Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, зазначивши, що 05.10.2014 року відповідач позичив у неї кошти у розмірі 8500,00 доларів США, зобовязавшись повернути їх до 15.12.2015 року, однак взяті на себе зобовязання щодо повернення боргу в строк відповідач не виконав, в силу чого позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 217770 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не зявився, однак, представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи (оголошення в пресі), в судове засідання не зявився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Зміст розписки, наданої 05.10.2014 року [PERSON], зазначає, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] кошти у сумі 8500 доларів США, зобовязавшись повернути їх до 15.12.2015 року. (а. с. 4). Згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 15.12.2015 року, курс однієї гривні до одного долара США становив 23,811621. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи, що позикодавець, [PERSON], надала суду розписку про передачу грошей [PERSON], суд вважає, що між даними особами виникли та були реалізовані договірні зобовязання, що породжуються внаслідок укладення договору позики, в підтвердження чого позичальником була написана відповідна розписка, зміст якої не містить зазначення про повернення суми позики, а відтак, позиція позивача щодо наявності відповідної заборгованості як станом на 15.12.2015 року, так і станом на день звернення до суду з даним позовом, є такою, що відповідає дійсності. Стаття 524 ЦК України прописує, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Зміст ч.1 ст. 1049 ЦК України прописує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. З огляду на вимоги ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Виходячи із наведеного, враховуючи, що позовні вимоги обгрунтовуються належними та допустимими доказами наявності договірних правовідносин між сторонами щодо передання позивачем у власність відповідачу грошових коштів згідно договору позики, з яких беззаперечно вбачається невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, в силу чого утворилась заборгованість перед позивачем, що свідчить про порушення прав та інтересів останнього, а тому суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з врахуванням офіційного курсу відповідної іноземної валюти на день платежу, тобто станом на 15.12.2015 року, що становить 202 398 грн. 77 коп. (8500 х 23,811621), з розподіленням судових витрат згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial