Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Чисте місто» РМР про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 20.01.2017 року вона працювала на посаді начальника відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення. 04 серпня 2017 року вона звільнилася із займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводяться в день звільнення. Проте при звільненні КП «Чисте місто» РМР не провело з нею всіх розрахунків, тому вона змушена була звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умов невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Середньоденна заробітна плата складає 349,12 грн., затримка у видачі нарахованої заробітної плати з 05 серпня 2017 року по 03 вересня 2017 року складає 19 робочих днів. Отже середній заробіток за час затримки розрахунку становить 6633 грн. 28 коп. Просить стягнути з КП «Чисте місто» РМР вказану суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також зазначає, що їй була заподіяна моральна шкода, що полягає у моральних стражданнях, оскільки вона весь час хвилювалася з приводу існування її сімї, була позбавлена нормального життєвого існування. Просить стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача КП «Чисте місто» РМР в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріли справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з КП «Чисте місто» РМР з 20.01.2017 року, а 04.08.2017 року була звільнена з посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 4936744 та наказом № 89 від 04.08.2017 року (а.с. 2,3). Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки КП «Чисте місто» РМР № 213 від 08.09.2017 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 349 грн. 12 коп. (а.с.6). Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 6633 грн. 28 коп. (349,12 грн. - середньоденна заробітна плата х 19 робочих днів - час затримки розрахунку), який підлягає стягненню з відповідача, без урахування податків, які підлягають стягненню в обов'язковому порядку. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка в поданій до суду позовній заяві посилається на те, що несвоєчасною виплатою заробітної плати їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 2000 грн. Суд вважає, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що відсутність необхідних коштів вимагала від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 грн. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі саме 2000 грн. не була підтверджена позивачкою, оскільки вона не надала доказів, які б стверджували заподіяння їй моральної шкоди саме в такому розмірі. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: partial