Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Чутівської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов мотивує тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач подала заяву про прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з виявленими розбіжностями технічних характеристик житлового будинку із відомостями, що містяться у правовстановлюючому документі на нього. Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позов та визнати за нею право власності на вказане майно в порядку спадкування за заповітом після смерті баби, [PERSON] 30.07.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач [PERSON] у засідання не з`явилася, від її представника адвоката Понятенко А.Й. надійшла заява про підтримку позову і розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача Чутівської селищної ради до суду надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, оскільки постановою приватного нотаріуса Новицької О.В. від 22.06.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач зазначає, що її покійний дід [PERSON] побудував житловий будинок на своїй земельній ділянці та у 1990 році йому було видане свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, а покійна баба позивача [PERSON] належним чином прийняла спадщину. З огляду на те, що позивач відповідно до вимог закону належним чином прийняла спадщину після померлої [PERSON] , але у зв`язку з якихось причин у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 10.03.2006 та в характеристиках житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] - наявні розбіжності, вона не може оформити право власності на вказане майно, була змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 47,7 кв.м; житловий будинок літ. Б-1 загальною площею 56,0 кв.м; господарські будівлі та споруди: сарай літ.В загальною площею 8,1 кв.м; гараж літ.Г загальною площею 18,5 кв.м; сарай літ.Д загальною площею 20,3 кв.м; сарай літ.д загальною площею 9,0 кв.м; літня кухня літ.Е загальною площею 13,1 кв.м; огорожа №1, трубопровід №2, ворота №3, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорту виготовленого станом на 08.02.2006 (а.с.23-26). Вказаний житловий будинок з господарськими спорудами померла [INFO] [PERSON] , успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим 10.03.2006 державним нотаріусом Коваль І.В. (а.с.17). Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, після смерті баби [PERSON] прийняла спадщину у встановлений законом строк, шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Чутівського районного нотаріального округу Полтавської області Новицької О.В. 23.03.2021 у спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа за №67392807, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.31). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-31/210 від 22.06.2021 приватним нотаріусом Чутівського районного нотаріального округу Полтавської області, Новицькою О.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , через розбіжність характеристик житлового будинку із правовстановлюючим документом (а.с.15). Згідно відомостей, які зазначені у вищевказаному свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 10.03.2006, вбачається, що спадкове майно складається з права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці приватної власності площею 0,22 га, що складається в цілому з : житлового будинку житловою площею 25,8 кв.м. загальною площею 56,5 кв.м літ.А-І, літньої кухні літ. Е. сарая літ.В,Д гаража літ.Г, огорожі №1,3, водогіну №2, належного [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Таверівською сільською радою Чутівського району 15.02.1990 року (а.с.17). Як встановлено судом, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (крім трубопроводу) за адресою: [ADDRESS] , збудований в 1957-1986 роках, що підтверджується довідкою ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 15.06.2021 №6516 (а.с.28). Будівництво здійснювалося [PERSON] на земельній ділянці площею 0,22 га наданій йому у безстрокове користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому вказана земельна ділянку була передана [PERSON] у приватну власність на підставі рішення Таверівської сільської ради від 15.11.1997 (а.с.21-22). Суд зазначає, що право власності на збудований будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1960-1986 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України у справі №6-137цс13 від 18.12.2013. Тобто, підтвердженням того, що житловий будинок літ.А-1 та літ.Б-1 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вказаною вище адресою належав на праві приватної власності [PERSON] , свідчить рішення Виконавчого комітету Чутівської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 №36 «Про оформлення права особистої власності на жилі будинки громадян сіл району, зокрема с. Таверівка (а.с.19). На підставі вказаного рішення, 14.02.1990 [PERSON] видане Свідоцтво про право особистої приватної власності на жилий будинок (а.с.20). Відповідно до довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 22.07.2021 №8481 первинна інвентаризація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - була проведена 14.12.1989 року, згідно якої встановлено, що об`єкт в цілому складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 48,1 кв.м, житловою площею 26,8 кв.м; житлового будинку літ.Б-1 загальною площею 56,5 кв.м, житловою площею 25,8 кв.м; допоміжних будівель і споруд : сараю літ.В, гаражу літ.Г, сараю літ.Д, сараю літ.д, літньої кухні літ.Е, огорожі №1, воріт №3 (а.с.30). Отже, прийняттю рішення Виконавчого комітету Чутівської районної ради народних депутатів «Про оформлення права особистої власності на жилі будинки громадян сіл району та видачі Свідоцтва про право особистої приватної власності на спірний житловий будинок, передувало проведення інвентаризації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, зазначене у Свідоцтві, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за вказаною вище адресою дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності, стосується об`єкта, згідно даних інвентаризації проведеної 14.12.1989. Судом встановлено, що у Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 10.03.2006 виданому [PERSON] , не значиться будинок літ.Б-1 та сарай літ.д, а зазначена площа будинку літ.А-1 не співпадає з характеристиками вказаними в технічному паспорті. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція Держплану УРСР Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції), Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР» від 31.01.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульовано «Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 відповідно до п.42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, у разі реєстрації збудованих у 1960-1986 роках будинків достатнім є подання технічного паспорта, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам а стандартам. Як вбачається із матеріалів справи, Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , було виготовлено КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 08.02.2006 (інвентарна справа №120, реєстровий №1-49). В розділі технічного паспорту « Харктеристика будинку, господарських будівель та споруд » зазначені такі об`єкти: А-1 - Будинок житловий 1957 року забудови; Б - Будинок житловий 1986 року забудови; В - Сарай, Д - Сарай , д - Сарай, Е - Літня кухня, Г - Гараж - 1960 року забудови, 1, 3 - огорожа; 2 - водогін. (а.с.23-26). Відповідно до відомостей, що міститься у Висновку від 02.11.2012 за №53 наданого відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Чутівської РДА Полтавської області, вбачається, що збудовані: житловий будинок «Б» та господарська будівля, сарай «д», що знаходиться по [ADDRESS] - відповідають містобудівним вимогам (а.с.34). Також, згідно технічного висновку від 2012 виданого КП «Архітектурно-планувальне бюро Чутівського району» Чутівської районної ради, встановлено, що збудований без дозволу на виконання будівельних робіт садибний житловий будинок літера «Б-1» за адресою: [ADDRESS] , згідно ДБН «Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» відповідають містобудівним нормам і правилам, вимогам надійності і безпечної експлуатації (а.с.35-39). Відповідно до довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвенатризатор» від 15.06.2021 №6515, вбачається, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно будівель, а саме житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 56,0 кв.м житловою площею 25,9 кв.м, а також сарай літ. «д» збудовані до 05.08.1992 у відповідності до Постанови КМУ за №1127 від 25.12.2015 не надаються документи про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.29) Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №13993395 від 14.07.2021, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в тому числі збудованого самовільно житлового будинку «Б-1», сараю «д» є [PERSON] . Датою реєстрації права власності є 25.04.2006, тобто згідно технічного паспорта від 08.02.2006 (а.с.32). Крім того, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.03.2006, виданого державним нотаріусом Коваль І.В., [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №684625 площею 0,22 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.27). Отже, будівлі, розташовані на земельній ділянці площею 0,22 га за вищевказаною адресою, належні [PERSON] на даний час не являються об`єктами самочинного будівництва, про що свідчать встановлені в суді обставини, що підтверджені вищевикладеними доказами. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що доскладу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, набула право власності на спірний житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю [PERSON] . Враховуючи викладене, а також те, що встановлені розбіжності в характеристиках житлового будинку з господарськими будівлями, що містяться у правовстановлюючих документа, що підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на спірне майно, перешкоджають позивачу [PERSON] в установленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та реалізувати своє право на спадкове майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved