Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалася на те, що з 17 серпня 2007 року по даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них 14 грудня 2012 року народився син [PERSON]. Шлюб між ними виявився невдалим. Вони різні за харктером люди, не розуміють один одного, через що постійно виникали сварки, що й призвело до розпаду сімї. В даний час вони разом не проживають . В судовому засіданні позивач позов підртимала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому довповнила, що з 28 серпня 2015 року вони разом не проживають, за час наданий їм для примирення і збереження сімї примирення не відбулося. Чоловік робив деякі спробби помиритися, але поводив себе так, що вона ще більше в ньому розчарувалася, а тому настоює на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав і пояснив, що в них дісно подружнє життя не склалося. І він і дружина наробили багато помилок, через які не можуть бути разом. Крім того, вважає, що однією з причин розпаду їх сімї є те, що мати позивача не злюбила його, і налаштовувала дружину проти нього. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], 17 серпня 2007 року зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії 1 ИД № 032958, видане 17 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області. Від спільного проживання в них 14 грудня 2012 року народилвся син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1 ИД № 170465, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області 20 грудня 2012 року. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися. В період спільного проживання виникали сварки, конфлікти, що й призвело до розпаду даної сімї . Близько двох місяців сторони проживають окремо. За час наданий для примирення і збереження сімї примирення не відбулося. Позивач настоює на розірвані шлюбу. Відповідач [PERSON]М не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved