Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом (уточненим) до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.12.2018р. та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що їх із відповідачем сім`я розпалася через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаємної любові та поваги. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Окрім того, [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] добровільно допомогу на утримання сина не надає. Вона в свою чергу вживала заходів щодо врегулювання даного питання, а саме 20.12.2018р. зверталася до Суворовського районного суду м Одеси з позовом про стягнення аліментів із відповідача. Проте справу було залишено без розгляду за її заявою, оскільки відповідач пообіцяв добровільно сплачувати аліменти, однак цього не зробив. Тому вона просить стягнути аліменти із відповідача, починаючи з 20.12.2018р. до досягнення дитиною повноліття. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була сповіщена своєчасно, належним чином, однак в уточненій позовній заяві просила розглядати справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, час на примирення не потрібен (а.с.38). В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, строк для примирення не потрібен, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.39). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 17.01.2009 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції , актовий запис №31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає. У теперішній час примирення неможливе. Вимог про поділ майна не заявлено. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.3 ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно довідки №399 від 07.06.2019р., відповідач [PERSON] є доцентом в Одеському національному медичному університеті з 01.11.2005р. та має постійний офіційний дохід (а.с.33). Позивач [PERSON] в свою чергу зверталася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження від 22.12.2018р. (а.с.11). Однак, ухвалою від 06.03.2019р. за заявою [PERSON] вказаний позов було залишено без розгляду (а.с.10). Дана обставина сторонами не оспорюється. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповіднго до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи, що сторони дійшли домовленості щодо розміру та часу, з якого будуть присуджуватися аліменти, відповідач визнав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягувати аліменти шляхом, запропонованим позивачем. Після всебічного, повного дослідження та оцінки наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанцій №24697 від 02.05.2019 року (а.с.4) вбачається, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (за вимогу про розірвання шлюбу) Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Також, згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та ст.141 ЦПК України, позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову в частині стягнення аліментів, при цьому враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved