Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Альфа Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 30.07.2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого, вона отримала споживчий кредит в розмірі 50\~012,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 17,99% та датою остаточного повернення, яка є датою припинення нарахування відсотків 31.07.2019 рік. Позивачка вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені її права, як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». А саме перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець не повідомив споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», її не ознайомлювали з умовами кредитування належним чином, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого їй було вручено кредитний договір з додатками до нього, які вона не читаючи із-за дрібного шрифту підписала, сподіваючись на добросовісність працівника Банку. Відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема банк не надав позичальнику повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, встановленою відповідно до ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими умови кредитного договору були їй розяснені позивачка не отримувала. Також ця інформація не доводилась до неї і в усній формі. Відповідно до п.1 Кредитного договору, даний договір складається з Розділу І «Базові умови кредитування» та Розділ №2 «Загальні умови рефінансування кредитної картки». Однак Розділ № 2 вона не отримувала взагалі, хоча в Додатку №1 до Кредитного договору під рядком «про отримання всієї інформації позичальником» стоїть її підпис, який на її думку не свідчить про ознайомлення чи володіння нею всією інформацією для виконання умов даного договору. З урахуванням наведеного, позивач при укладенні Кредитного договору через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність, не могла в повному обсязі оцінити/проаналізувати умови договору кредиту на предмет їх вигідності через неналежним чином розяснення працівниками банку умов договору. Крім того, вважає, що порушені її права, як споживача, оскільки неправомірно з неї знімалася оплата щомісячної комісії за управління кредитними грошовими коштами, за кожне допущене нею прострочення платежу вона сплачувала Банку штраф у розмірі 50,00грн. та за прострочення пяти і більше календарних днів додатково 150,00 грн., тобто за одне порушення вона повинна двічі платити штраф. В звязку з чим просить її позов задовольнити та визнати кредитний договір недійсним. Позивачка в судове засідання не зявилась, але в позовній заяві зазначила, що позов просить розглядати за її відсутності (а.с.7). Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні в звязку з тим, що сторни пройшли всі стадії укладення Договору, досягнули згоди з усіх істотних умов договору, надано цій згоді необхідної форми, якої вимагає закон. Позивачка в повній мірі була ознайомлена з умовами кредитування перед укладенням кредитного договору, що підтверджується власноручним підписом позичальника на анкеті-заяві. Також відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 30.07.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500504516, відповідно до якого, позивачка отримала споживчий кредит в розмірі 50\~012,00 грн., за користування яким була встановлена процентна ставка 17,99% річних, тип процентної ставки фіксований, кінцевий строк користування 31.07.2019 року. Відповідно до ст.3\~ЦК України однією із засад цивільного судочинства є свобода договору. Відповідно до положень ст.11 ЦК України взаємні права та обовязки виникають на підставі договорів. За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено в ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON], задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так власноручний підпис [PERSON], свідчить, що позивачка, на час укладання кредитного договору, згодна зі усіма умовами договору і, відповідно, зобовязується виконувати зазначені умови належним чином. З таких підстав ВСУ у своєму узагальненні від 24.11.2008р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив що «помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним». Жодних зауважень чи застережень у позивачки на момент укладення та підписання договору не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорах. Укладення кредитного договору відбулось на підставі Анкети - Заяви від 27.07.2014 року на отримання кредиту, в якому позивачкою зазначено, що вона своїм підписом підтверджує, що при поданні цієї Анкети-Заяви вона письмово ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту від ПАТ «Альфа-Банк», про всі його переваги та недоліки. Крім того, у Анкеті-Заяві також наявна таблиця з інформацією щодо орієнтованою сукупною вартістю кредиту, реальна та номінальна відсоткова ставка за користування кредитом та інше. Отже, позивачка була в повній мірі ознайомлена з умовами кредитування, ще перед укладенням кредитного договору, що підтверджується власноручним підписом позичальника на зазначеній анкеті-заяві. Разом з підписанням кредитного договору, сторонами договору був підписаний Додаток №1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», в зазначеному додатку наявна вся інформація стосовно суми кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, дата видачі кредиту, термін користування кредитом та інша інформація передбачена ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме п.4 ч.4 ст. 11 Закону. Відповідно до п.5 кредитного договору, в якому зазначено, що підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі з вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якої іншої інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачено нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому розясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний; що він отримав свій примірник Договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення; що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №1577 від 10.06.2014 року, які оприлюднені на інтернет-сторінці Банку за електронною адресою аlfаbаnk.соm.uа та йому розяснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» свої зобовязання перед [PERSON], виконав в повному обсязі, ознайомив з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту та надав кредитних коштів на задоволення споживчих потреб. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на необізнаність про умови кредитного договору, що під час підписання якого їй не був наданий час на ознайомлення з його умовами, оскільки позивачка не надала жодного доказу, на підтвердження викладених обставин. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Крім того, згідно ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Суд не приймає до уваги також посилання позивачки, що під час укладення кредитного договору їй не надали можливість ознайомитись з його умовами. Крім того після укладення договору позивачка, у разі незгоди з умовами договору, не звернулась до Банку з пропозицією про розірвання кредитного договору з поверненням отриманих коштів Що до твердження позивачки про те, що умовами п.4 кредитного договору передбачено, що за кожне допущене позичальником прострочення платежу він сплачує банку штраф у розмірі 50,0 гривень, також якщо прострочення платежу триває 5 днів, додатково до штрафу позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 150 грн. Тобто фактично за одне правопорушення, а саме прострочення платежу пять днів позивач повинен двічі платити штраф відповідно 50 грн. та 150 грн., суд ставиться критично, оскільки позивачка була ознайомлена з цими умовами договру, про що свідчить її підпис. Таким чином, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до кредитного договору сторони погодили умови договору, позивачка ознайомлена і погоджується з договірними умовами споживчого кредиту, а також, що перед укладанням договору ознайомилась з умовами кредитування, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору були порушені зазначені права позивачки на отримання повної та достовірної інформації щодо умов кредитування відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, під час судового розгляду позивач всупереч положенням ст. ст 59-60\~ЦК України не надала належних і переконливих доказів в обґрунтування позову. В частині заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа дізналася або могла була довідатися про порушення свого права (стаття 261 Кодексу). Відповідно до ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами статті 267 названого Кодексу наслідком спливу строку позовної давності у разі наявності відповідної заяви зацікавленої сторони є відмова у позові. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка дізналася про порушення свого права 30.07.2014 року - дати укладення та підписання оспорюваного договору, натомість, з відповідним позовом звернулася до суду 16 серпня 2018 року, тобто із порушенням строків позовної давності, які вважаються таким, що сплили з 31.07.2017 року, та заяву про поновлення строку встановленого законом не подавала. Отже, суд звертає увагу на те, що позивачкою пропущено строк для захисту права за ст. 257 ЦК України, а ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, суд не застосовує наслідки спливу позовної давності (відмова в позові), оскільки при розгляді справи встановлено, що у позивачки немає субєктивного права, про захист якого вона просить та воно не порушувалося, а тому суд відмовляє в позові [PERSON], за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Outcome: dismissed