Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 22 липня 2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1727. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 липня 2015 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] Після укладення шлюбу сімейне життя у них не склалося, постійно виникали сварки. Протягом тривалого часу проживають окремо, спільного господарства з відповідачем не ведуть, між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Враховуючи наведене, а також те, що подальше спільне життя подружжя та примирення є неможливим, таке суперечить інтересам сторін, сім'я існує формально, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 28.02.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовче судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить провести підготовче судове засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить провести підготовче судове засідання у його відсутності, за наслідками якого постановити рішення про задоволення позову, оскільки позовні вимоги визнав у повному обсязі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У відповідності до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 22 липня 2015 року, зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1727. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позову, а також те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально, а тому вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище Горбаль. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції № 99 від 26 січня 2018 року позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у відповідності до пп.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 351,60 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 352,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved