Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 07.03.2017 помер її син - [PERSON], який був одружений з [PERSON] з 1982 року. Під час шлюбу ними було набуте майно - домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси, що було оформлено на дружину спадкодавця - [PERSON], згідно договору купівлі продажу 1992 року. Загальна площа домоволодіння на час придбання не перевищувала 35 кв. м. Разом з тим, спільною працею і спільними зусиллями подружжям вносились покращення, і було збудовано гараж, добудовано веранду і другий поверх і на час смерті спадкодавця загальна площа під житловими будівлями перевищила сто двадцять квадратних метра, що свідчить про значне поліпшення майна спільною працею подружжя. У подальшому, вона, як мати померлого, дружина померлого - [PERSON] та донька померлого - [PERSON], звернулись до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про відкриття спадкової справи. Таким чином наявні троє спадкоємців першої черги. Разом з тим, зі сплином 6 місячного терміну, відповідачем у справі не було подано до нотаріуса правовстановлюючих документів на спадкове майно - домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси, та не було подано заяву про визначення частки власності у зазначеному спільному сумісному майні, у звязку з чим неможливо виділити належну їй частку у вказаному майні. Відповідач не погоджується на врегулювання даного питання мирним шляхом за допомогою укладення договору про поділ спадщини з попереднім виділом частки померлого у домоволодінні за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси. Окрім того, згідно листа приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] їй було роз'яснено, що у разі відсутності правовстановлюючого документу на нерухоме майно на імя спадкодавця, їй необхідно звернутися до суду про встановлення права власності на відповідне нерухоме майно. З огляду на викладене, домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси, відноситься до спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, ? від зазначеного домоволодіння відноситься до спадкового майна після смерті [PERSON]. Оскільки у спадкодавця наявні три спадкоємці першої черги - вона, дружина та донька померлого, то відповідно до чинного законодавства вона має право на 1/3 з 1/2 домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси, 18000, тобто на 1/6 вказаного домоволодіння. Необхідно зазначити, що 26.02.2018 року Соснівським районним судом м. Черкаси було прийнято рішення у справі № 712/11900/17, яким відмовлено у задоволенні її позову до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування у звязку з тим, що було відсутнє письмове звернення до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на 1/6 домоволодіння за адресою: вул. Криваліївська, 113 в м. Черкаси та була відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, як це передбачено постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7. У звязку з зазначеним, її представник за довіреністю письмово звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/6 домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113 м. Черкаси, за результатами розгляду якої 14.03.2018 року за № 37/02-31 надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку у домоволодінні за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси, в порядку спадкування після померлого [PERSON]. Судові витрати стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити, надав відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, та матеріали цивільної справи № 712/11900/17, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).\~\~ Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Судом встановлено, що 07.03.2017 року помер [PERSON], син [PERSON]. [PERSON] був одружений з [PERSON] з 1982 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке знаходиться в матеріалах справи. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було набуте майно, а саме домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 червня 1992 року, та яке було оформлено на дружину - [PERSON]. Загальна площа домоволодіння на час придбання не перевищувала 35 кв. м. Разом з тим, спільною працею і спільними зусиллями подружжям вносились покращення, і було збудовано гараж, добудовано веранду і другий поверх і на час смерті спадкодавця загальна площа під житловими будівлями перевищила сто двадцять квадратних метра, що свідчить про значне поліпшення майна спільною працею подружжя. Статтею 60 СК України передбачено, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України). Відповідно до\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~№ 7\~ розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до\~статті 368 ЦК\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 74 Сімейного кодексу України\~(далі СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 2\~ст. 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його мати [PERSON], дружина [PERSON], дочка [PERSON]. [PERSON], як мати померлого, дружина померлого - [PERSON] та донька померлого - [PERSON], звернулись, у встановлений законодавством строк, до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] 17 березня 2017 року [PERSON], до установ нотаріату, скерована заява, нотаріально засвідчена про те, що вона відмовляється від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її батька [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], дружини померлого. Не претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом. 27.09.217 року [PERSON] звернулася до Приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя в праві власності на квартиру 83, що знаходиться по вулиці Криваліївська, будинок 37 в м. Черкаси та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно в розмірі 2/3 часток у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась на її користь [PERSON] донька померлого. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Загальний термін на прийняття спадщини встановлено відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України у 6 місяців і розпочинається з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього терміну у спадкоємця виникає право на отримання свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно згідно ст. 1298 Цивільного кодексу України видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які своєчасно прийняли спадщину (подача заяви про прийняття спадщини чи спільне сумісне проживання на момент смерті спадкодавця), жодними строками не обмежується, і звертатися за одержанням свідоцтва про право на спадщину можна будь-коли після закінчення шестимісячного строку. Для отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємець зобовязаний особисто подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини або надіслати її поштою, попередньо засвідчивши справжність підпису на заяві в нотаріальному порядку. На підставі поданої заяви в нотаріуса заводиться спадкова справа, де містяться необхідні документи, що підтверджують наявність юридичних фактів на видачу свідоцтва про право на спадщину. Статтями 68 та 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства ( за законом або за заповітом) та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, а родинні та інші відносини спадкоємців зі спадкодавцем можуть бути підтверджені свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану; копіями актових записів; копіями рішення суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При спадкуванні за заповітом перевіряється наявність заповіту. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оригінал заповіту, поданий спадкоємцем, залишається у справах нотаріуса. Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщини інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. 27.09.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право власності [PERSON], пережившій дружині [PERSON], [INFO], який помер 07 березня 2017 року, яка належить ? частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в казаній частці посвічується цим свідоцтвом складається з: права власності на квартиру № 83, що знаходиться по вулиці Криваліївська, 37 в м. Черкаси. 27.09.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] в розмірі 2/3 часток у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась [PERSON] донька померлого. Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво складається з: ? частки в праві власності на квартиру 83, що знаходиться по вулиці Криваліївська, будинок 37 в м. Черкаси. 02.10.2017 року [PERSON] звернулася до Приватного нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом на квартиру 83, що знаходиться по вулиці Криваліївська, будинок 37 в місті Черкаси в розмірі 1/3 частки у спадщині. 02.10.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] в розмірі 1/3 частки у спадщині. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: ? частки в праві власності на квартиру 83, що знаходиться по вулиці Криваліївська, будинок 37 в місті Черкаси. Посилання представника відповідача на той факт, що [PERSON] не зверталася до [PERSON] для врегулювання даного питання в позасудовому порядку, суд не може взяти до уваги, оскільки 25.09.2017 року [PERSON] зверталася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Крім того, відповідно до листа приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] від 15.09.2017 року № 126/02-14 у разі, якщо правовстановлюючий документ на нерухоме майно, а саме будинок 113 по вулиці Криваліївська у місті Черкаси, оформлений на імя дружини спадкодавця [PERSON] [PERSON] [PERSON], виділити частку померлого в зазначеному майні і оформити спадщину на це спадкове майно не вбачається можливим у звязку з відсутністю відповідних форм посвідчу вальних написів, затверджених Правилами ведення нотаріального діловодства наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5. У разі відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно на імя спадкодавця необхідно звернутися до суду про встановлення права власності на відповідне нерухоме майно. Як встановлено, в судовому засіданні представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] письмово звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/6 домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113 м. Черкаси, після смерті сина [PERSON], померлого 07 березня 2017 року. За результатами розгляду вказаної заяви приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] 14.03.2018 року за № 37/02-31 надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що представником спадкоємця не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок 113 по вулиці Криваліївська ([PERSON]) в місті Черкаси. Згідно наданої представником довідки КП «ЧООБТІ» від 06.03.2018 року № 1106о право власності на житловий будинок 113 по вулиці Криваліївська в місті Черкаси зареєстроване за [PERSON]. Інформація про зареєстровані речові права на імя [PERSON] відсутня. Оскільки [PERSON] за життя не було зареєстровано виникнення права власності на відповідне нерухоме майно відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ч. 2 ст. 1278 ЦК України). Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: \~«Згідно з вимогами\~статті 392 цього ж Кодексу\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в). \~ Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. \~ Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 розглядаючи спори, пов'язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368\~ЦК\~спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357\~ЦК\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до Інформаційного листа щодо узагальнення судової практики з окремих питань, що виникають при оформленні спадщини, при розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК України, наданого у рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-8/2012 від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сімєю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи вищевикладене, та той факт, що домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113, в м. Черкаси, відноситься до спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON], тому ? від зазначеного домоволодіння відноситься до спадкового майна після смерті [PERSON]. Оскільки у спадкодавця наявні три спадкоємці першої черги - позивач, дружина та донька померлого, то відповідно до чинного законодавства [PERSON] має право на 1/3 з 1/2 домоволодіння за адресою вул. Криваліївська, 113, м. Черкаси, 18000, тобто на 1/6 вказаного домоволодіння. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК\~Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи той факт, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.03.2018 року [PERSON] відстрочено повну сплату судового збору повязаного з розглядом даної цивільної справи, то відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з [PERSON] підлягає судовий збір в розмірі 1761 грн. на користь Держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved