Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого вказує, що 09 червня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. За час спільного життя у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. У своєму позові позивач посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з жовтня 2016 року. На даний час ведення спільного господарства між ними припинено, шлюбні відносини фактично припинені, наміру зберегти сімю позивач не має. Просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 09.06.2012 року відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області. Ухвалою суду від 28.11.2016 року, судом було задоволено клопотання відповідача про надання строку для примирення, під час якого сторони не примирились, тому будь яких підстав для надання повторного часу для примирення немає, оскільки це приведе до порушення прав позивача. В судовому засіданні [PERSON], вимоги викладені у позовній заяві підтримала повністю, посилаючись на обставини вказані у позові. Додатково пояснила, що фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені повністю, спільне господарство між ним не ведеться, наміру зберегти сімю немає. На даний час почуття любові та поваги між сторонами відсутні. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні вимоги позивача визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають у шлюбі з 09 червня 2012 року, зареєстрованому відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області за актовим записом №52. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Як вказує позивач в судовому засіданні та визнається відповідачем, на протязі 6 місяців сторони проживають окремо, а шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися повністю з жовтня 2016 року та після цього не відновлювались. На примирення позивач не згодна, наполягає на розірвані шлюбу, вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до\~ст.. 24 СК України, \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України,\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст..112 СК України, \~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10\~5 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцйією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . З урахуванням викладеного, судом було надано подружжю строк на примирення - три місяці, за спливом якого позивач [PERSON] не відмовилася від позовних вимог та не відкликала свою заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що сторони не проживають разом та примирення подружжя протягом призначеного судом строку не відбулося, а також те що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач у свою чергу визнає вимоги про його розірвання, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб сторін. Згідно\~ст.. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», \~розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, спільного господарство, на примирення не націлені та збереження сімї неможливе. Враховуючи\~\~відсутність у сторін\~\~морально-правової основи\~\~шлюбу,\~\~яка ґрунтується\~\~на\~\~почуттях\~\~взаємної поваги та любові,\~\~взаємній підтримці та допомозі, враховуючи\~\~фактичні\~\~взаємини\~\~подружжя,\~\~мотиви та причини розлучення, а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.

Outcome: approved