01.10.2015 складає 25389,57 грн., але борг за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 по справі № 125/1052/15-ц до цього часу не повернуто, тому відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути 3 % річних та індекс інфляції за період з 02.10.2015 по 11.12.2019 року, а саме три проценти річних у розмірі 3199,08 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 12237,77 грн; за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2017 у справі № 125/2340/16-ц за період 22.03.2017-11.12.2019- три проценти річних у розмірі 1127,31 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 3464,43 грн; за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2018 у справі № 125/2564/17 за період 14.02.2018-11.12.2019- три проценти річних у розмірі 768,23 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 1788,78 грн; за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22.07.2019 у справі № 125/2562/18 за період 23.07.2019-11.12.2019- три проценти річних у розмірі 161,53 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 165,19 грн. Таким чином позивач просив стягнути вищевказані кошти, а також судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав відзив, у якому зазначив, що позов не визнає, оскільки не брав у [PERSON] грошові кошти у борг, розписку написав під тиском. Просив справу розглянути без його участі, відмовити у позові, про що зазначив у письмовій заяві до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. 01.04.2014 [PERSON] відповідно до договору позики отримав від [PERSON] у борг 6700 грн та зобов`язався повернути вказану суму до 05.04.2014 року, що підтверджується даними копії письмової розписки від 01.04.2014 року та рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015, відповідно до якого на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 06.04.2014 по 17.05.2015 у сумі 11135,40 грн, пеню - 13601 грн та 3% річних - 223,57 грн. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2017 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за період прострочення 12294,50 грн пені, суму індексу інфляції у розмірі 794,62 грн, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 312,28 грн та 369,30 грн судових витрат. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2018 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за період прострочення 12261,00 грн пені, суму індексу інфляції у розмірі 907,85 грн, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 204,30 грн та 640,00 грн судових витрат. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22.07.2019 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто заборгованість за період прострочення у розмірі 12227,50 грн. пені, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 201,00 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 609,70 грн. та 704,80 грн. судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки обставина укладення договору позики між сторонами встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, то дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними правовими нормами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що відповідач [PERSON] у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, та не виконує рішення судів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають умовам договору та положенням закону, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути: 1) за договором позики від 01.04.2014 року: - пеню 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення - 12227,50 грн. (6700,00 грн. (сума боргу) * 0,5% * 365 дні); - збитки від інфляції - 341,43 грн. (6700,00 грн. * 105,096 % (сукупний індекс інфляції за період прострочення) - 6700,00 грн.); - 3% річних - 201,00 грн. (6700,00 грн. * 3% /365 дні * 365). Окрім того, рішення Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 по справі № 125/1052/15-ц, від 21.03.2017 по справі № 125/2340/16-ц, від 13.02.2018 по справі № 125/2564/17 та від 22.07.2019 у справі № 125/2562/18 до цього часу не виконані. Тобто за вищезазначеними судовими рішеннями боржник не виконав свого зобов`язання та прострочив його виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 у справі № 125/1052/15-ц, з [PERSON] на користь позивача стягнуто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення згідно договору позики від 01.04.2014 року в сумі 11 135,40 грн., пеню за договором позики від 01.04.2014 р. у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення, що складає 13 601 грн., 3 % річних від простроченої сум за весь час прострочення згідно договору позики від 01.04.2014 р. в сумі 223,57 грн., 429, 60 грн., понесених судових витрат. Тобто загальна сума заборгованості [PERSON] за рішенням суду у справі № 125/1052/15-ц від 01.10.2015 складає 25389,57 грн. Однак борг за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 01.10.2015 по справі № 125/1052/15-ц до цього часу не повернуто, тому відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право вимагати стягнення 3 % річних та індекс інфляції за період з 02.10.2015 по 11.12.2019 на суму заборгованості у розмірі 25389,57 грн., а саме: три проценти річних у розмірі 3199,08 грн. (25389,57*3%/365*1533=3199,08) та суму інфляційних втрат у розмірі 12237,77( 25389,57*148,2%-25389,57=12237,77). За рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2017 у справі № 125/2340/16-ц, з [PERSON] на користь позивача стягнуто за період 07.12.2015-07.12.2016 12294,50 грн. пені, суму індексу інфляції у розмірі 794,62 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 312,28 грн., 369,30 грн. судових витрат. Тобто загальна сума заборгованості [PERSON] за рішенням суду у справі № 125/2340/16-ц від 21.03.2017 складає 13770,70 грн. Однак борг за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21.03.2017 по справі № 125/2340/16-ц до цього часу не повернуто, тому на користь позивача слід стягнути 3 % річних та індекс інфляції за період з 22.03.2017 по 11.12.2019 на суму заборгованості у розмірі 13770,70 грн, тобто три проценти річних у розмірі 1127,31 грн. (13770,70*3%/365*996=1127,31) та суму інфляційних втрат у розмірі 3464,43(13770,70*125,158%-13770,70=3464,43 грн.) За рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2018 у справі № 125/2564/17, з [PERSON] на користь позивача стягнуто за період 06.12.2016 - 11.12.2017 суму індексу інфляції у розмірі у розмірі 907,85 грн., пеню за договором позики від 01.04.2014 року у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення за період 11.12.2016 року по 11.12.2017 року, у розмірі 12261,00 грн. та три проценти річних від простроченої суми за період з 06.12.2016 року по 11.12.2017 року у розмірі 204,30 грн., а також 640,00 грн. судових витрат. Тобто загальна сума заборгованості [PERSON] за рішенням суду у справі № 125/2564/17 від 13.02.2018 складає 14 013,15 грн. Однак борг за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2018 у справі № 125/2564/17 до цього часу не повернуто, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 3 % річних та індекс інфляції за період з 14.02.2018 по 11.12.2019 день на суму заборгованості у розмірі 14 013,15 грн., а саме три проценти річних у розмірі 768,23 грн.(14013,15*3%/365*667=768,23) та суму інфляційних втрат у розмірі 1788,78 грн.(14013,15*112,765%-14013,15=1788,78). Також, за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22.07.2019 у справі № 125/2562/18, з [PERSON] на користь позивача стягнуто за період 12.12.2017 - 11.12.2018 пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення у розмірі 12227,50 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 201,00 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 609,70 грн., а також 704,80 грн. судових витрат. Тобто загальна сума заборгованості [PERSON] за рішенням суду у справі № 125/2562/18 від 22.07.2019 складає 13743,00 грн. Однак борг за рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22.07.2019 у справі № 125/2562/18 до цього часу не повернуто, тому підлягають стягненню з відповідача 3 % річних та індекс інфляції за період з 23.07.2019 по 11.12.2019 на суму заборгованості у розмірі 13743,00 грн, а саме три проценти річних у розмірі 161,53 грн.(13743,00*3%/365*143=161,53) та суму інфляційних втрат у розмірі 165,19 грн.(13743,00*101,202%-13743,00=165,19). Одночасно слід зазначити, що суд не приймає заперечення відповідача про те, що позику він не брав, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних заперечень відповідач не надав, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наявність кримінального провадження за фактом примушування [PERSON] до виконання цивільно-правових зобов`язань, не може буди підставою для відмови у прозові, оскільки відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У кримінальному провадженні винних осіб не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного та ст. 61 Конституції України, ст. 15, 16, 256, 258, 261, 526, 527, 530, 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved