Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить зобов»язати [PERSON] Вачика Бахтоєвича усунути перешкоди у користуванні належної їй на праві приватної спільної часткової власності нерухомості, а саме зварювальним цехом літ. «М-1», площею 348,8 кв.м. та чергової літ. «К-1» площею 14,8 кв.м., що розташовані по вул.Сумській, 12 в м.Конотопі, шляхом звільнення зазначених приміщень. На обгрунтування вимог представник позивача за ордером та угодою адвокат [PERSON] посилається на те, що внаслідок розірвання раніше укладеного договору дарування вказана нерухомість повернута [PERSON] Проте, цією нерухомістю без будь-якої правової підстави користується відповідач [PERSON], при цьому добровільно звільнити відмовляється, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився повторно. Судові повістки направлені за місцем його реєстрації повернуті суду з відміткою «через не запит». Разом з тим, [PERSON] достеменно відомо про перебування у провадженні суду даної справи. 03.03.2017 року [PERSON] особисто ознайомлювався з матеріалами справи (а.с.27), проте правом подати письмові заперечення не скористався, судову повістку отримати відмовився (а.с.28). За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню рішення. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши представлені докази приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про розірвання договору дарування, внаслідок чого раніше подаровані 3/50 частин будівель та споруд бази, що розташовані за адресою м.Конотоп, вул.Сумська, 12 і складаються зі зварювального цеху літ. «М-1», пл.348,8 кв.м. та чергової літ. «К-1», пл.14,8 кв.м. (ідеальна частка 3/50), повернуті позивачу [PERSON] (а.с.5-6). Наведена угода є чинною і ніким не оспорена. Право власності [PERSON] на цю нерухомість також підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав та прав власності на нерухоме майно (а.с.8). Отже, [PERSON] є власником спірного майна та належним позивачем у справі. [PERSON] огляду приміщення від 17.08.2016 року вказані будівлі використовує відповідач [PERSON] (а.с.10-11), при цьому, як заявляє представник позивача адвокат [PERSON], без жодних на те правових підстав. Додавши, що ніяких договорів на право користування ні попереднім власником, ні теперішнім з відповідачем не укладалося. Наведені доводи не спростовані і відповідачем [PERSON] Відповідно до статей 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За нормою ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписом ч.2 п.2 ст.331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, зокрема припинення дії, яка порушує право. З урахуванням викладеного, право власності підлягає захисту у спосіб обраний позивачем шляхом зобов»язання відповідача звільнити самовільно зайняті приміщення.

Outcome: approved