Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. В позові зазначено, що з 1986 року позивач та [PERSON] почали проживають однією сім'єю, вели спільне господарство, разом їздили на заробітки, працювали і заробляли гроші для подальшої купівлі житла. 11 серпня 2006 року вони на їх спільні гроші придбали житловий будинок № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області, договір купівлі-продажу якого був оформлений на [PERSON]. Придбаний будинок був в занедбаному стані та потребував капітального ремонту. 30 грудня 2006 року було зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON], після чого вони розпочали ремонт будинку. За період шлюбу внаслідок спільних грошових та трудових затрат вони повністю зробили капітальний ремонт та провели значне поліпшення цього будинку, в результаті чого його вартість значно зросла, пому позивач вважає, що вказаний житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя. 24 червня 2013 року [PERSON] помер. Позивач просить суд визнати житловий будинок № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку об'єкта спільної сумісної власності подружжя житлового будинку № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, крім того, лист, яким направлялась судова повістка, був повернений до суду із відміткою про відсутність відповідача за зазначеною адресою, тому суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважає, що відповідач була повідомлена належним чином, визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 03 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів 31 липня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 108. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2220, продавець [PERSON] передала у власність покупцю, а покупець [PERSON] прийняв належний продавцю на праві власності житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами № 49 за адресою: с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області. Продаж житлового будинку вчинявся за 12500 гривень, які сплачені покупцем продавцю повністю до підписання договору. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2223, продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку для введення підсобного господарства, що розміщена на землях, що розташованої на території Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, площею 0,51 га, з них ріллі 0,46 га, багаторічних насаджень 0,03 га та під будівлями та дворами 0,02 га. Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області, власником будинку є [PERSON]. Паспорт виконано станом на 17 листопада 1989 року, зміни щодо реєстрації права власності за [PERSON] внесені на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2006 року № 2220. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 17 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, 30 грудня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, місце реєстрації Мар'янівська сільська рада Михайлівського району Запорізької області, прізвища чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів 30 грудня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 02. Згідно договору від 14 березня 2008 року № 13/03/08/579, замовник [PERSON] яка проживає: с. Миколаївка, 49, доручила, а виконавець ПП [PERSON] «Ваші вікна» взяв на себе зобов'язання виготовити конструкції із жорсткого полівінілхлорида (ПВХ) металопластикові вікна, кріплення підвіконника/водовідлива, водовідливи, підвіконники, заглушки підвіконників, антимоскітні сітки; загальною оплатою за виконану роботу в розмірі 5928 гривень 00 копійок. Згідно акту прийому-передачі роботи від 21 березня 2008 року, виконавець [PERSON] та замовник [PERSON] склали акт про те, що виконавцем виконано роботи по договору на суму 5028 гривень 00 копійок. Роботи виконані якісно, в повному об'ємі. Сторони претензій одна до одної не мають. Згідно договору від 24 вересня 2008 року № 23/09/08/867, замовник [PERSON], який проживає: с. Миколаївка, 49, доручив, а виконавець ПП [PERSON] «Ваші вікна» взяв на себе зобов'язання виготовити конструкції із жорсткого полівінілхлорида (ПВХ) металопластикові вікна, кріплення підвіконника/водовідлива, водовідливи, підвіконники, заглушки підвіконників, антимоскітна сітка; загальною оплатою за виконану роботу в розмірі 2060 гривень 00 копійок. Згідно акту прийому-передачі роботи від 02 жовтня 2008 року, виконавець [PERSON] та замовник [PERSON] склали акт про те, що виконавцем виконано роботи по договору на суму 2060 гривень 00 копійок. Роботи виконані якісно, в повному об'ємі. Сторони претензій одна до одної не мають. Згідно товарних чеків, у вересні 2011 року були придбані матеріали для проведення ремонтних робіт. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 25 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] помер 24 червня 2013 року, про що 25 червня 2013 року складено відповідний актовий запис № 1021. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON], який помер 24 червня 2013 року, відкрита спадкова справа. Згідно заяви від 18 жовтня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області, у визначений законом строк позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка [PERSON]. Згідно заяви від 16 грудня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], у визначений законом строк відповідач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька [PERSON]. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 23 січня 2014 року, [PERSON] на момент смерті її чоловіка [PERSON], який помер 24 червня 2013 року, проживала з ним разом на території сільської ради за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Миколаївка, 49. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мар'янівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 23 січня 2014 року, [PERSON] з 2006 року по теперішній час проживає на території сільської ради за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Миколаївка, 49. Згідно копій фотознімків, померлий [PERSON] та позивач проживали разом однією сім'єю з лютого 1987 року. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач це її мати, а померлий [PERSON] вітчим, він був їй як батько, проживав разом із ними з п'яти років. В 2001 році мати з вітчимом поїхали на заробітки до м. Херсона, а потім в 2005 2006 роках на зароблені гроші придбали будинок № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області. Після того, як вони купили будинок, мати залишилась робити потроху ремонт, а вітчим ще рік був на заробітках, потім повернувся і вони стали жити разом в цьому будинку і робити ремонт, так як на час купівлі будинок був в непридатному для проживання стані. За час проживання в будинку вони зробили ремонт, провели воду, газ, відремонтували кришу та підлогу. Позивач за фахом маляр-штукатур і все в будинку вона робила сама. Вона допомагала батькам з установкою вікон, так як батьки офіційно не працювали і їм кредити не давали. На сьогоднішній день в будинку зроблений ремонт і в ньому можна жити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є невісткою позивача. Позивач проживала разом зі своїм померлим чоловіком [PERSON], вони все робили разом їздили на заробітки, працювали, купили житловий будинок в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області і разом робили в ньому ремонт. Коли вони купили будинок, то він був непридатний для проживання, був без вікон, підлоги, не було світла. [PERSON] маляр-штукатур, вона сама робила ремонт в цьому будинку, зробила стіни. Подружжя разом заробляли гроші, потім разом робили ремонт, залили підлогу, провели світло, поставили вікна. На наданий час будинок в належному стані, в ньому можна жити. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що позивач проживала разом з [PERSON] однією сім'єю, вони разом їздили на заробітки, придбали житловий будинок № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області, після чого внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат і особистих трудових та грошових затрат позивача цей житловий будинок був відремонтований, в результаті чого істотно збільшилась його вартість. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту в ними в судовому засіданні надано не було. Разом із цим, судом враховується, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 62 СК України суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя. Виходячи зі змісту цієї норми, вбачається, що особисте майно дружини (чоловіка) може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя, які мають бути вагомими. При цьому, спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст. 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом. Іншими словами, якщо особисте майно за час шлюбу внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя суттєво збільшилося у своїй вартості, то спільна сумісна власність виникає у подружжя на ту його частину, яка суттєво збільшилася внаслідок умов, передбачених СК України. Так, об'єктом особистої власності померлого чоловіка позивача [PERSON] є житловий будинок № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області, який, як було встановлено в ході судового розгляду, був придбаний в занедбаному та непридатному для проживання стані. Також в ході судового розгляду було встановлено, що з часу набуття померлим [PERSON] права власності на зазначений вище житловий будинок, в період їх спільного проживання з позивачем спірний житловий будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок як спільних трудових та грошових затрат подружжя, так і особистих трудових та грошових затрат позивача, в тому числі внаслідок проведення капітального ремонту, частину робіт в ході якого робила власноруч сама позивач. При цьому вбачається, що суттєво збільшилась вартість всього будинку, а не якоїсь його окремої частини. Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено факт істотного збільшення вартості житлового будинку № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області за рахунок як спільних трудових затрат і грошових коштів подружжя, так і особистих трудових та грошових затрат позивача саме за час шлюбу, тому вказаний будинок має бути визнаний є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а частки такого майна чоловіка і дружини є рівними. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, визнання житлового будинку № 49 в с. Миколаївка Михайлівського району Запорізької області об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку об'єкта спільної сумісної власності подружжя цього житлового будинку.

Outcome: approved