Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають троїх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2006 році відповідач покинув сім'ю. Рішенням Арбузинського районного суду з відповідача стягнуто аліменти. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 55 957,44 грн. 05.03.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, та [PERSON] відновлено прізвище «[PERSON]». [INFO] року [PERSON] померла. Відповідач ухиляється від своїх обов' язків по вихованню дітей, не бачить їх, матеріальної допомоги на її утримання не надає, про їх духовний і фізичний розвиток не цікавиться тощо. Всі питання щодо виховання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позивачкою вирішуються самостійно, без участі і підтримки відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов та обставини позову визнав в повному обсязі. Наслідки визнання позову йому роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.п.1,2,4 ч.1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, у судовому засіданні встановлено, що 12.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 05.03.2009 року було розірвано, та [PERSON] відновлено прізвище «[PERSON]». Від спільного шлюбу сторони мають троїх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 55 957,44 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації за №К-89-21-04 від 26.02.2016 року [PERSON] визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню дітей, не здійснює за ними належний догляд та контроль, не піклується про їх духовний і фізичний розвиток, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не цікавиться їх здоров'ям, не створює умови для отримання ними освіти, а також не проявляє до них батьківської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Ізмаїльської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських правслід задовольнити, так як позбавлення його батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дітей.

Outcome: approved