Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради, служба у справах дітей управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького про позбавлення батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з грудня 2012 року позивачка та відповідач проживали у цивільному шлюбі, офіційно шлюб вони не реєстрували. [INFO] у них народився син [PERSON] . Після народження дитини, відповідач [PERSON] визнав йог своїм сином, про що, відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України ними було подано заяви до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Після чого в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 1214 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 08 жовтня 2013 року. З листопада 2015 року позивачка з відповідачем свої цивільні шлюбні відносини розірвали і разом не проживають. За домовленістю з відповідачем їх син залишився проживати з позивачкою. З моменту розірвання їх стосунків і по цей час батько [PERSON] не бачив сина жодного разу і ніколи не цікавився його життям. Окрім того, відповідач [PERSON] звернувся до уповноваженого органу з заявою про те, що з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських справ стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згоден і не заперечує, щодо розгляду справи в його відсутності. Дана заява засвідчена Єфіменко Марією Дмитріївною - приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області і зареєстрована в реєстрі за № 288. Аліменти на дитину відповідач не платив жодного разу і ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надавав і не надає по цей час, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст.12 Закону України « Про охорону дитинства». Син від свого батька не отримував жодного подарунку на день народження, жодної іграшки взагалі. Сину 6 років, але він до цього часу дуже погано розмовляє у зв`язку з виявленими ознаками аутизму. Дитина потребує постійної уваги, консультацій с психологами і психіатрами, а також необхідного лікування. У зв`язку з чим позивачка разом зі своїми батьками возила сина на консультації в медичні центри м. Києва та м. Одеси. На даний час дитина відвідує дошкільний навчальний заклад комбінованого типу в м. Кропивницький - де з ним працюють дитячі психологи і логопеди в групі компенсуючого типу для дітей з порушенням мовлення. Окрім того, він відвідує корекційно-розвиткові заняття на базі інклюзивно-ресурсного центру №1 міської ради м. Кропивницького. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просили позбавити батьківських прав відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надано нотаріально завірену заяву про визнання позовних вимог та слухання справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, за викладених обставин та вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, згідно висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації. Представник третьої особи служби у справах дітей управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність. Вислухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши і дослідивши матеріали справи суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується нотаріально завіреною заявою про визнання позову. Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. зареєстровано в реєстрі №288, [PERSON] ознайомлений з позовними вимогами [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав у відношенні його малолітнього сина [PERSON] . Не заперечує проти позову і просить заслухати справу про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у його відсутність (а.с. 23) Згідно довідки № 499 від 11.02.2019 року дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Частиною четвертою ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської Ради 15.10.2020 р. дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадяннина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки це буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.с. 40-41). Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , однак не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не надає матеріальну допомогу на його утримання. Тривалий час, не спілкується з сином, не цікавиться його життям, розвитком і вихованням. Відповідно до ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Враховуючи, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання дитини, не цікавляться її здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] .

Outcome: approved