Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом та з заявою про збільшення позовних вимог до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та пені. В обґрунтування позову позивач вказувала, що 15.05.2019 року між сторонами було укладено договір позики відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 21 857,00 грн., які зобов`язувалась повернути до 15.10.2019 року. За договором позики оформленому письмовою розпискою позичальника сторони погодили, що [PERSON] з метою забезпечення виконання нею свого грошового зобов`язання у разі прострочення повернення боргу за позикою має сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від загальної суми боргу за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості. Позивачка вказує, що [PERSON] в обумовлені в договорі позики строки свої грошові зобов`язання не виконала та не повернула їй борг за позикою. З цих підстав [PERSON] просить суд стягнути на її користь з [PERSON] борг за договором позики, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання та витрати по оплаті судового збору. Представник позивача адвокат Горщар Б.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задоволити, не заперечує щодо розгляду справи із ухваленням заочного рішення. Відповідачка, яка належним чином була повідомлена про день та час судового розгляду за викликом до суду не з`явилася, не повідомила суду поважності причин своєї неявки, відзиву на позовну заяву не подавала. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи. Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604609 ЦК України. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею), як різновидом забезпечення виконання зобов`язань є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦКУ предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом об`єктивно встановлено, що 15.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який підтверджено розпискою, відповідно до умов якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 21 857,00 грн., які зобов`язувався повернути до 15.10.2019 року та сплатити у разі прострочення виконання грошового зобов`язання неустойку (пеню) в розмірі 1% від загальної суми боргу за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості. Однак, в обумовлений сторонами термін відповідач не виконала свого грошового зобов`язання та не повернула позивачу борг за договором позики підтвердженого розпискою в сумі 21857,00 грн. Крім того, прострочення реального виконання боржником свого грошового зобов`язання є підставою для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені) обумовленої між сторонами умовами договору позики в розмірі 1% від загальної суми боргу за кожен день прострочення і до дня звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, тобто до 06.02.2020 року. З підстав викладеного обґрунтованими будуть наступні розрахунки неустойки (пені) за період з 16.10.2019 року до 06.02.2020 року: - 21857,00 грн. (прострочена сума боргу за позикою) х 1% (відсоток пені обумовлений умовами договору позики за кожен день прострочення) = 218,57 грн. (розмір пені за один день прострочення виконання грошового зобов`язання) х 113 (кількість днів прострочення за період з 16.10.2019 року по 06.02.2020 року) = 24 698,41 грн. (розмір пені, який підлягає стягненню з боржника на користь позивача). Наведений розрахунок пені виключає обгрунтованість розрахунку пені наведеного позивачкою у змісті поданої нею до суду заяви про збільшення позовних вимог, а тому з цих підстав, заслухавши пояснення позивача та її представника, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновків, що позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати по справі підлягають розподілу за приписами ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved