Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» про стягнення шкоди, заподіяної злочином, в обґрунтування якого зазначала, що 20.06.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю відповідача - [PERSON] , який керуючи транспортним засобом «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проїжджій частині Набережної магістралі з перевищенням дозволеної швидкості руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер [INFO] . Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортним засобом, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном в один рік. Під час розгляду кримінального провадження [PERSON] в повному обсязі відшкодував потерпілій [PERSON] завдану моральну шкоду. Питання про відшкодування матеріальної шкоди під час розгляду вказаної справи не вирішувалось, оскільки цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована АТ «ПРОСТО-страхування». Після набрання вироком відносно [PERSON] законної сили позивач звернулась до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Загальний розмір виплаченого страхового відшкодування склав 54 103,08 грн., яка складається з наступного: відшкодування витрат на поховання 14 616 грн., моральна шкода 14 616 грн., витрати на лікування 24 871,08 грн. Розмір страхового відшкодування витрат на поховання було визначено шляхом множення розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 20.06.2015 (відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік») 1218 грн. х 12 ( відповідно до п. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що склало 14 616 грн. Позивачем на поховання чоловіка [PERSON] було витрачено 16 100 грн., а на встановлення пам`ятника - 9 370,00 грн., що у підсумку становить 25 470,00 грн. Тому, позивач просить стягнути з відповідача на її користь різницю між фактично понесеними витратами на поховання та страховою виплатою (25 470,00 грн. - 14 616,00 грн.), а також франшизу у розмірі 510 грн, що становить 11 364,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн. - за складання позовної заяви; 1200,00 грн. - за участь в судовому засіданні 16.11.2020. Відповідач [PERSON] із позовом не погодився, надав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем понесені витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника розміром 25 470, 00 грн., а позовні вимоги в розмірі 11 364,00 грн. є різницею між страховим відшкодуванням та понесеними витратами та з урахуванням франшизи за договором обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В цей же час, протягом 2015-2018 років він відшкодував завдану матеріальну шкоду загальним розміром 34 900,00 грн. шляхом поштового переказу грошових коштів позивачу, що підтверджується копіями фіскальних чеків РРО та повідомлення про вручення поштового переказу, розпискою про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 100,00 грн. Також, відповідач зазначає, що він у повному обсязі сплатив моральну шкоду в сумі 88 000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою позивача. Щодо вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вважає їх неспівмірними обсягу наданої правничої допомоги та складності справи. Тому, відповідач вважає, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представника третьої особи Акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» Синюк С.Л., надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Крім того у поданому клопотанні зазначено, що питання про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП вже розглядалось в кримінальному провадженні, тому просив врахувати вказану обставину при розгляді даної справи. Представником позивача подано клопотання про долучення доказів, а саме: копію позовної заяви від 14.09.2015 з якої вбачається, що [PERSON] у кримінальній справі заявляла вимоги лише щодо стягнення моральної шкоди, вимога щодо стягнення матеріальної шкоди не заявлялась; заяву [PERSON] від 30.05.2018 про відшкодування [PERSON] моральної шкоди; заяву [PERSON] від 30.05.2018 про залишення позову про відшкодування моральної шкоди без розгляду в межах кримінальної справи, диск із звукозаписом. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи; встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ярошенко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених ним у поданому відзиві на позовну заяву. Представником третьої особи у поданому до суду клопотанні зазначено про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами доказами у їх сукупності за внутрішнім переконанням, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захи стом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 20.06.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача - [PERSON] , який керуючи транспортним засобом «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проїжджій частині Набережної магістралі з перевищенням дозволеної швидкості руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер [INFO] . Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортним засобом, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на один рік. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України підставою звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 17). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 18). Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Витрати понесені позивачем на поховання чоловіка та встановлення пам`ятника підтверджуються квитанцією № 7706 від 14.07.2015, виписаної на суму 16 100 грн. та накладною №410 від 19.02.2016, виписаної на суму 9 370,00 грн. (а. с. 29-32). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована АТ «ПРОСТО-страхування», відповідно до полісу № АІ/5501759, який діяв на момент настання ДТП. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 71,72 Постанови Великої палати Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 755/18006/15-ц). Так, позивач зверталась до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, яка виплатила їй компенсацію у розмірі 46 110,46 грн., після цього до страхової компанії позивачем було направлено вимогу про доплату страхового відшкодування розміром 7 992,62 грн. Таким чином, загальний розмір виплаченого страхового відшкодування склав 54 103,08 грн., яка складається з наступного: відшкодування витрат на поховання 14 616 грн., моральна шкода 14 616 грн., витрати на лікування 24 871,08 грн. Судом встановлено, що позивачем на поховання чоловіка [PERSON] було витрачено 16 100 грн., а на встановлення пам`ятника - 9 370,00 грн., що у загальному розмірі становить 25 470,00 грн. Отже, різниця між фактично понесеними витратами на поховання та страховою виплатою разом із франшизою становить 11 364,00 грн. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди (різниці між фактично понесеними витратами на поховання та страховою виплатою разом із франшизою) яку позивач просить стягнути з відповідача, суд виходить із наданих позивачем доказів понесених матеріальних витрат на поховання, а саме: встановлення пам`ятника підтверджуються квитанцією № 7706 від 14.07.2015, виписаної на суму 16 100 грн. та накладною № 410 від 19.02.2016 виписаної на суму 9 370,00 грн. (а. с. 29-32), страховим відшкодуванням АТ «ПРОСТО-страхування» витрат на поховання у розмірі 14 616 грн. Також судом приймаються частково до уваги доводи відповідача, зазначені ним у судовому засіданні та викладені у відзиві на позовну заяву, що ним була відшкодована завдана матеріальна шкода в розмірі 2 100 грн., що ґрунтується на наданих ним доказах - розпискою [PERSON] , яка також була досліджена у судовому засіданні. Між тим, судом також враховується розмір відшкодованої відповідачем матеріальної компенсації у розмірі 7 000 грн., які позивач отримала від відповідача, що підтверджується листом АТ «ПРОСТО-страхування» від 18.12.2018 № 04-3753 (а.с.16). Надані відповідачем докази щодо відшкодування матеріальної шкоди у період 2015-2018 років в розмірі 34 900 грн. шляхом поштового переказу грошових коштів позивачу - копії фіскальних чеків РРО та повідомлення про вручення поштового переказу, на переконання суду, є неналежними, оскільки не містять даних щодо призначення платежу, тобто не містять інформації щодо предмета доказування, а тому судом до уваги не приймаються. Отже, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди (різниця між фактично понесеними витратами на поховання та отриманим страховим відшкодуванням разом із франшизою), яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2 264,00 грн. Також суд звертає увагу, що відповідач безпідставно у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні зазначав, що він у повному обсязі сплатив моральну шкоду в розмірі 88 000,00 грн., оскільки стягнення моральної шкоди не є предметом позову у цій справі. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке. У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правничої (юридичної) допомоги № 1-К від 05.07.2020, укладеного між [PERSON] та адвокатом Ярошенко О.О., додаткову угоду № 1 від 05.07.2020 до договору № 1-К від 05.07.2020, акти прийому-передачі виконаних робіт від 07.07.2020 та 16.11.2020, довідку від 07.07.2020 та 16.11.2020, розрахунок витрат на правову допомогу, понесених позивачем [PERSON] від 16.11.2020 на загальний розмір вартості правової допомоги станом на 16.11.2020 в розмірі 2 700 грн. Разом із цим в матеріалах справи відсутні платіжні документи про оплату саме послуг правової допомоги на зазначену суму, тобто відсутні докази понесення заявлених до стягнення витрат. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 700 грн. Питання про судові витрати, що документально підтверджені, слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial