Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, в якій просила: надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] , з 01 вересня 2019 року по 01 вересня 2022 року . Свої вимоги мотивувала тим, що 17.08.2010 рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. З метою постійного проживання у Російській Федерації та отримання громадянства Росії, вона влаштувалася на постійну роботу по професії перукар у салоні «Точка Краси», що розташоване у місті Сергіїв Посад Новоугличське шосе, 85 Московської області. Вона отримує офіційний дохід та на неї оформлено медичну страховку строком по 15.11.2019 року. Вона має постійне місце проживання у квартирі [ADDRESS] . Діти проживають разом із нею та навчаються в Муніципальному бюджетному загальноосвітньому закладі «Середня загальноосвітня школа №19», що розташована по вулиці Булавіна,6 у м.Сергіїв Посад Московської області, та мають намір продовжувати там навчання. З метою продовження навчання дітей, за особистим бажанням дітей навчатись у цій школі, вона уклала новий договір про надання загальної освіти від 11.08.2018 із строком навчання до 01.09.2019 року та має намір переукласти договір на новий навчальний 2019-2020 рік. Відповідач проживає з іншою жінкою і фактично має іншу сім`ю, проживає окремо від позивача з дітьми. Відповідач безпідставно не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, не пояснюючи обґрунтованих причин такої відмови. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Ордеру серії ВН №107180 від 04.07.2019 (а.с.30) у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду письмову заяву за вхід.№5162 від 11.07.2019, в якій просить суд справу слухати в його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. На адресу суду повернувся лист з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою, що адресат відсутній. Окрім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи через сайт Ямпільського районного суду Вінницької області на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України. Відповідач відзив не подав. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про проведення підготовчого судового засідання в його відсутність, заява представника позивача про розгляд справи в його відсутність. Інші процесуальні дії у справі: 14 червня 2019 року відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 04 липня 2019 року на 09 годину 30 хвилин, закриття підготовчого засідання на призначення до розгляду по суті на 11 липня 2019 року, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорту громадянина України (а.с.4-5) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у місті Ямпіль Вінницької області та зареєстрована у [ADDRESS] . Шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований 12.01.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №01, розірвано, що підтверджується копією рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №2-641/2010 року від 17 серпня 2010 року (а.с.6). Із копій Свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 18.05.2005 (а.с.7) та серії [NUMBER] виданого 29.12.2006 (а.с.8) судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Із копії трудового договору №15-ТК від 15.01.2016 (а.с.9-11) та довідки про доходи фізичних осіб за 2018 рік №2 від 14.02.2019 (а.с.12) судом встановлено, що позивачка [PERSON] офіційно працевлаштована у м.Сергіїв Посад Московської області Російська Федерація та отримує офіційно дохід. Окрім того, судом встановлено, що позивачка застрахована у страховій компанії «Ресо-гарантія» (поліс «ДМС-Трудовой» серії МТ №1026462 від 11.11.2018 (а.с.13). Із копії Договорів з іноземними громадянами про надання загальноосвітніми муніципальними бюджетними загальноосвітніми закладами від 10.07.2019 (а.с.14-15) судом встановлено, що діти сторін навчаються в Муніципальному бюджетному загальноосвітньому закладі «Середня загальноосвітня школа №19», що розташована по вулиці Булавіна,6 у м.Сергіїв Посад Московської області. Договори укладено на 2019-2022 навчальні роки, по 01.09.2022 року. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1000/17 від 25.10.2017 (а.с.16-18) судом встановлено, що судом надавався дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у супроводі матері [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] , з 01.09.2017 року по 01.09.2018. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами). У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст.2 та 3 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 - кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюють законом. Рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Така ж правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №712/10623/17 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року покладає на держави зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим з батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за кордон без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №6 від 06.06.2019 року, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідачів у сумі 768 гривень 68 копійок.

Outcome: approved