Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER], посилаючись на те, що через описки в написанні її по батькові в зазначеному державному акті, вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку у визначеному в наявний час законодавчому порядку. Так, по батькові заявниці згідно паспорту громадянина України є «[PERSON]», а в державному акті її по батькові записане як «[PERSON]», що зумовило її звернення до суду. Від заявниці та представника заінтересованої особи надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв заявниця заяву підтримала, просила задовольнити її у повному обсязі, а представник заінтересованої особи заяву визнала та не заперечувала проти її задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав. В обґрунтування заявлених вимог заявником [PERSON] було надано суду копії її свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу, паспорту громадянина України, державного акту на право приватної власності на землю та витягу з Державного земельного кадастру, а також лист реєстраційної служби Арцизького РУЮ Одеської області про неможливість внесення змін до державного акту на землю та Новокапланської сільради з рекомендацією звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності державного акту на земельну ділянку (а.с. 13). Із копії згаданих документів (а.с. 4 - 12) вбачається, що заявниця народилася 15 грудня 1967 року, у паспорті громадянина України по батькові заявниці зазначене як «[PERSON]», а у державному акті про право приватної власності на землю по батькові власника зазначене як «[PERSON]». В той же час з дослідженої судом копії Витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] є [PERSON] - заявниця у наявній справі. З зазначеного Витягу також вбачається, що відомості про місце розташування земельної ділянки, її площу та цільове призначення збігаються із відомостями, що внесені до державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Витяг також містить інформацію про власника земельної ділянки - [PERSON], та про документ, що посвідчує право - державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Із заяви заявниці вбачається, що вона просить встановити факт приналежності їй державного акту про право власності на землю через розбіжності в написанні її по батькові в паспорті громадянина України та державному акті про право власності на землю, тобто із заяви вбачається, що в державному акті наявна орфографічна помилка в написанні по батькові власника земельної ділянки, в наслідок чого суд приходить до висновку, що державний акт серії [NUMBER], що виданий Новокапланською сільською радою Арцизького району Одеської області 10 червня 2002 року, слід вважати таким, що зіпсований, оскільки відомості наявні у Державному земельному кадастрі про власника земельної ділянки, на яку виданий згаданий державний акт, є вірними та повністю збігаються з даними про прізвище ім'я та по батькові у паспорті громадянина України заявниці у справі. У 2013 році у зв'язку із набранням чинності законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у новій редакції) та «Про Державний земельний кадастр» припинено посвідчення прав державними актами на право власності на земельну ділянку, і, натомість, запроваджена видача власникам земельних ділянок при первинному виникненні права власності відповідних свідоцтв про право власності на нерухоме майно. На сьогодні запроваджена процедура видачі свідоцтва про право власності взамін втрачених/зіпсованих державних актів на землю та свідоцтв про право власності. Разом з тим державні акти, що видані до 01.01.2013 року своєї сили не втратили. Як встановлено судом заявниця отримала державний акт про право приватної власності на землю ще 10 червня 2002 року, тобто стала власником земельної ділянки до 01.01.2013 року, а приводом для звернення [PERSON] до суду з заявою про встановлення факту належності їй державного акту про право приватної власності на землю, стала неможливість реєстрації її права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через розбіжності в написанні її по батькові в державному акті та паспорті громадянина України. Для вирішення ряду спірних питань проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно (в тому числі і заміна зіпсованих актів), Кабінет Міністрів України своєю Постановою №868 від 17.10.2013 року затвердив новий Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який набув чинності з 12.02.2014 року. Цією Постановою, зокрема, врегульовано питання щодо реєстрації прав на земельні ділянки з видачею відповідного свідоцтва у разі, якщо було втрачено, зіпсовано, пошкоджено державний акт на право власності на земельну ділянку. У цьому випадку зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно можна відповідно до пункту 48 даного Порядку, який в свою чергу передбачає, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав: 1) завірену в установленому порядку органом, що видавав документ, копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа; 2) оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє ім'я виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа). За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор органу державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. У свідоцтві зазначається серія, номер, назва, дата видачі та суб'єкт, який здійснив видачу втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 2 ст. 256 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість таких справ суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Посилання заявниці на необхідність встановлення в судовому порядку юридичного факту, а саме належності їй правовстановлюючого документу - державного акту про право приватної власності на землю, в порядку передбаченому ст. 256 ЦПК України є хибними, оскільки, в даному випадку існує несудовий порядок врегулювання такого питання як заміна зіпсованого, внаслідок неправильного написання по батькові власника, держаного акту на землю свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, і процедура такої заміни чітко прописана у п. 48 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року, який набув чинності з 12.02.2014 року. Таким чином приймаючи до уваги вище зазначене, вважаю, що суд в порядку цивільного судочинства не вправі вирішувати по суті питання про належність заявниці державного акту про право приватної власності на землю, при цьому підмінюючи законодавчо визначений орган, до компетенції якого відноситься вирішення таких питань, в даному випадку Реєстраційна служба України, у зв'язку з чим вимоги заяви [PERSON] про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу - державного акту про право приватної власності на землю, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed