Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Заповіт спадкодавцем не складався. Відтак, [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за покійним чоловіком звернулася в установлений для цього строку до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї, до нотаріуса також звернувся син спадкодавця від першого шлюбу [PERSON] . Проте, останній за час життя свого батька свідомо не надавав йому жодної допомоги, хоча мав можливість таку надавати, оскільки батько тяжко хворів та потребував такої допомоги. У подальшому представник позивача подав до суду заяву від 06.12.2018 року про зміну підстав позову шляхом їх доповнення. У цій заяві додатково вказано про свідоме ухилення відповідачем від надання своєму батьку допомоги. Зокрема, представник позивача зазначає, що у період, коли батько відповідача страждав тяжкою хворобою і перебував у безпорадному стані, [PERSON] мав у власності транспортний засіб «TOYOTA RAV4», реєстр. н/з [NUMBER] , та міг допомогти батьку у транспортуванні його до лікарів і медичних закладів, проте він таких дій не вчиняв. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, однак останній надав суду заяву відповідно до якої, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у його відсутні, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Приватний нотаріус Балаж М.В. у судове засідання не з`явилася, однак надала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст.ст.211,223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. 26.04.1987 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюбу, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного свідоцтва про шлюб. Встановлено, що з 1997 року [PERSON] хворів, але починаючи з квітня 2017 року стан його здоров`я постійно погіршувався, про що свідчать записи в його амбулаторних картах та виписка №1721 із медичної карти стаціонарного хворого. Наявна у матеріалах справи посвідчена Ужгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області копія розрахунку трудового стажу [PERSON] , яка міститься у матеріалах його пенсійної справи, свідчить, що вже з 2011 року [PERSON] не працював. Разом з тим, 27.06.2017 року [PERSON] призначено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується повідомленням закладу охорони здоров`я про рішення МСЕК та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0742652. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Причиною його смерті є гостра серцево-судинна недостатність. Дилатаційна кардіоміопатія. Позивач [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] прийняла за ним спадщину разом з сином померлого від першого шлюбу [PERSON] , внаслідок чого приватним нотаріусом Балаж М.В. заведено відповідну спадкову справу. За приписами ст.51 Конституції України у редакції, чинній на момент тяжкого захворювання [PERSON] (2017 рік) повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 5 ст.1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту згаданої норми, та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Викладеного правового висновку притримується також Верховний Суд у своїй постанові від 04.07.2019 року у справі №404/2163/16-ц. Тобто, предметом доказування у даній справі є одночасна наявність факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому обов`язок доказування цих обставин покладено на позивача. Перебування спадкодавця в безпорадному стані доведено належними медичними документами, які беззаперечно свідчать про наявність у спадкодавця [PERSON] тривалого і тяжкого захворювання, що мало наслідком присвоєння йому ІІ групи інвалідності безстроково. Відсутність у [PERSON] доходів з 2011 року також свідчить про потребу у наданні йому допомоги як матеріальної, так і нематеріальної (допомоги у відвідуванні лікарів, здачі аналізів, відвідуванні різних медичних закладів та центрів). Щодо наявності у відповідача реальної можливості надавати спадкодавцю такої допомоги, позивач в особі свого представника надала до суду лист територіального сервісного центру від 27.11.2018 року №31/7/1-45а/з та додану до цього листа реєстраційну картку ТЗ, які підтверджують, що в особистій власності відповідача з 30.09.2014 року перебуває транспортний засіб «TOYOTA RAV4», реєстр. н/з АО [NUMBER] . Більше того, у наявній в матеріалах справи заяві [PERSON] від 13.12.2019 року (рідного брата позивача) з його нотаріально посвідченим підписом зазначено, що він особисто був свідком того, як померлий [PERSON] тяжко хворів протягом останніх років свого життя. Через важкі серцево-судинні захворювання та діабет, [PERSON] був у безпорадному стані та постійно потребував стороннього догляду і піклування, а також матеріальної допомоги. При цьому, [PERSON] неодноразово говорив про те, що бажає спілкуватися з своїм сином [PERSON] , який уникав зустрічі і спілкування з батьком. Маючи у власності транспортний засіб, [PERSON] жодного разу не виявив бажання відвезти батька хоча б до лікаря, ігнорував такі прохання, та не надавав батьку будь-якої іншої допомоги. У зв`язку з цим, [PERSON] , відвідуючи лікарів, постійно користувався послугами таксі. Через такі витрати та витрати на придбання ліків і проведення обстежень, [PERSON] і його дружина постійно перебували у скрутному матеріальному становищі. Відтак, [PERSON] неодноразово допомагав їм, надаючи грошові кошти. На підставі зазначених доказів, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а спадкодавець [PERSON] потребував допомоги сина. У зв`язку з цим, суд визнає, що позивачем доведено належними, допустимими і достатніми доказами одночасне настання наведених обставин, що є підставою для усунення [PERSON] від спадкування за померлим батьком [PERSON] . Відтак, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подана позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем [PERSON] під час розгляду даної справи понесено судові витрати у загальному розмірі 10704,80 грн., з яких: судовий збір за позовну заяву - 704,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією; оплата послуг адвоката Розмана С.Ю. - 10000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 01.10.2018 року №14; розрахунком вартості правничої допомоги та квитанцією від 05.10.2018 року №04. Відтак, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір та всі понесені нею витрати, пов`язані з розглядом цієї справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved