Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про поновлення на роботі та стягнення заробітку, посилаючись на те, що 02.07.2010 року наказом №37-к вона прийнята на роботу на посаду спеціаліста 1-ї категорії сектору страхових внесків та обліку страхувальників в відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Черкаській області. 01.01.2011 року відповідно до наказу № 4-к назву сектору страхових внесків та обліку страхувальників змінено на сектор по роботі з роботодавцями. 01.10.2014 року у (наказ 191-к) переведена на посаду начальника відділу обліку страхувальників управління виконавчої дирекції Фонду соціального врахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Черкаській області. 01.08.2017 року (наказ №150-к) переведена на посаду начальника відділу обліку страхувальників та доходів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області. 29.12.2017 року (наказ №490-к від 19.12.2017 року ) звільнена з посади начальника відділу обліку страхувальників та доходів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. 30.01.2018 року прийнята на облік Черкаським міським центром зайнятості, а з 02.02.2018 року центром призначена допомога по обовязковому соціальному страхуванню на випадок безробіття. Вважає її звільнення з посади незаконним та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, порушенням встановленого порядку звільнення з наступних підстав. 26.10.2017 року листом №10-11-1419 Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області вона була повідомлена, що з 01.01.2018 року, відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, а також про можливе майбутнє звільнення. 18.12.2017 року до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області надійшов затверджений директором виконавчої дирекції Фонду штатний розпис, в якому була відсутня посада начальника відділу обліку страхувальників та доходів управління та сам відділ, про що йдеться у листі начальника управління та відповідно до ст. 48 ЗУ «Про зайнятість населення» надана інформація про заплановане масове звільнення працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці (форма № 4 ПН). Відповідно до цієї статті масовим вивільнення працівників з ініціативи роботодавця є одноразове або протягом одного місяця вивільнення 10 і більше працівників відповідачем з чисельністю від 20 до 100 працівників, трьох місяців - вивільнення 20 і більше відсотків працівників незалежно від чисельності. За таких обставин відповідачем розробляються заходи з запобігання та з мінімізації негативних наслідків щодо забезпечення зайнятості працівників, що підлягають вивільненню, проте її ніхто не знайомив з такими заходами, більше того, при звільненні по 1.ст. 40 були порушені її права на працю, відповідачем не дотримано передбачених трудовим законодавством та колективним договором гарантій, що забезпечує ст. 43 Конституції України та КЗпП України. Звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення, у звязку із змінами в організації виробництва і праці, відповідач не запропонував їй іншу роботу в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області чим порушив ст. 49-2, а також не врахував щодо неї переважне право на залишенні її на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Їй не відомо які запровадження нових форм організації праці, впровадження передових методів, технологій та змін в організації виробництва відбулися в момент її звільнення. А тому вважає, що відповідач в момент звільнення, провів незначне розширення діяльності одного відділу, покладенням на нього додаткових завдань і функцій, якими займався відділ який вона очолювала, про що свідчить затвердження штатного розпису управління 14.03.2018 року та створення сектору обліку страхувальників та доходів у складі відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку - з 01.04.2018 року. Структурне підпорядкування відділу(сектору) обліку страхувальників та доходів правління відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку свідчить лише про зміну внутрішньої структури і не може кваліфікуватись як ліквідація, реорганізація або перепрофілювання дирекції Фонду. Тому не може бути підставою для її звільнення. Вона не запрошувалася на проведення порівнювального аналізу продуктивності праці, кваліфікації працівників, які звільнені відповідачем по ч. І ст.40 КЗпП України, та не була обізнана, на момент звільнення, чи справді у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці та якими доказами вони підтверджувалися. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. На момент звільнення і по даний час на її утриманні перебуває двоє дітей, чоловік тимчасово не працює, вона має вищу кваліфікацію, стаж роботи. Переважне право на залишенні на роботі у звязку із скороченням штату повинно було б бути надано їй, але цим правом відповідач знехтував. 26 квітня 2018 року їй стало відомо, що з 01.04.2018 року внесені зміни в структуру управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (заміна відділу - шляхом скорочення посади начальника відділу на створення сектору та зміна його підпорядкування відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, що підтвердив у своєму листі-відповіді № 01-09/Б-33з-34 начальник управління [PERSON] на її заяву поновити на роботі у секторі обліку страхувальників та доходів у складі відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку. Саме 26.04.2018 року вона дізналася, що її законні права при звільненні згідно наказу № 490-к від 19.12.2017 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області порушені. Працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо відповідач проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 Кодексу. 11.05.2018 року нею подана заява начальнику Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області [PERSON] з проханням поновити на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з обґрунтуванням порушених відповідачем норм конституції (ст..8, 43), КЗпП, Колективного договору при звільненні її з посади по ч. І ст. 40 КЗпП України. 06.06.2018 року отримала відповідь на свою заяву за підписом начальника управління [PERSON] з відмовою поновити її на роботі та пропозицією звернутися відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 232 КЗпП України до суду. Просить суд розглянути клопотання та поновити строк звернення до суду . Поновити на роботі [PERSON] на посаді завідувача сектору обліку страхувальників та доходів відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області. Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 124934.10 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали та пояснили, що звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено Управлінням з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому просили відмовити у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] повністю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, на підставі повного всебічного зясування обставин справи суд приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Відповідно до\~статті 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України\~визначено, що законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2010 року наказом №37-к [PERSON] прийнята на роботу на посаду спеціаліста 1-ї категорії сектору страхових внесків та обліку страхувальників у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Черкаській області. 01.01.2011 року відповідно до наказу № 4-к назву сектору страхових внесків та обліку страхувальників змінено на сектор по роботі з роботодавцями. 01.10.2014 року, наказ 191-к, [PERSON] переведена на посаду начальника відділу обліку страхувальників управління виконавчої дирекції Фонду соціального врахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Черкаській області. 01.08.2017 року, наказ № 150-к, [PERSON] переведена на посаду начальника відділу обліку страхувальників та доходів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області. Пунктом 1 наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 року № 577 (зі змінами, внесеними наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 24.11.2017 року № 683) затверджено граничну чисельність працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Черкаській області у кількості 137 штатних одиниць. Зобовязано начальника Управління провести до 01.11.2017 року передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління та відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці. З штатного розпису управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області вбачається, що затверджено штат у кількості 57 штатних одиниць. Попередній штатний розпис містив 78 штатних одиниць. Згідно\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.\~\~ Наказом Управління від 23.10.2017 року № 328-к попереджено про зміни в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, скорочення чисельності та штату працівників і про можливе майбутнє звільнення працівників управління та відділень, та доведено до відома всіх працівників 26 - 27.10.2017 року. У звязку з чим, відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», подано до територіального органу Державної служби зайнятості України інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, у звязку із змінами в організації виробництва і праці, форми № 4- ПН від 26.10.2017 року. З вказаним наказом [PERSON] була ознайомлена 26.10.2017 року, та нею було отримано попередження від 26.10.2017 року № 10-11-1419 про зміни в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, скорочення чисельності та штату працівників і про можливе майбутнє звільнення. На момент ознайомлення з наказом та вручення попередження про можливе майбутнє звільнення інформації щодо наявності вакансій станом на 01.01.2018 року в Управлінні не було, оскільки штатний розпис управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області з 01 січня 2018 року, затверджений директором виконавчої дирекції Фонду, надійшов до Управління 18.12.2017 року. В даному штатному розписі відсутня посада начальника відділу обліку страхувальників та доходів управління, так як згідно штатного розпису відділу обліку страхувальників та доходів немає. Відділ обліку страхувальників та доходів було ліквідовано, а його функції покладено на відділ фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку. Внаслідок зміни структури управління було скорочено відділ обліку страхувальників та доходів, та скорочені посади начальника та спеціалістів відділу обліку страхувальників та доходів Управління. Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області не приймалися накази, якими б відділ обліку страхувальників та доходів був названий сектором та підпорядкований структурно відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, шляхом їх злиття. 29.12.2017 року відповідно до наказу № 490-к від 19.12.2017 року [PERSON] звільнена з посади начальника відділу обліку страхувальників та доходів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В\~Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практик) розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9\~(далі - Постанова 9), роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1\~ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у зв'язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, станови, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п. 21 Постанови № 9). В свою чергу ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміни внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу,згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП\~лише на підставі скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником усіх відповідних вимог до порядку скорочення штату підприємства. 30.01.2018 року [PERSON] прийнята на облік Черкаським міським центром зайнятості, а з 02.02.2018 року центром призначена допомога по обовязковому соціальному страхуванню на випадок безробіття. 14.03.2018 року директором виконавчої дирекції фонду соціального страхування України затверджений штатний розпис управління з 01.04.2018 року та створено сектор обліку страхувальників та доходів у складі відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку. До даного сектору переведено спеціалістів Управління в межах граничної чисельності штатних працівників. З штатного розпису управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області з 01 квітня 2018 року вбачається, що штат так і залишився 57 штатних одиниць, а у сектор обліку страхувальників та доходів у складі відділу бухгалтерського обліку та фінансових питань переведені одиниці з інших відділів. При звільненні [PERSON] з посади начальника відділу обліку страхувальників і доходів Управлінням перевірялося переважне право на залишення на роботі і перевагу надано працівникам, які при рівній кваліфікації мають переваги, визначені в ч. 2 ст. 42 КЗпП України на залишення на роботі. Щодо твердження позивачки про наявність двох дітей на утриманні (один з яких є повнолітнім) та непрацюючого чоловіка, то дані обставини Управлінню відомі не були, [PERSON] не надавала жодних документів, що підтверджують дані обставини. Посилання позивачки на порушення Управлінням норм ст. 42-1 КЗпП України є невірним, адже даною статтею передбачене переважне право працівника, звільненого згідно ч. І ст.40 КЗпП України, на укладання трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо роботодавець проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Жодної нової посади в управлінні введено не було, а також не було прийнято жодного нового працівника. Таким чином, переконливих доказів, що відповідачем порушено порядок вивільнення працівника позивачем в судовому засіданні не надано. Крім того, даний спір виник після внесення змін до штатного розпису виконавчої дирекції фонду соціального страхування України від 01.04.2018 року, коли позивач звернулася до відповідача з заявою про поновлення її на роботі у секторі обліку страхувальників та доходів у складі відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, та листом-відповіддю № 01-09/Б-33з-34 їй було відмовлено. Тобто спір виник після відмови відповідача в укладенні нового трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами справ трудових спорів» строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Як встановлено судом, [PERSON] була звільнена з посади начальника відділу обліку страхувальників та доходів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області наказом № 490 від 19.12.2017 року. Враховуючи тривалий період між звільненням [PERSON] до моменту її звернення до суду, а саме 19.06.2018 року, тобто більше ніж через шість місяців з моменту звільнення, відсутність обєктивних поважних причин для пропуску строку для звернення за захистом порушених прав, судом не встановлено підстав для поновлення пропущеного строку, що відповідно є підставою для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене, та враховуючи той факт, що позивач ставить питання про поновлення її на посаді завідувача сектору обліку страхувальників і доходів, хоча її звільнення відбулося з посади начальника відділу обліку страхувальників і доходів, а дані посади не є тотожними, відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, передбачені ст. 40 ч.1, 49-2 КЗпП України, не порушені права позивача при звільненні, крім того порушений строк звернення до суду, а тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Outcome: dismissed