Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дочки: [PERSON] [INFO]. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 2006 року до серпня 2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі в них народилася дочка [PERSON], батьком якої є відповідач по справі. За час спільного проживання відповідач ухилявся від виконання батьківських обов'язків, вів аморальний спосіб життя. Спільне життя із відповідачем не склалося, сім'я розпалась, після розірвання шлюбу дочка проживає разом з позивачкою. З часу народження дитини батько, відповідач по справі, не піклувався про здоров'я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, не надавав і не надає допомоги на її утримання. 17 червня 2011 року вироком Автозаводського районного суду міста Кременчука відповідач визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст.ст. 153 ч.1., 152 ч.2 КК України та засуджений до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Будь-яких відносин з дитиною відповідач не підтримує. Останнім часом почав висловлювати свої наміри про відібрання у позивачки дитини після відбуття покарання. З метою захисту прав дитини дітей та в їх інтересах позивачка звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення з останнього аліментів на утримання дитини в розмірі 500 гривень, щомісячно, з часу звернення до суду до повноліття дитини. Ухвалою суду від 25 березня 2014 року до участі у справі допущено прокурора для представництва інтересів неповнолітньої ь [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з часу народження дочки спільно з відповідачем проживали на протязі одного року. Після чого відповідач з сім'єю не проживав, допомоги у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні не надавав. З 2010 року батько з дитиною не спілкується. Після скоєння злочину з кінця 2010 року перебуває під вартою, не прагне підтримувати стосунки з дочкою. Аморальна поведінка відповідача, яка привела до скоєння зґвалтування стала причиною розірвання шлюбу. З метою захисту інтересів дочки, так як відповідач, незважаючи на самоусунення від виховання дитини, фактично з часу її народження останнім часом висловлює наміри забрати дитину, вона звернулася до суду та просить її позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки та стягнути аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 500 гривень, щомісячно, що становить половину витрат, які вона несе на утримання дитини. Відповідач [PERSON] про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до положень ч.6 ст. 76 ЦПК України (а.с.41). В направленій на адресу органу опіки та піклування заяві не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] (а.с.42-43). Представник третьої особи, виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач батько дитини тривалий час, і ще до відбуття покарання за скоєний злочин у виді позбавлення волі, не піклувався про дочку, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримував її матеріально. Зважаючи на ці обставини та враховуючи аморальність скоєного відповідачем злочину, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність в інтересах дитини позбавити відповідача батьківських прав, який вона підтримує та просить задовольнити позов в інтересах дитини. Прокурор вважав, що оскільки відповідач тривалий час не займався вихованням дочки, не виявляє щодо неї батьківського піклування, матеріально дитину не забезпечує, тому в інтересах дитини, зважаючи на висновок органу опіки та піклування позов підлягає задоволенню як в частині позбавлення батьківських прав так і стягнення аліментів в розмірі заявленому позивачкою. Заслухавши позивача [PERSON], представника органу опіки та піклування Усатову Є.П., прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Судом встановлено, відповідач [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження (а.с.5). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 17.08.2011 року шлюб між батьками дитини, позивача та відповідача по справі розірвано (а.с.11), дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю позивачкою [PERSON] і перебуває на ї утриманні, що підтверджується довідкою Миргородського комунального житлово-експлуатаційного управління № 7308 ві01.11.2013 року (а.с.13). Мати дитини має постійне місце роботи, має у власності житло, виключно позитивно характеризується (а.с.13.12,14-16). Батько неповнолітньої [PERSON] вироком Автозаводського суду м. Кременчука від 17.06.2011 року засуджений за скоєння злочину передбаченого с..ст.153 ч.1, 152 ч.2 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі (а.с.7-10) і відбуває покарання (а.с.37), виконавчих листів не має (а.с.31). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області є доцільним в інтересах дитини [PERSON] позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав (а. с. 6). Зважаючи, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини, заявлений позов необхідно задовольнити в інтересах дитини, позбавивши відповідача батьківських прав щодо дочки. [PERSON] [INFO]. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає розмір аліментів, який в будь-якому разі не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на вищевикладені обставини, оскільки платник аліментів має мінливий дохід, так як працює в місцях позбавлення волі (а.с.14), між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини, та враховуючи, що розмір заявленої вимоги про стягнення аліментів не перевищує 1/2 частини (1032грн.:2 = 516 грн.) прожиткового мінімуму на дитину до 6 років встановленого ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік», в сумі 1032 грн., вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дочки ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, тому підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно з 25 лютого 2014 року, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved