Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Колективного сільськогосподарського підприємства «Полянка» (далі КСП «Полянка») про визнання договору оренди земельної ділянки № 28 укладеного 22 квітня 2015 року між [PERSON] та КСП «Полянка» площею 14,7005 га, що розташована в межах території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, недійсними та стягнення судових витрат. Свої вимоги мотивувала тим, що є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. 22 квітня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди землі № 28. Отримана нею у грудні 2015 року, після звернення до орендаря копія цього договору не відповідала оригіналу, оскільки в наданій редакції договір оренди землі нею не підписувався. Позивач посилається у позові, що нею було підписано договір оренди землі строком на п»ять років та надано всі примірники договору представнику КСП «Полянка» для їх подальшої реєстрації. Посилаючись на те, що її волевиявлення на вчинення правочину у зміненої відповідачем редакції, де зазначено строк дії договору сім років, не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, порушувало її законні права, та має істотне значення, просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві, вимоги позивача вважає законними та обґрунтованими, під час укладення вказаного договору між сторонами не було досягнуто згоди з усіх умов договору, які є істотними умовами. Також суду зазначила, що спірний договір позивачем був підписаний особисто, але в редакції дії п.8 Договору оренди щодо строку дії договору не на сім років, а на п»ять років, оскільки волевиявлення позивача було направлено на укладення договору оренди землі саме на п»ять років. За такого відповідачем було замінений перший аркуш спірного договору оренди землі та введено позивача в оману щодо істотних умов договору. Державну реєстрацію цього договору оренди вважає законною, однак додатки, які є невід»ємними частинами договору, не відповідають змісту договору. Факт підписання договору оренди земельної ділянки терміном на п»ять років підтверджується планом до договору оренди, де вказано строк дії договору п»ять років, додатком до договору оренди землі, де розрахунок орендної плати виготовлений на п»ять років та [PERSON] приймання передачі земельної ділянки із зазначенням строку оренди землі на п»ять років. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки такий є надуманим. Суду пояснив, що спірний договір, укладений між сторонами, виконується, він є дійсним. Позивачу були відомі зміст та умови договору, які нею і були підписані. У звязку із внесенням змін до ст. 19 Закону України « Про оренду землі», КСП «Полянка» проводило загальні збори за участю представника Реєстраційної служби Арбузинського РУЮ, де усім присутнім було розяснено, що строк дії договору визначатиметься за згодою сторін, не менше ніж сім років. Після цього, всі проекти документів щодо оренди землі було змінено на строк до 7 років, які потім за згодою сторін підписувались сторонами. Зазначене вказує на добросовісність голови КСП «Полянка», відсутність його наміру вводити в оману орендодавців з приводу мінімального терміну дії договору оренди землі. Крім того, додатки до договору, що містять вказівку на строк передачі в оренду землі на п»ять років не визначають строку дії договору оренди землі, вони вказують на місце розташування земельної ділянки, розмір орендної плати та інше. Згідно ст. 19 Закону України «Про оренду землі» найкоротший термін дії договору оренди землі становить сім років, тому договір не міг укладатися строком на пять років. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] згідно свідоцтва про праві приватної власності на нерухоме майно серія САА № 867066 належить земельна ділянка площею 14,7005 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області кадастровий номер 4820355000:08:000:0030 (а.с. 14) 22 квітня 2015 року між КСП «Полянка» та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 28 на належну [PERSON] земельну ділянку Згідно п. 8 даного договору, його укладено на 7 років (а.с. 5-7). В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що спірний договір особисто був підписаний сторонами договору. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 15 травня 2015 року зареєстровано Реєстраційною службою Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області за № 21317166 (а.с. 41). Актом прийому - передачі земельної ділянки підтверджується передача та прийняття земельної ділянки згідно договору від 22 квітня 2015 року строком на 5 років (а.с. 12). Планом до договору оренди земельної ділянки, належної позивачу, в оренду КСП «Полянка» передається терміном на 5 років (а.с. 10). Додатком до договору оренди землі від 22 квітня 2015 року № 28 визначається розрахунок орендної плати виготовлений на п»ять років (а.с. 11). Згідно протоколу (а.с. 89-90) 17 квітня 2015 року відбулись загальні збори КСП «Полянка» за участю представника Реєстраційної служби Арбузинського РУЮ, де на порядку денному стояло питання щодо надання інформації про зміни до Закону України «Про оренду землі» та про умови укладання договорів оренди земельних ділянок з КСП «Полянка». На виконання ухвали суду від 14 березня 2016 року Реєстраційною службою Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області на адресу суду надано реєстраційну справу за фактом реєстрації права власності на земельну ділянку, належну [PERSON] (а.с. 32-43). Як видно, надані до Державної Реєстраційної служби Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області спірний договір оренди землі № 28 та невід»ємні частини до цього договору прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою КСП «Полянка». Відповідно до п.8 цього договору, він укладений сторонами на сім років, та містить підписи сторін договору та печатку орендаря (а.с. 56-60). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що в КСП «Полянка» дійсно відбувались загальні збори щодо укладання договорів оренди землі та оформлення необхідної документації. Будучи в конторі відповідача, особисто в договорі позивачки, який було складено печатними буквами, строк дії такого договору було зазначено п»ять років. Договір не був підписаний головою КСП «Полянка» та не мав печатки, однак [PERSON] підписала договір, хоча свідок особисто не бачила, як вона його підписала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що випадково був у конторі КСП «Полянка», де позивач йому сказала, що договір вона уклала із відповідачем на 5 років. Зміст договору оренди землі, укладений між [PERSON] та КСП «Полянка» особисто не читав, але строк його дії бачив у договорі, де було вказано 5 років. Чи був підписаний договір сторонами, не бачив. Загальні збори з питання оренди землі, в КСП «Полянка» відбувались, оскільки був присутній на усіх. Було розяснено присутнім, що строк дії договору мав бути укладений на 5 років, а потім голова КСП «Полянка» [PERSON] усім повідомив про семирічний строк дії договорів оренди. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Так, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (чинній на день укладення договору редакції) істотними умовами договору оренди землі є: - обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (чинній на день укладення договору редакції) обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оформлення акта приймання-передачі на законодавчому рівні вже не потрібне. Відповідно до ч. 11 ст. 93 Земельного Кодексу України та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (відповідно до Закону України № 191-У111 від 12.02.2015 року, який набув чинності 04.04.2015 року) при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацію є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів внесення до списку або книги обліку. Із матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди землі, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію. Наведене свідчить про те, що між сторонами при укладенні договору оренди землі погоджено усі істотні умови. Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 214 ЦК України відмова від двостороннього правочину може відбуватися лише за взаємною згодою сторін. Дана правова позиція, висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, викладена в постанові від 25 грудня 2013 року під час розгляду справи № 6-118цс13 є обов'язковою для всіх судів України відповідно до ч. 1 ст. 360 -7 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача вказувала, що при укладені спірного договору відповідач ввів позивачку в оману, однак дана обставина, під час розгляду справи в суді жодними доказами доведена не була. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Посилаючись на вказані норми закону, суд не може взяти до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки показаннями свідків не може бути підтверджений зміст договору оренди землі укладений між сторонами, та відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі за згодою сторін. Відповідно до правової позиції ВСУ висловленій під час розгляду справи № 6-94цс13 від 23 грудня 2013 року, зазначив, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Таким чином, правова позиція ВСУ вказує, що однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Як встановлено, належна позивачу земельна ділянка на належних правових підставах відповідно до умов договору оренди землі перебуває в користуванні відповідача, позивачем не надано доказів, в чому виявилось порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача як наслідок укладення такого договору, позивачем не надано безсумнівних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що було проведено заміну першої сторінки договору та що фактично він підписував договір, в якому було зазначено, що земельна ділянка передається в оренду строком на п»ять років. Позивачем не було доведено, в чому саме полягає порушення її права, під час підписання та під час виконання підписаного сторонами умов договору, відповідачем. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачем навмисно введено в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення та не доведено, що спірний договір оренди вчинений під впливом оману. З матеріалів справи вбачається, що договір підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Приведені позивачем підстави для визнання договору недійсним, не є підставою для визнання договору недійсним. Тому суд, враховуючи норми чинного законодавства та правовий висновок ВСУ щодо розгляду справ про визнання договору недійсним вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні частин вимог про стягнення із відповідача на її користь судові витрати, оскільки в задоволенні основних вимог відмовлено.

Outcome: dismissed