Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розподіл майна подружжя нажитого нею та відповідачем в період шлюбу. В судовому засіданні підтримуючи позовні вимоги пояснила, що з 28.02.2014 року по 18.03.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На весіллі їй та відповідачу були подаровані кошти в сумі 20000 гривень та ноутбук марки АSUS Х550С. Після весілля подаровані грошові кошти передали на зберігання матері відповідача. Гроші на будь-які потреби сімї не витрачалися. Однак через деякий час вона виявила в будинку батьків чоловіка 6300 гривень, які вона забрала оскільки вважала, що це частина грошей подарованих на весіллі. Після розірвання шлюбу ноутбук залишився у відповідача і останній заклав його в ломбард. Вона була змушена сплатити 3600 гривень власних коштів для його викупу і на даний час вважає його особистою власністю. Оскільки незважаючи на вимоги позивача відповідач добровільно передати належну їй половину грошей в розмірі 10000 гривень не бажає, тому вона просить суд поділити спільно нажите майно, стягнути на свою користь з відповідача 10000 гривень та 3600 гривень коштів сплачених нею при викупі ноутбука, всього стягнути з відповідача на свою користь 13600 гривень. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації відповідно до вимог ст.74,76 ЦПК України (а.с.9,14,20). Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень статті 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2014 року до 01 квітня 2016 року, що підтверджується рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.03.2016 року про розірвання шлюбу між сторонами по справі ( а.с.3). В період шлюбу сторонами [PERSON] та [PERSON] набуте майно: кошти в сумі 20000 гривень та ноутбук марки АSUS Х550С вартістю 3600 гривень, який на час розгляду справи судом є власністю позивача, про що стверджує позивач та не спростовано відповідачем. За таких обставин виходячи з положень ст. 70 СК України необхідно позов задовольнити частково, визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя грошових коштів, що становить 10000 гривень. Оскільки в супереч вимог ст.10, 60 ЦПК України позивачем не підтверджені будь-якими обєктивними доказами твердження про знаходження майна подружжя у відповідача, більше того згідно повідомлення позивача спільно нажиті подружжям кошти перебувають на зберіганні у матері відповідача тому в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача половини коштів нажитих в період шлюбу необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як зазначено в положенні ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Оскільки будь-яких обєктивних даних, які б свідчили про розмір витрат понесених позивачем з метою викупу ноутбука марки АSUS Х550С і що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивачем суду не надано та зважаючи на пояснення останньої, що ноутбук марки АSUS Х550С на час розгляду справ перебуває у позивача і остання вважає його особистою власністю, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на викуп ноутбука необхідно відмовити за безпідставністю. Виходячи з положень ст.88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позову пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати в сумі 405 грн.30 коп. (551,20 грн. х 73,53%) (а.с.1).

Outcome: partial