Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивує тим, що з 28.01.1977 року по 24.09.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх синів. Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності з числом кімнат від 1 до 5 включно, [PERSON] надана земельна ділянка в м. Ромни по 2-му пров. Пархоменка, 26. В період шлюбу вони спільною працею за спільні кошти з відповідачем розпочали будівництво житлового будинку деревяного, обкладеного цеглою та господарських будівель і споруд. На момент розірвання шлюбу вони з відповідачем не завершили будівництво. Після розірвання шлюбу вони з [PERSON] добровільно розділили спільне майно подружжя і за їхньою спільною згодою в рахунок її частки у спільному майні подружжя в її особисту власність перейшов незакінчений будівництвом житловий будинок в м. Ромни по 2-му пров. Пархоменка, 26, який вона в подальшому за свої особисті кошти та особистою працею добудувала його та облаштувала. Рішенням виконкому Роменської міської ради № 373 від 17.09.2003 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію, але правовстановлюючі документи на житловий будинок не видано, право власності не зареєстровано. До даного часу реєстрація права власності на даний житловий будинок не проведена. Вона не може зареєструвати право власності на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на її імя. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Законодавсто передбачало державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію прав на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку деревяного, обкладеного цеглою літ. «А» загальною площею 75,6 кв.м,жилою площею 48,5 кв.м, літньої кухні цегляної літ. «Б», прибудови цегляної літ. «б», сараю цегляного літ. «В», погреба цегляного літ. «п/г» під літ. «В», огорожі шиферної літ. «№», воріт металевих літ. «№1», загальною вартістю 238489 грн. за адресою: м. Ромни Сумської області, 2-й пров. Пархоменка, 26. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому. При цьому пояснила, що вони з відповідачем побудували будинок в м. Ромни по 2-му пров. Пархоменка, 26, за роки спільного проживання. Потім в 2002 році вони розлучилися, вона добудовувала будинок сама і 2003 році будинок був прийнятий в експлуатацію, як завершений будівництвом будинок. Весь цей час вона з дітьми проживала в цьому будинку. Право власності на нього зареєстроване не було, оскільки вона працювала в м. Москва, приїздила на тиждень і не мала на це часу. На даний час їй в МБТІ пояснили, що оскільки основні документи на будинок були виготовлені на [PERSON], а вони з ним розлучені, то їй необхідно звернутися до суду. Письмової відмови МБТІ вона не має. Вона не хоче, щоб [PERSON] зареєстрував будинок, оскільки він має іншу сімю. На даний час власника будинку немає, оскільки він не був зареєстрований. Вона хоче зареєструвати право власності на будинок на себе, щоб вона була його власником. Відповідач [PERSON] в проти задоволення позову не заперечував. При цьому пояснив, що земельна ділянка та дозвіл на будівництво будинку в м. Ромни по 2-му пров. Пархоменка, 26, видавалися на нього. Будинок вони з позивачкою будували під час шлюбу. Після розірвання шлюбу він пішов і відношення до будинку не мав. В МБТІ з метою реєстрації права власності на будинок він не звертався, свідоцтво про право власності не отримував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Раніше в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник третьої особи - виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а.с.53). Представник третьої особи КП «Роменське МБТІ» у судове засідання не зявився. До суду надійшов відзив на позов, згідно якого проти вимог [PERSON] не заперечує, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с.55-56). Суд, вислухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріли справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державній реєстрації. Встановлено, що позивачка перебувала з [PERSON]. у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1977 року по [INFO], що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-БП № 071617 (а.с.8,9). Після реєстрації другого шлюбу 21.09.2013 року позивачка змінила прізвище на «Дорошенко», що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БП № 082433 (а.с.7). Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності з числом кімнат від 1 до 5 включно, посвідченого Роменською ДНК 06.06.1975 року відповідачу [PERSON] була надана земельна ділянка в м. Ромни по 2-му пров. Пархоменка, 26 (а.с. 23-24). [PERSON] була надана в користування земельна ділянка для будівництва житлового будинку та господарських будівель і споруд в м. Ромни, 2-й пр. Пархоменка,26, згідно рішення виконавчого комітету Роменської міської ради № 657 від 16.10.1974 року та Акту від 26 жовтня 1974 року (а.с.20,21). 16 жовтня 1974 року [PERSON] було надано дозвіл на проведення робіт по будівництву жилого будинку одноповерхового одноквартирного в м. Ромни по 2-му пр. Пархоменка,26 (а.с.22) Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради № 373 від 17.09.2003 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів з господарськими будівлями громадянина [PERSON] по вул. 2 пр. Пархоменка,26, загальною площею 75,6 м кв., житловою площею 48,5 м кв.; Роменському МБТІ оформити і видати свідоцтво про право власності на дане домоволодіння (а.с.12). Позивачка зареєстрована та проживає в даному будинку з 23.10.2013 року, що стверджується будинковою книгою (а.с.16-19). Згідно довідки КП «Роменське МБТІ» № 179 від 13.03.2018 року реєстрація права власності на житловий будинок, який знаходиться в м. Ромни по 2-му пр. Пархоменка,26, не проводилася. Житловий будинок та господарські будівлі побудовані на земельній ділянці, що надавалася [PERSON] згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти включно, посвідченого Роменською ДНК 06.06.1975 року, реєстр. № 3844. Рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради № 373 від 17.09.2003 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію, але правовстановлюючі документи на житловий будинок не видавалися, право власності не реєструвалося. На земельній ділянці знаходяться наступні будівлі і споруди: житловий будинок деревяний, обкладений цеглою, літ. «А» загальною площею 75,6 кв. м, жилою площею 48,5 кв.м, літня кухня цегляна літ. «Б», прибудова цегляна літ. «б», сарай цегляний літ. «В», погріб цегляний літ. «п/г» під літ. «В», огорожа шиферна літ. «№», ворота металеві літ. «№ 1». Загальна вартість нерухомого майна 246189 грн. (а.с.34). Слід зазначити, що згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, мова йде про випадки, коли документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з пояснень відповідача, він не звертався в МБТІ з метою проведення реєстрації будинку, розташованого в м. Ромни, 2-й пр. Пархоменка,26, та не отримував свідоцтва про права власності на нього. За таких обставин, зазначений житловий будинок не був належно оформлений відповідачем, останній не набув на нього права власника. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони не надали доказів, які б стверджували, що вони у встановленому законом порядку зверталися до компетентного органу з питань отримання правовстановлюючих документів на житловий будинок та проведення його реєстрації та доказів, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють отримання правовстановлюючих документів на житловий будинок та проведення його реєстрації. Суд не може перебирати на себе повноваження органів, яким законом надано право реєстрацію права власності і відповідно не повинен задовольняти позови про визнання права власності на майно із зазначених підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При проведенні підготовчого судового засіданні позивачу було розяснено положення вимог ст. 51 ЦПК України та право на заміну неналежного відповідача . Позивачка таким право не скористалася, клопотання про на заміну неналежного відповідача чи заслучення до участі у справі співвідповідачів, не заявляла. Відповідно до вказаних норм закону позивачка, звертаючись до суду з позовом повинна довести факт порушення невизнання чи оспорення її прав свобод чи інтересів саме вказаним нею відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обовязків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Зважаючи, що відповідач не є власником спірного будинку в м. Ромни по 2-му пр. Пархоменка, 26, - він не є належним відповідачем у даній справі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed