Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП та скасування розпорядження №15-к від 08.09.2015 року, поновлення її на роботі на посаду в.о. директора та головного бухгалтера КП «Архітектурне бюро Котелевського району» та стягнення з КП «Архітектурне бюро Котелевського району» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день фактичного поновлення на роботі. В ході розгляду справи позивачка неодноразово змінювала позовні вимоги і остаточно просить визнати незаконним звільнення її з посади в.о. директора та головного бухгалтера КП «Архітектурне бюро Котелевського району» за п. 4 ст. 40 КЗпП та скасування розпорядження №15-к від 08.09.2015 року, змінити формулювання причини звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП України з 08.09.2015 року на п. 1 ст. 40 КЗпП України з 10.10.2015 року, стягнути з відповідача (Котелевської районної ради Полтавської області) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.09.2015 року по 10.10.2015 року та вихідну допомогу в звязку із ліквідацією, в розмірі середнього заробітку за один місяць. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що вважають звільнення позивачки з посад в.о. директора та головного бухгалтера КП «Архітектурне бюро Котелевського району» за прогули незаконним, оскільки 30 та 31 липня 2015 року вона була присутня на робочому місці згідно графіку роботи встановленого підприємством, а в період з 17 по 21 серпня 2015 року вона була відсутня на роботі на протязі пяти днів, в звязку з перебуванням у щорічній відпустці на законних підставах. Вважає, що повинна бути звільнена з роботи не за прогули, а в звязку з ліквідацією підприємства, а оскільки вона офіційно була попередження про ліквідацію КП Архітектурне бюро Котелевського району» 10 серпня 2015 року, то в звязку з цим просить змінити формулювання причини її звільнення з п. 4 ст.40 КЗпП України з 08.09.2015 року на п. 1 ст. 40 КЗпП України з 10 жовтня 2015 року з виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.09.2015 року по 10.10.2015 року та вихідної допомоги в звязку із ліквідацією підприємства в розмірі середнього заробітку за один місяць. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні змінені позовні вимоги не визнали повністю, пояснивщи що звільнення [PERSON] було проведено правильно в звязку з прогулами 30 та 31 липня 2015 року, та в період з 17 по 21 серпня 2015 року, про що були складені відповідні акти. Крім того, [PERSON] пояснив, що [PERSON] була попереджена про вивільнення її в звязку з ліквідацією підприємства 17 липня 2015 року, з чим вона була письмово попереджена, але від підпису відмовилась, про що був складений відповідний акт. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 01 серпня 2012 року була прийнята на посаду головного бухгалтера КП «Архітектурне бюро Котелевського району». Розпорядженням Котелевської районної ради Полтавської області від 07 жовтня 2014 року № 19-к на [PERSON] покладено виконання обовязків директора КП «Архітектурне бюро Котелевського району». Рішенням 46 позачергової сесії 6 скликання Котелевської районної ради Полтавської області від 30 червня 2015 року було прийнято рішення про припинення діяльності КП «Архітектурне бюро Котелевського району» шляхом його ліквідації. Цим же рішенням був затверджений склад ліквідаційної комісії по припиненню діяльності КП «Архітектурне бюро Котелевського району», головою якої була призначена [PERSON] 17 липня 2015 року на виконання рішення Котелевської районної ради Полтавської області від 30.06.2015 року, було винесено розпорядження голови Котелевської районної ради № 9-к від 17 липня 2015 року «Про попередження працівника КП «Архітектурне бюро Котелевського району» про звільнення в звязку з ліквідацією підприємства». [PERSON] з даним розпорядженням ознайомилась в цей же день, але від підпису про ознайомлення з розпорядженням відмовилась, в звязку з тим, що у ньому не було вказано точну дату її вивільнення. Про відмову [PERSON] від підпису був складений відповідний акт. Розпорядженням Котелевської районної ради № 15-к від 08 вересня 2015 року [PERSON] була звільнена з посади в.о. директора, головного бухгалтера та члена ліквідаційної комісії КП «Архітектурне бюро Котелевського району» з 08 вересня 2015 року за прогули без поважних причин 30 та 31 липня 2015 року, а також з 17 по 21 серпня 2015 року, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 4\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. \~\~ Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4\~ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).\~\~ Підставою для звільнення [PERSON] були акти комісій від 30 та 31 серпня 2015 року про відсутність [PERSON] на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня, а також акт від 21 серпня 2015 року про відсутність її на робочому місці з 17 по 21 серпня 2015 року буз поважних причин. Допитані у судовому засіданні свідки, які були в складі комісій по складанню вказаних актів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили факт відсутності позивачки на робочому місці у вказаних в актах дні та години робочого часу. Пояснили також, що складаючи вказані акти вони керувались колективним договором прийнятим на загальних зборах трудового колективу КП «Архітектурне бюро Котелевського району» від 21.12.2010 року, яким встановлено режим роботи з 08.00 години до 17.15 години, з перервою на відпочинок і харчування з 12 до 13 години. Одночасно, свідок [PERSON], як заступник голови Котелевської районної ради пояснив, що позивачка говорила йому що має намір взяти частину щорічної відпустки в період з 17 по 21 серпня 2015 року і він порадив їй узгодити це питання з головою Котелевської районної ради. Разом з тим, як пояснила позивачка з приводу відсутності її на роботі у вказані в актах години 30 та 31 серпня 2015 року, вона почавши виконувати з 07 жовтня 2014 року обовязки в.о. директора КП «Архітектурне бюро Котелевського району», одночасно з виконанням обовязків головного бухгалтера наказом № 1 від 05 січня 2015 року, [PERSON] з врахуванням того, що штатний розпис підприємства був затверджений в кількості одної штатної одиниці по 05 ставки головного бухгалтера та 0,5 ставки інженера-проектувальника, встановила режим робочого дня з 10 до 14 години без перерви на обід. Встановлюючи вказаний робочий графік [PERSON] діяла у відповідності зі Статутом КП «Архітектурне бюро Котелевського району» , затвердженим Рішенням 19 сесії Котелевської районної ради Полтавської області від 05 липня 2012 року. Таким чином, вказані у актах години відсутносності [PERSON] на робочому місці 30 та 31 липня 2015 року , не є прогулами, оскільки спростовуються графіком режиму роботи, встановленим нею в січні 2015 року. Крім того, [PERSON], виконуючи обовязки директора КП «Архітектурне бюро Котелевського району» був виданий наказ № 5 від 14.08.2015 року, яким вона надала головному бухгалтеру КП «Архітектурне бюро Котелевського району» [PERSON] частину щорічної основної відпустки за період роботи з 01.08.2013 року по 31.07.2014 року, терміном 9 календарних днів з 17 серпня по 25 серпня 2015 року. Погодження даного наказу з керівництвом Котелевської районної ради не передбачено статутом КП «Архітектурне бюро Котелевського району». Правомірність відсутності позивачки на роботі з 21 по 17 серпня 2015 року стверджується також і графіком надання відпусток по підприємству. Також, представник відповідача [PERSON] в своїх поясненнях підтвердив той факт, що позивачка поставила його до відома про свою відпустку та він не заперечував проти цього. Суд вважає, що [PERSON] діяла в межах своїх повноважень, як в.о. директора КП «Архітектурне бюро Котелевського району», тому і період відсутності її на роботі з 17 по 21 серпня 2015 року не може вважатись прогулом. Враховуючи викладене, розпорядження Котелевської районної ради № 15-к від 08.09.2015 року про звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин, є незаконним і підлягає скасуванню. Суд вважає, що визнаючи незаконним звільнення позивачки за п. 4 ст. 40 КЗпП України, слід змінити формулювання причини звільнення з п. 4 ст. 40 на п. 1 ст. 40 КЗпП України, в звязку з ліквідацією КП «Архітектурне бюро Котелевського району». Однак, вважає, що цю вимогу слід задовільнити частково в частині дати звільнення, не з 10.10.2015 року, а з 17.09.2015 року. До такого висновку суд приходить з тих підстав, що [PERSON] була попереджена про вивільнення її з роботи в звязку з ліквідацією підприємства 17 липня 2015 року, про що цього ж дня, Котелевською районною радою була подана інформація про заплановане вивільнення працівників в Державну службу зайнятості. Відповідно до\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, пояснення [PERSON] про те що вона отримала попередження про вивільнення лише 10 серпня 2015 року по пошті, і тому дату її звільнення слід рахувати 10 жовтня 2015 року, суд не бере до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, факт ознайомлення позивачки з розпорядженням Котелевської районної ради № 9-к від 17 липня 2015 року «Про попередження працівника КП «Архітектурне бюро Котелевського району» про звільнення в звязку з ліквідацією підприємства», саме 17 липня 2015 року в приміщенні Котелевської районної ради. Тому суд вважає, що дату звільнення позивачки слід вважати 17 вересня 2015 року, відповідно до загальних строків, встановленим законодавством про працю України. Враховуючи викладене, вимога позивачки щодо виплати їй вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку за\~ст. 44 КЗпП, як звільненої за\~ст..40 п.1 КЗпП України, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до \~ст.\~\~235 КЗпП України\~орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закон,\~\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та\~ст.61 цього Кодексу. На підставі викладеного, враховуючи, що в судовому засіданні позивачкою не було доведено що неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало їй працевлаштуванню на іншу роботу, у задоволенні позовної вимоги про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.09.2015 року по 10.10.2015 року, слід відмовити. Оскільки при подачі позову до суду позивачка була звільнена від оплати судового збору, то відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, їх слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 487 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, з відповідача слід стягти на користь позивачки витрати на правову допомогу в сумі 3500,00 грн, оскільки ці витрати документально підтвердженні наданими позивачкою та її представником документами. На підставі: ст.ст.\~40, 44, 235

Outcome: approved