Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2017 р.. Від шлюбних відносин мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час проживає з нею. Відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання доньки не щомісячно та у сумі, що не відповідає ні чинному законодавству України, ні його матеріальному стану, тому вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, тобто проти стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки не заперечував, але не згоден з розміром аліментів, який просить стягнути позивач. Відповідач згоден сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 гривень, мотивуючи тим, що він є підприємцем і має мінливий дохід, його дохід за дев`ять місяців 2020 року приблизно склав 206 000 гривень. Зазначив, що обов`язок з утримання дитини несуть обоє батьків, позивач працює в Державному навчальному закладі «Южноукраїнський професійний ліцей» на посаді заступника директору, має постійний заробіток та додатковий дохід. Крім того, ним постійно перераховувалися кошти на навчання повнолітньої доньки, що в сумі становить 239 507 гривень. Також свої доводи відповідач виклав у відзиві на позовну заяву. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 грудня 2006 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 334. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.11.2017 р. шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 28.11.2017 р. (а. с. № 6). Від шлюбних відносин сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копія свідоцтва про народження (а. с. № 7). Після розірвання шлюбу малолітня донька проживає з позивачем. Як вказує позивач відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання доньки не щомісячно та у сумі, що не відповідає ні чинному законодавству України, ні його матеріальному стану, тому вона бажає, щоб відповідач сплачував аліменти на утримання доньки [PERSON] на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Як встановлено в судовому засіданні позивачпрацює в Державному навчальному закладі «Южноукраїнський професійний ліцей» на посаді заступника директору, має постійний заробіток, який становить близько 10 000 гривень. В свою чергу відповідач є фізичною особою-підприємцем, його дохід задев`ять місяців 2020 року приблизно склав 206 000 гривень, що зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні вказав, що його середньомісячний дохід становить близько 10 000 - 15 000 гривень. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Такого висновку суд приходить з урахуванням того, що відповідач є батьком малолітньої доньки, зобов`язаний виконувати свій обов`язок як батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття, встановлений ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, а також того, що відповідно до положень СК України позивач, з якою проживає дитина має право звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та її бажання отримували аліменти за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє в Україні з 27 вересня 1991 року, «… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей». На думку суду, з урахуванням вищевикладеного, положень ст. 182 СК України, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 гривень щомісячно до повноліття дитини. Позивач не надала суду жодних доказів в обґрунтування позовних вимог щодо розміру аліментів, які вона просить стягнути з відповідача. Заперечуючи проти позовних вимог в частині розміру аліментів та неможливості сплачувати аліменти в розмірі вказаному в позовній заяві, відповідач посилається на те, що він є підприємцем і має мінливий дохід, середньомісячний дохід становить близько 10 000 - 15 000 гривень, але не надав суду доказів на підтвердження даної обставини. Доводи відповідача про те, що він постійно перераховував кошти на навчання повнолітньої доньки, що в сумі становить 239 507 гривень, не можуть бути прийнятті судом, оскільки надання відповідачем допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання, не звільняє його від обов`язку утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Обставини, які унеможливлюють сплату відповідачем аліментів у розмірі визначеному судом, під час розгляду справи не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відровідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд звертає увагу сторін, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 840,80 гривень, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів звільнена.

Outcome: partial