Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 4 по вул. Соборності, 20 в м. Новоград-Волинський зі зняттям з реєстраційного обліку з цієї адреси. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло вона, її неповнолітній син [PERSON] та її матір [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (раніше [PERSON], 28 кв. 4) в м. Новоград-Волинський. У квартирі залишається зареєстрованим, але не проживає її колишній чоловік [PERSON]. Відповідач є громадянином [PERSON], за місцем реєстрації не проживає понад три роки. 04.06.2016 року заочним рішенням суду шлюб між ними розірвано. Також строк дії посвідки на тимчасове проживання відповідача сплив 10.04.2014 року. Особистих речей [PERSON] в квартирі немає. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні відповідача перешкоджає позивачу в розпорядженні житлом, позбавляє можливості оформити субсидію, чим порушуються її права як власника квартири. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся рекомендованим листом по місцю реєстрації, однак двічі конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки відповідач відсутній за вказаною адресою, то суд відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України вважає, що судовий виклик [PERSON] вручений належним чином. Третя особа на стороні позивача [PERSON], матір позивача, пояснила, що [PERSON] не проживає у їх квартирі понад три роки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], сусідка позивача, підтвердили той факт, що останні два роки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Бачила його один раз, коли ще вони з позивачем були у шлюбі. Беручи до уваги, що представник позивача не заперечувала проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва-113 про право власності на житло від 07.11.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власниками квартири [ADDRESS] (в подальшому перейменовано на вул. Соборності, 20) в м. Новоград-Волинський є позивач [PERSON], її неповнолітній син [PERSON] та [PERSON], кожен в 1/3 ідеальній частці (а.с. 6-7). Відповідач [PERSON] [PERSON], [INFO], громадянин [PERSON], зареєстрований з 16.04.2013 року за адресою: [ADDRESS], що підтверджується адресною довідкою Новоград-Волинського РС УДМС України в Житомирській області та довідкою КП «Новоград-Волинськжитлокомунсервіс» від 20.09.2017 року (а.с. 8, 11, 22). Також встановлено, що з 2015 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується показаннями свідка [PERSON], письмовими поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] (а.с. 12-13). Вказане зафіксоване і в заочному рішенні Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/316/16-ц від 04.05.2016 року про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], де зазначено що відповідач залишив місце їх спільного проживання з 2015 року і його місцезнаходження дружині невідоме. Стаття 405 ЦК України визначає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад рік, тобто з 2015 року по грудень 2017 року, не повідомив про поважність причини своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання, домовленості про інше між стронами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивача. Відмову відповідача в добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням прав власників [PERSON], її неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] щодо вільного розпорядження своєю власністю. Відповідно до положень ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають, як передчасні. Відтак, встановлені підстави для часткового задоволення позову. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial