Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою у якій прохала встановити факт смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 28 листопада 2015 року в місті Антрацит-5 Луганської області. Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що з 24 листопада 2014 року [PERSON], який є громадянином України, перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) і проживав в [INFO] по 2 провулку Семирічки будинок 15, отримував пенсію за віком та виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання. 26 листопада 2015 року він повернувся в Луганську область до [ADDRESS], де і помер 28 листопада 2015 року, про що було видане остаточне лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] центральною міською багатопрофільною лікарнею. Заявниця не мала можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON], а тому звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Сумській області з заявою про видачу свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено із посиланням на те, що державна реєстрація смерті, відповідно до діючого законодавства, проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створюють правових наслідків. Встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання передбаченої законодавством допомоги на поховання та подальшого оформлення пенсії у звязку із втратою годувальника. Представник заявниці за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про уточнення заявлених вимог в якій прохала суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], чоловічої статі, громадянина України, уродженця [INFO] України, який помер 28 листопада 2015 року в місті Антрацит-5 Луганської області, Україна, та проживав Україна, [ADDRESS], мав тимчасову реєстрацію як вимушений переселенець з тимчасово окупованої території в місті Ромни Сумської обл. по 2 провулку Семирічки будинок 15. У заяві до суду представник заявниці прохала розгляд справи проводити у її відсутності та у відсутності заявниці, уточнені вимоги прохала задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області надала заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, проти задоволення уточнених вимог не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що заявниця [PERSON] та [PERSON] з 26 серпня 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). З довідок Управління\~\~соціального захисту населення виконавчого комітету [PERSON] міської Ради від 24.11.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, вбачається, що заявниця [PERSON] та [PERSON] з 24.11.2014 року перемістилися з тимчасово окупованої території в місті Антрацит-5 Луганської області, вул. Дорожна будинок 7 квартира 2, в м. Ромни Сумської обл., 2-й пр. Семирічки, 15 (а.с. 11 12). Заявниця зазначає, що 26.11.2015 року [PERSON] року повернувся в Луганську область до [ADDRESS], де і помер 28 листопада 2015 року, про що було видане остаточне лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) за № 480 від 30.11.2015 року, підписане лікарем та скріплене печаткою [PERSON] центральної міської багатопрофільної лікарні (а.с. 14). Заявниця звернулася до відділу ДРАЦС по місту [PERSON] МРУЮ з метою отримання свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створюють правових наслідків (а.с. 8). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки заявниця [PERSON], яка є громадянкою України, переміщена особа з тимчасово окупованої території, на час звернення до суду проживає в [INFO], а її чоловік [PERSON] помер на тимчасово окупованій території в місті Антрацит-5 Луганської області, після його смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразка, а отримане лікарське свідоцтво про смерть не може бути використане заявницею для реєстрації смерті на території України та не визнається державними органами України, тому з метою захисту її законних прав та інтересів, оформлення спадкових прав суд приходить до висновку про задоволення заяви. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved