Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що у період з 01 грудня 2014 року по 14 липня 2017 року вона знаходилась у трудових відносинах з комунальним підприємством «Біловодськтепло» Біловодської селищної ради Луганської області (далі - КП «Біловодськтепло»). Наказом № 7 від 14 липня 2017 року її звільнено з КП «Біловодськтепло» за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Під час знаходження в трудових відносинах з відповідачем їй нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 22842,78 грн., що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. У зв`язку із затримкою розрахунку, просила стягнути з КП «Біловодськтепло» заборгованість по заробітній платі у сумі 22842,78 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку у сумі 40114,16 грн. Ухвалою суду від 16 січня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщувався належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов, а також заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що позивач з 01 грудня 2014 року по 14 липня 2017 року перебувала із відповідачем у трудових відносинах - працювала на посаді головного бухгалтера в КП «Біловодськтепло». Наказом № 7 від 14 липня 2017 року вона була звільнена із займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (с. 14). Під час знаходження в трудових відносинах відповідач нарахував позивачу, але не виплатив заробітну плату у розмірі 22842,78 грн., що підтверджується копією довідки про нараховану, але невиплачену заробітну плату № 10 від 28 липня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до зазначеної норми закону обов`язок виплати звільненому працівникові роботодавцем середнього заробітку за час затримки розрахунку є своєрідною мірою відповідальності останнього перед працівником за несвоєчасний розрахунок з ним. Цей обов`язок не виникає, якщо роботодавець доведе відсутність в цьому його вини. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події з якою пов`язана відповідна виплата, але не менше мінімальної заробітної плати. Перевіривши наданий позивачем розрахунок середнього заробітку, суд погоджується з розміром середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені, що дорівнює сумі 40114,16 грн. Враховуючи, що відповідачем не надано суду відзиву на позов, а також доказів, що на цей час зазначена заборгованість позивачу виплачена, тому, застосовуючи наведені вище норми закону до спірних правовідносин, у суду не виникає сумнівів в доведеності заявленого позову, отже його слід задовольнити в цілому. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір у зв`язку із задоволенням вимог позивача слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved