Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Агро-Альянс-2007» (надалі - ПП «Агро-Альянс-2007») в якому просить визнати договір оренди земельної ділянки від 2015 року, що укладений начебто від її імені з ПП «Агро-Альянс-2007», недійсним та скасувати проведену державну реєстрацію (номер запису 11409073) права оренди земельної ділянки площею 6,5676 га., вчинену на підставі договору оренди земельної ділянки від 2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24918655 від 30.09.2015, стягнути з ПП «Агро-Альянс-2007» на її користь заборгованість по виплаті орендної плати в сумі 28052,56 грн. з урахуванням пені, інфляційних збитків та судових витрат. В обґрунтування позову посилається на наступне. Їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ХР №063645 від 03.03.2005, належить земельна ділянка кадастровий номер 6320681500:03:000:0403, площею 6,5676 гектарів. 01.11.2007 між нею та відповідачем був укладений, а 28.04.2010, зареєстрований договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 7 років. Таким чином строк його дії закінчився 28.04. 2017. За цим договором орендна плата у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а з 2010 року - 3%, мала сплачуватися в строк не пізніше 20 грудня кожного року і сплачувалася до 2016 року. Нормативна грошова оцінка цієї землі за 2016-2018 роки склала 210 866,99 грн. Орендна плата за рік таким чином складає 6326 грн. Незважаючи на її усні та письмові звернення, відповідач має заборгованість зі сплати орендної плати за 2016-2018 роки. Після чергового звернення до відповідача з приводу сплати заборгованості по орендній платі в грудні 2018 року, вона дізналася що відносно вказаної земельної ділянки 30.09.2015 в між ними вчинено новий договір оренди строком на 49 років. Зазначає, що такий договір нею не укладався. Вважає, що від її імені він вчинений іншою особою, нею не підписувався і має бути визнаний недійсним. Крім заборгованості із орендної плати також просить стягнути із відповідача за 2016-2018 роки пеню, інфляційні збитки та судові витрати. Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, а ухвалою від 28.03.2019 - підготовче засідання закрите, справа призначена до судового розгляду. У судове засідання, призначене на 13.01.2020, [PERSON] не з`явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Раніше нею подано відповідь на відзив, вивчений у судовому засіданні, у якому вона, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, спростовує твердження відповідача, викладені у відзиві на позов, та просить позовну заяву задовольнити(а.с.52-55). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 13.01.2020 представник відповідача адвокат Кундіус О.Ю., посилаючись на обставини та доводи, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.33-43) проти задоволення позову заперечував повністю крім того вказавши на таке. Договори оренди землі для підписання орендодавцям направлялися «пачками», а тому не виключено що підписи на них одні члени родини ставили за інших - «матері за дочок» тощо. Не виключає, що така ситуація могла бути і з підписанням договору між [PERSON] і ПП «Агро-Альянс-2007». Орендна плата [PERSON] за 2016-2018 роки не сплачувалася оскільки вона їй була сплачена наперед у розмірі 7000 дол. США про що свідчить письмова розписка [PERSON] яка є у матеріалах справи. З приводу стягнення з [PERSON] коштів у сумі еквівалентній 7 тис дол. США [PERSON] звертався до суду і позов було задоволено. Рішення суду у цивільній справі №612/145/19 набрало законної сили. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши відзив, заперечення на відзив, вирішивши клопотання, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково, виходячи із наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України на підтвердження чого свідчить фотокопія її паспорту(а.с.21). Витягом з ЄДРПОУ підтверджено, що ПП «Агро-Альянс-2007» є юридичною особою, код 35069553, засновником, власником та кінцевим беніфіціаром якого являється [PERSON] (а.с.38-41). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії -ХР №063645 від 03.03. 2005, [PERSON] належить земельна ділянка, площею 6,5676 га, кадастровий номер 6320681500:03:000:0403, що знаходиться на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.16). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується реєстрація права власності (форма власності - приватна) на цю земельну ділянку за [PERSON] (а.с.19). Між [PERSON] та ПП «Агро-Альянс-2007» 01.11.2007 року укладено договір оренди цієї земельної ділянки. Договір зареєстрований в Близнюківському РВ ХРГ ДП «Центр ДЗК» 28.04. 2010 року(а.с.17). Згідно договору: Договір укладено на 7 років (п.8); нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить за: 2007 р. - 63870, 84 грн.; за 2008 тр. - 65673, 60 грн.; за 2009 р.- 7566,54 грн.(п.5); орендна плата у грошовй формі складає 1,5% відсотка и від грошової оцінки землі і становить за 2007 рік - 958,06 грн.; за 2008 рік - 980,10 грн, за 2009 рік - 1134,95 грн.(п.9); орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня (п.11). Згідно довідки ФОП [PERSON] , грошова оцінка вказаної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації у 2016 - 2018 роках становила - 210866,99 грн.(а.с.20). Як вбачається зі змісту позовної заяви та письмової заяви [PERSON] на ім`я директора ПП «Агро-Альянс-2007» від 14.12. 2018, [PERSON] наголошує на тім, що договір оренди землі, укладений 01.11. 2007 між ними закінчив свою дію 28.04. 2017. 13.12. 2018 їй, шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, стало відомо про начебто укладення між ними нового договору оренди землі на 49 років. Оскільки такий договір вона не укладала, [PERSON] вважає, що ПП «Агро-Альянс-2007» незаконно використовує її земельну ділянку, починаючи з 28.04. 2017. У листі [PERSON] пропонує до 31.12.2018 сплатити їй заборгованість за використання землі за останні три роки та укласти новий договір оренди щодо цієї земельної ділянки(а.с.22-24). Відповідачем по справі ПП «Агро-Альянс-2007» для вивчення у судовому засіданні було надано Договір оренди землі від 20.08. 2015, укладений між ними та [PERSON] щодо спірної земельної ділянки кадастровий номер 6320681500:03:000:0403(фотокопія на а.с. 99-100). Із актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права вбачається що право оренди на 49 років 30.09. 2015, згідно договору оренди від 20.08.2015, зареєстроване за ПП «Агро-Альянс-2007»(а.с.19). [PERSON] у позовній заяві договір датує саме датою реєстрації - 30.09. 2015. За письмовим клопотанням [PERSON] (а.с.95,96) ухвалою суду від 11.06. 2019, по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлене питання - виконаний [PERSON] чи іншою особою підпис на вищевказаному договорі оренди землі(а.с.103-105). Така експертиза проведена(а.с.113-137). Згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 15.10. 2019 №15311 у договорі оренди землі від 20.08. 2015 підпис від імені [PERSON] та рукописний запис «В.Павлова» виконано не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статті 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи(ч.1). Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків(ч.2). За ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування(ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення(ч.2). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ч.1 ст. 79 ЦПК України). Як визначено ч.ч.1,2 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування(ч.1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання(ч.2). За правилами ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(ч.6). За ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів(ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності(ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)(ч.3). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу своїх вимог, посилалася на те, що на момент начебто укладення договору оренди землі від 20 серпня 2015 року її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки вказаний договір підписаний не нею(а.с.4,5). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину визначається статтями 203, 215 ЦК України. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України). Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі. Як встановлено судом, за наслідками проведеної судової почеркознавчої експертизи, твердження [PERSON] про те, що договір оренди землі від 20.08.2015 нею не підписувався, доведено. Експертом встановлено, що від імені [PERSON] договір підписаний іншою особою. Згідно ч.2 ст. 76 ст.ст.77- 80 ЦПК України, зазначений висновок експерта є належним, допустимим та достовірним доказом який не спростовано. Так у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав, що договір міг бути підписаний іншою особою, тобто не [PERSON] . Отже суд вважає встановленим відсутність волевиявлення орендодавця на укладення цього договору на вказаних у ньому умовах. З урахуванням приписів статті 202 ЦК України, правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Таким чином, підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину. Виключне право на підписання договору оренди землі належить лише власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, а підписання договору іншою, не уповноваженою власником землі особою, свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 06 березня 2019 року у справі № 145/374/17 (провадження № 61-46341св18), від 22 березня 2019 року у справі № 394/559/17 (провадження№ 61-44351св18), 02 жовтня 2019 року у справі № 375/1809/17, (провадження № 61-42165св18). Отже, вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що на момент укладення договору оренди землі від 20 серпня 2015 року, волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки договір підписаний не нею. Встановивши, що [PERSON] мала намір продовжувати орендні відносини з відповідачем, після закінчення строку дії попереднього договору від 01.11. 2007 про що свідчить її заява від 14.12.2018 року, проте договір оренди від 20.08.2015 вона не підписувала і не уповноважував на це будь-яку іншу особу, умови цього договору не відповідають її внутрішній волі, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору від 20.08. 2015 підлягають повному задоволенню разом із вимогою про скасування проведеної державної реєстрації права оренди земельної ділянки як похідної вимоги від першої. В іншій частині позов підлягає задоволенню частково. Так [PERSON] просить стягнути із відповідача заборгованість по орендній платі за 2016-2018 роки разом з пенею, врахуванням індексів інфляції та 3% річних з чим суд не погоджується в частині визначення періоду заборгованості, виходячи із наступного. Відповідно до ст.ст. 2, 22 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендарп вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою та справяється у грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не предбачено договором оренди. За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоом або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України та п.14 договору оренди землі від 01.11. 2007 за несвоєчасне внесення орендної плати, відповідач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Як встановлено судом, сторони не заперечують укладення між ними договору оренди спірної земельної ділянки від 01.11.2007 на 7 років, його чинність, з урахуванням дати реєстрації, до 28.04.2017, як і обов`язок орендаря сплачувати орендну плату у розмірах та строках визначених у договорі. Отже у відповідача відсутня будь-яка заборгованість саме по орендній платі перед [PERSON] за 2018 рік, на чому вона наполягає, оскільки договір оренди від 20.08.2015 року суд визнав недійсним, а доказів на підтверждження укладення між тими ж сторонами іншого договору, яким би і охоплювався 2018 рік, сторонами не надано. Суд враховує, що відповідач не заперечував, що у 2018 році він продовжував використовувати землю [PERSON] для сільськогосподарського виробництва, разом із тим ці правовідносини не охоплюються договором оренди землі від 01.11.2007 року. Таким чином на користь [PERSON] має бути стягнута заборгованість із орендної плати за 2016,2017 роки, виходячи з викладених вище умов договору оренди землі від 01.11. 2007, тобто лише за 2016,2017 роки. Орендна плата за 2 роки складає 12652 грн.(6326х2=12652). Оскільки суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем з виплати орендної плати за 2016,2017 роки, виходячи із суми 6326 грн. щорічно, із відповідача також має бути стянена пеня у розмірі 742,48 грн. яка правильно розрахована позивачем виходячи із розмірі 2% несплаченої суми за кожен день просточення, облікової ставки НБУ (14,13) у періоди та відповідно до кількості днів, що розрахована за формулою: пеня =сума боргу х 2 /100%/365днів х 156 днів. Крім того із відповідача також має бути стягнуто на користь позивача 379,54 грн , що складає 3% річних, що правильно розраховано позивачем за формулою: Відсотки = сума боргу х процентну ставку/100%/365 днів х кількість днів (730). Контрозрахунок відповідачем не надано. Таким чином у задоволенні позову в іншій частині вимог щодо стягнення коштів, слід відмовити. Заперечення представника відповідача [PERSON] цих висновків суду не спростовують. Так вони зводяться до того, що підприємство не має перед [PERSON] жодної заборгованості оскільки сплатило їй кошти з орендної плати наперед і це підтверджено її розпискою від 04.11. 2009. При вивченні цієї розписки встановлено, що вона не містить жодного посилання не тільки на конкретний договір оренди землі, а і взагалі на будь-які орендні відносини та те, що вона стосується ПП «Агро-Альянс-2007». Крім того із розписки [PERSON] вбачається, що вона видана не ПП «Агро-Альянс-2007», тобто юридичній особі, а [PERSON] як фізичній особі(а.с.37). Також представником відповідача адвокатом Кундіусом О.Ю. долучено до матеріалів справи рішення Близнюківського районного суду Харківської області по справі №612/145/19 (провадження №2/612/98/19) яке, за його твердженням, набрало законної сили. Із цього рішення вбачається, що на користь [PERSON] як фізичної особи із [PERSON] стягнуто кошти відповідно до розписки від 04.11. 2009 внаслідок недійсності правочину купівлі-продажу земельної ділянки, а отже це не є виплата орендної плати. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України на користь позивача із відповідача мають бути стягнені понесені відповідачем витрати по сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. та за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 5966,00 грн. Таким чином загальна сума яка має бути стянута із відповідача на користь позивачки становить 20508,42 грн. А тому,

Outcome: partial