Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Черкасиенергозбут» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 07 травня 2019 року позивач отримала ордер на жиле приміщення №0003 на підставі рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 157 від 24 квітня 2019 року на квартиру [ADDRESS] . На підставі ордера позивач вселилася в вищезазначену квартиру та зареєструвала в ній своє місце проживання. Разом із нею у квартирі проживають її чоловік [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Отримавши перший рахунок-повідомлення вона дізналася, що станом на серпень місяць 2019 року по даній квартирі числиться заборгованість за надання послуг електроенергії в розмірі 4184 гривні 88 копійок. Однак, користувачем квартири [ADDRESS] позивач стала 07 травня 2019 року, а вселилась у квартиру у липні 2019 року. Вважає, що їй, як новому наймачу квартири нарахована заборгованість попереднього користувача квартири, яку він повинен був сплатити для повного погашення заборгованості. Після вселення позивач уклала з всіма організаціями договори про надання житлово-комунальних послуг. Представники Смілянського міського РЕМ договір про надання послуг з розподілу електричної енергії з позивачем уклали 26 липня 2019 року, але почали нараховувати заборгованість по оплаті за користування електроенергією попереднього користувача. Позивач неодноразово зверталась до керівництва Смілянського міського РЕМ проте, що вона є користувачем квартири з липня 2019 року і не має нести відповідальність за попереднього користувача, але\~ їй надаються не коректні відповіді . Працівники Смілянського міського РЕМ підтверджують, що\~ на момент переоформлення особового рахунку на нового наймача по вказаній квартирі числиться заборгованість в розмірі 4184 гривні 88 копійок, але до попереднього користувача вони не можуть звернутися, оскільки вона померла в червні 2015 року. В червні 2015 року квартира була опечатана, а в жовтні 2015 року енергопостачання було вимкнуто. Вважає, що до приймання квартири в своє користування вона не була її користувачем, а тому не являється споживачем послуг наданих Смілянським міським РЕМ. Окрім того, позивач не вчиняла будь-яких правочинів щодо зобов`язання сплати боргу попереднім користувачем. Просила суд зобов`язати Смілянський міський РЕМ виключити із суми заборгованості за послуги споживання електроенергії квартири [ADDRESS] заборгованість попереднього власника, що виникла за період до липня 2019 року в сумі 4184 гривні 88 копійок. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2020 року до участі в розгляді справи залучено співвідповідача Смілянський міський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та просила суд\~ зобов`язати Смілянський міський РЕМ виключити із суми заборгованості за послуги споживання електроенергії квартири [ADDRESS] , заборгованість попереднього власника, що виникла за період до липня 2019 року в сумі 4184 гривні 88 копійок. Представник відповідача ТОВ «Черкасиенергозбут» Глущенко В.О. надіслав до суду відзив в якому зазначив, що на виконання Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» від постачання електричної енергії, було створено ТОВ «ЧЕРКАСИЕНЕРГОЗБУТ» з метою здійснення діяльності з постачання електричної енергії споживачам. Згідно абз. 1-8 пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» (зі змінами від 23.11.2018 року № 2628) визначені наступні вимоги стосовно діяльності нового (відокремленого) постачальника електричної енергії: «... під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачавши електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, ... здійснюється урахуванням вимог цього пункту, а саме: суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснені заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк : пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. На виконання вищенаведених вимог законодавства, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року\~ № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих, непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території» надано ліцензію з постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідно до п. 6.3. розділу 6 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» затвердженого рішенням Установчих зборів Засновників (протокол 2 від жовтня 2018 року) визначено, що у відповідності із своєю метою та завданнями Товариство має право у встановленому чинним законодавством України порядку створювати на території України та межами свої філії, представництва, відділення, та інші відокремлені підрозділи з правом відкриття\~ поточних та інших рахунків у національній та іншій валюті. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «Черкасиенергозбут» зареєстроване 14 вересня 2018 року, номер запису 1 026 102 0000 018549, за адресою 18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Благовісна, 166, код ЄДРПОУ 42474208. Смілянський міський центр обслуговування споживачів ТОВ «Черкасиенергозбут» не є юридичною особою та відповідачем у даній справі. Вважає, що належним відповідачем у справі є Смілянський міський РЕМ, який є структурним підрозділом ПАТ «Черкасиобленерго». ТОВ «Черкасиенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області, згідно додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року № 1268 «Про затвердження Методи) рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території». Відтак, вважає, що позовні вимоги до Смілянського міського центру обслуговування споживачів ТОВ «Черкасиенергозбут» не підлягають задоволенню. Просив суд замінити\~ сторону відповідача ТОВ «Черкасиенергозбут» та визначити належним відповідачем Смілянський міський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві, оскільки вважає, що ТОВ «Черкасиенергозбут» не повинно відповідати за позовом, так як ці послуги надавалися Смілянським РЕМ ПКТ «Черкасиобленерго». Представник відповідача Смілянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» в судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника відповідача, перевіривши надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи,\~ суд дійшов наступного висновку. Згідно\~ ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з приписамист.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною першою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Як вбачається із ордера на жиле приміщення № 0003 від 07 травня 2019 року [PERSON] із сім`єю із чотирьох осіб має право зайняття жилого приміщення жилою площею 31,0 кв.м. за адресою [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] (а.с. 4). 26 липня 2019 року між ПАТ «Черкасиобленерго» та [PERSON] було укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 0325235 від 26 липня 2019 року (а.с. 5-7). Із відповіді ПАТ «Черкасиобленерго» від 07 листопада 2019 року адресованої\~ [PERSON] вбачається, що борг в розмірі 4184 гривні 88 копійок за особовим рахунком [NUMBER] обліковується в ЦОС ТОВ «Черкасиенергозбут» станом на 18 листопада 2019 року заборгованість відсутня (а.с. 12). Згідно відповіді ПАТ «Черкасиобленерго» Смілянський міський район електричних мереж від 23 жовтня 2019 року наданої [PERSON] вбачається, що борг в розмірі 4184 гривні 88 копійок за особовим рахунком [NUMBER] обліковується в ЦОС ТОВ «Черкасиенергозбут» (а.с. 13). Як вбачається із відповіді ТОВ «Черкасиенергозбут» від 18 грудня 2019 року [PERSON] рекомендовано звернутися до Смілянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» для укладення договору на розподіл електричної енергії та ТОВ «Черкасиенергозбут», який постачає електричну енергію, постачальник універсальної послуги на території Черкаської області для укладення договору постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги відповідно до чинного законодавства (а.с. 14). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року. Під житлово-комунальними послугами розуміється результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 1 Закону визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. За приписами ст.ст. 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець, зокрема,зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1,3 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що уразі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача непізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії. Позивачем не надано доказів звернення до Смілянського міського РЕМ та ТОВ «Черкасиенергозбут» з відповідною претензією про перерахунок платежів чи отримання відмови відповідача по результатам розгляду поданої нею заяви. Окрім того позивач не надала належних та допустимих доказів\~ в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, що борг в сумі 4184 гривні 88 копійок виник\~ у попереднього користувача квартири до липня 2019 року. Згідно ч.2 та ч.3 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких Підстави для збирання доказів за ініціативи суду у даній справі під час судового розгляду не встановлено. Відповідно до ч.1, 2 та 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та, з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Як вбачається із позовної заяви позивач пред`явила позовні вимоги до ТОВ «Черкасиенергозбут», однак в прохальній частині позовної заяви фактично вимоги заявлені до Смілянського міського РЕМ. В ході розгляду справи за заявою позивача було залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача Смілянський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго». Однак, суд звертає увагу позивача, що Смілянський міський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Черкасиобленерго» та не є юридичною особою.\~ Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Як передбачено ч.ч. 1, 2, 3 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Відтак, філія в особі Смфлянського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» не має будь-яких обов`язків по зобов`язаннях юридичної особи, якою є ПАТ «Черкасиобленерго», що є підставою для\~ відмови у задоволенні позову. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача не можуть бути задоволені судом, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду з таким самим позовом до належного відповідача. У відповідності до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від плати судового збору,\~ відтак такий слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed