Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до Королівської селищної ради Виноградівського району, про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовано наступним. 06 травня 2010 року помер чоловік позивачки - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Центральна (Червоноармійська), 46 в смт. Королево та земельну ділянку площею 0,15 га за цією ж адресою. Право власності померлого чоловіка позивачки в цілому на дане майно підтверджується копією Договору купівлі-продажу 1/4 житлового будинку від 30.07.1954 року, договором дарування 1/4 частини житлового будинку від 21.06.1985 року, договором дарування 1/2 частини житлового будинку від 20.11.2001 року та копією державного акту на право приватної власності на землю від 13 травня 1999 року. Померлий [PERSON] мав доньку [PERSON], [INFO], яка на час його смерті була повнолітня, не проживала з батьком та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а навпаки, звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. Така не заперечує про одноосібне прийняття за позивачкою спадщини за чоловіком, що підтверджується заявою від 31.01.2011 року. Інших спадкоємців по закону чи по заповіту не має. Позивачкою прийнято спадщину, так як вона проживала разом зі своїм чоловіком на день його смерті. За оформленням права на спадщину позивачка звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Виноградівської держнотконтори відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними будівлями та на землю втрачені. Враховуючи обставини, що позивачкою прийнято спадщину після смерті чоловіка, однак правовстановлюючі документи на спадковий будинок та земельну ділянку втрачено, позивачка вказує на наявність правової підстави для звернення до суду з даним позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування на житловий будинок та земельну ділянку. Під час розгляду справи у суді представник позивачки адвокат [PERSON], позов підтримав та просив суд такий задоволити з підстав зазначений позовній заяві та надав додаткові письмові пояснення до позову, згідно яких зазначив, що згідно державного акту на момент смерті [PERSON], йому належали три земельні ділянки, однак на даний момент предметом позову, згідно державного акту є земельна ділянка розміром 0,15 га яка знаходиться під житловим будинком. Відомостей про місцезнаходження інших двох земельних ділянок у позивачки немає, а тому позивач не просить визнати за ними право власності. На даний час існують обмеження в розмірах земельних ділянок в селищах міського типу в розмірі 0,15 га, саме тому позивачка замовила виготовлення технічної документації саме на таку площу та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром саме 0,15 га. Представник відповідача Королівської селищної ради, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 06.05.2010 року помер чоловік позивачки [PERSON] (а.с.18), після смерті якого залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок № 46 по вул.Центральна, (колишня Червоноармійська), в смт.Королево Виноградівського району з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,15 га. Вказане спадкове майно належало спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу 1/4 житлового будинку від 30.07.1954 року (а.с.21-24), договору дарування 1/4 частини житлового будинку від 21.06.1985 року (а.с.25-27), договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 20.11.2001 року (а.с.28-31) та копією державного акту на право приватної власності на землю від 13 травня 1999 року (а.с.32-33). Оригінали вказаних правовстановлюючих документів втрачено. Позивачем прийнято спадщину, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.20). Донька спадкодавця [PERSON], на час смерті [PERSON] була повнолітня, не проживала з батьком та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується заявою від 31.01.2011 року (а.с.40). Інших спадкоємців по закону чи по заповіту не має. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя що його пережив та батьки. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як видно з представлених доказів, правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено. Інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за ним необхідно визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Так, позивачем при зверненні до суду заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви. Дане клопотання задоволено судом, і з врахуванням положень ч.1, 3 ст.136 ЦПК України, позивача звільнено від сплати судового збору. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 6 ст.141 ЦПК України, судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 3245,15 грн. які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача [PERSON] селищної ради Виноградівського району, на користь держави, оскільки позивачку звільнено від їх оплати. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI.

Outcome: approved