Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. В позові зазначено, що 27 червня 2007 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, відповідач, керуючи автомобілем «Opel Astra», державний номер [NUMBER], рухався в південному напрямку по автодорозі Харків - Сімферополь зі сторони м. Запоріжжя в напрямку м. Сімферополя, на території Михайлівського району Запорізької області. На 371 км цієї автодороги, здійснюючи маневр обгону автомобіля, що рухався в попутному напрямку, відповідач, не впоравшись із керуванням, виїхав на ліве за напрямком свого руху узбіччя, після чого виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], під керуванням брата позивача - [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ВАЗ 21150 батьку позивачу - [PERSON] було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. Водію автомобіля ВАЗ 21150 [PERSON] та пасажирці [PERSON], а також пасажирам автомобіля «Opel Astra» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були завдані тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. За даним фактом було порушено кримінальну справу. Постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2011 року та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2011 року відповідача, обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році», а кримінальну справу відносно нього закрито відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК України. Внаслідок скоєного злочину позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 150000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 150000 гривень та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 150000 гривень та понесені судові витрати, пов'язані з публікаціями в пресі оголошень про виклик відповідача, в розмірі 570 гривень 00 копійок. В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивача і її представника та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінальної справи № 1-5/2011 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження, виданого 21 серпня 1989 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження 21 серпня 1989 року зроблено запис № 31. Згідно свідоцтва про народження, виданого 08 квітня 1991 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження 08 квітня 1991 року зроблено запис № 9. Згідно довідки про причину смерті (до форми № 106/о) № 231 від 29 червня 2007 року, [PERSON] помер у віці 44 роки, дата смерті - [INFO], причина смерті: сполучена травма голови та тулуба з пошкодженням внутрішніх органів. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 02 липня 2007 року Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації смертей 02 липня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 52. Згідно епікризу ІХ № 2005 від 18 липня 2007 року, [PERSON] знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні ТМО Михайлівського району з 27 червня по 18 липня 2007 року з приводу: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій грудної клітини, розрив лонного сочленіння, перелам сидаліщної кістки зліва, тупа травма живота без пошкодження внутрішніх органів. Згідно постанови про порушення кримінальної справи від 04 липня 2007 року, за результатами розгляду матеріалу перевірки за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 червня 2007 року за участю водія [PERSON] та водія [PERSON], було порушено кримінальну справу за фактом дорожньо-транспортної пригоди за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно постанови про порушення кримінальної справи від 10 березня 2008 року, відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно протоколу огляду місця події від 27 червня 2007 року та фототаблиць до нього, на 371 км автодороги Харків - Сімферополь на території Михайлівського району Запорізької області була зафіксована дорожня обстановка, сліди зіткнення автомобілів (осип ґрунту, подряпини на асфальті), які розташовані на смузі руху автомобіля ВАЗ 21150, остаточне розташування автомобілів. Згідно протоколу огляду від 27 червня 2007 року, зафіксовано технічний стан та пошкодження автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER]. Згідно протоколу огляду від 27 червня 2007 року, зафіксовано технічний стан та пошкодження автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER]. Згідно протоколу огляду від 13 березня 2008 року, зафіксовано технічні пошкодження автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], та автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], які свідчать про те, що зіткнення відбулося передніми частинами автомобілів. Згідно висновків судової медичної експертизи № 231 від 01 серпня 2007 року та № 246 від 19 липня 2007 року, на підставі судово-медичної експертизи трупа [PERSON], 1963 року народження, з урахуванням даних лабораторних методів дослідження, встановлено, що смерть [PERSON] настала в результаті сполученої тупої травми голови, тулуба та кінцівок у виді відкритого переламу кісток свода і основи черепу із забоєм головного мозку, переламів ребер справа із забоєм легень. Вищевказані пошкодження утворились незадовго до смерті від дії тупих предметів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, в даному випадку такими, що потягли за собою смерть, та знаходяться в прямому причинному зв'язку з її настанням. При дослідженні трупа встановлено: забійна рана обличчя, інфільтруючий крововилив в м'яких тканинах правої половини волосяної частини голови, уламковий перелам кісток свода і основи справа, верхньої та нижньої челюсті справа, кісток носа, розрив твердої мозкової оболонки, забій головного мозку, множинні перелами 2 - 8 ребер справа по серединно-ключичній лінії, забій легких, косий перелам акроміального кінця правої ключиці, садна обох колінних суглобів та гомілок. Враховуючи механізм утворення усіх вищевказаних ушкоджень, їх локалізацію та розташування можливо припустити, що весь комплекс пошкоджень міг утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, а саме від виступаючих деталей салону при зіткненні легкового автомобіля, що рухається, з перешкодою. Напрямок вектора травмуючої сили справа наліво. При судово-токсологічному дослідженні крові трупа [PERSON] виявлений етиловий алкоголь в кількості 2,6 ‰. Зазначена концентрація етилового алкоголю в крові у живих осіб відповідає сильному ступеню алкогольного сп'яніння. Ступінь виразу трупних явищ вказує на те, що з моменту смерті і до початку дослідження (29 червня 2007 року) пройшло 1 - 2 доби. Згідно протоколів відтворення обстановки та обставин події дорожньо-транспортної пригоди від 12 вересня 2007 року за участю [PERSON] та від 12 жовтня 2007 року за участю [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в ході їх проведення було детально відтворено механізм дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 549-а від 27 листопада 2007 року, у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], [PERSON] повинен був керуватися вимогами п.п. 9.2, 9.4, 10.1, 12.6, 12.9, 14.2 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], [PERSON] повинен був керуватися вимогами п.п. 2.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху України не суперечать. Оцінка дій водія автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], [PERSON] в частині виконання вимог п. 2.1 Правил дорожнього руху України виходить за межі компетенції експерта автотехніка, оскільки для цього спеціальних технічних знань не вимагається і може бути виконане органами слідства самостійно. Дії водія автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], [PERSON] не відповідають вимогам п.п. 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху України. В тому випадку, якщо водій автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], [PERSON] здійснював рух за межами населеного пункту зі швидкістю, яка перевищує дозволену швидкість руху за межами населеного пункту, то його дій не відповідають вимогам п.п. 12.6, 12.9 Правил дорожнього руху України. Оцінити дії водія автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], [PERSON] в частині виконання ним вимог п.п. 9,2, 9,4 Правил дорожнього руху України не виявляється можливим, оскільки відсутні дані щодо того, чи подавав він сигнал світловим показником повороту перед виконанням даного маневру, і на якій відстані від початку виконання останнього. Невиконання водієм автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], [PERSON] вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв'язку із подією вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість водія автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], [PERSON] уникнути зіткнення транспортних засобів залежала від виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів. Свідчення свідка [PERSON] та потерпілого [PERSON] відносно механізму події є неспроможними з технічної точки зору. Свідчення свідка [PERSON] та [PERSON] відносно механізму події є спроможними з технічної точки зору, однак зазначені ними маневри автомобіля «Opel Astra» є неспроможними з технічної точки зору. Місце зіткнення транспортних засобів знаходиться на смузі руху автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER]. Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 154 від 25 березня 2008 року, кут взаємного розташування транспортних засобів в момент зіткнення складав 140? ± 5?. Визначити, як були розташовані транспортні засоби в момент контакту відносно меж смуги руху автомобіля ВАЗ 21150 з урахуванням слідової інформації не виявляється можливим. Місце зіткнення транспортних засобів знаходиться на смузі руху автомобіля ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER]. Згідно обвинувального висновку, затвердженого заступником прокурора Запорізької області 02 вересня 2008 року, [PERSON] обвинувачується в тому, що він скоїв злочин за наступних обставин. 27 червня 2007 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Opel Astra», державний номер [NUMBER], рухався в південному напрямку по автодорозі Харків - Сімферополь зі сторони м. Запоріжжя в напрямку м. Сімферополя, на території Михайлівського району Запорізької області. В салоні його автомобіля знаходились пасажири [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В той самий час, у зустрічному для нього напрямку рухався автомобіль ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в автомобілі знаходились пасажири [PERSON] та [PERSON]. В ході руху водій [PERSON] перед початком маневру обгону транспортного засобу, що рухався в попутному йому напрямку, не впевнившись в тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, приступив до виконання маневру обгону та, не впоравшись із керуванням, повністю виїхав на ліве по ходу свого руху узбіччя, після чого, не впевнившись в безпеці своїх дій, змінив напрямок руху автомобіля «Opel Astra» вправо та виїхав на полосу руху автомобіля ВАЗ 21150. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 14.2.в Правил дорожнього руху України, згідно яких: п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 14.2: «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані». Внаслідок порушення вказаних пунктів правил безпеки дорожнього руху, водій [PERSON] на 371 км автодороги Харків - Сімферополь здійснив зіткнення автомобіля «Opel Astra», державний номер [NUMBER], що перебував під його керуванням, з автомобілем ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER], що рухався в зустрічному йому напрямку під керуванням [PERSON]. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21150 [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, яки призвели до його смерті на місці дорожньо-транспортної пригоди. Водію автомобіля ВАЗ 21150 [PERSON] та пасажирці [PERSON], а також пасажирам автомобіля «Opel Astra» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були завдані тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Таким чином, своїми діями [PERSON] скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який кваліфікується за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортних засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, заподіяло тяжке тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого. Згідно постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2011 року, [PERSON] звільнено від покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року. Провадження по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України закрито. Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2011 року, апеляцію прокурора задоволено частково. Постанову Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2011 року змінено, вважати, що [PERSON], обвинувачений за ч. 2 ст. 286 КК України, звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році», кримінальна справа відносно нього закрита відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК України. З мотивувальної частини постанови суду виключено неправильне посилання на злочин середньої тяжкості, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів. В іншій частині постанова суду залишена без змін. Зазначена ухвала набрала чинності 26 жовтня 2011 року. Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 27 червня 2007 року, відбулася з вини відповідача, і позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заподіяння їй внаслідок скоєного відповідачем злочину моральної шкоди, а тому вбачається, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача дійсно була заподіяна моральна шкода, так як вона зазнала душевних страждань в зв'язку із втратою близької людини - смертю свого батька, яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушенням звичного способу життя, пов'язаного зі смертю та похованням батька, втратою годувальника родини, внаслідок чого позивач нервувала та втратила душевний спокій, все це викликало в неї негативні емоції, переживання та душевний біль. Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов'язані зі смертю її батька, та з урахуванням вимог розумності та справедливості. При цьому суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що їй була заподіяна моральна шкода також і внаслідок ушкодження здоров'я її брата [PERSON], оскільки її брат [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав середнього ступеня тілесні ушкодження, він був безпосереднім учасником цієї пригоди, водієм автомобіля, тому в межах кримінальної справи [PERSON] був визнаний потерпілим. Тому, за приписами ч. 2 ст. 1168 ЦК України, вбачається можливим відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька позивача - [PERSON], а підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, пов'язаної із ушкодженням здоров'я її брата [PERSON], який отримав тілесні ушкодження, не вбачається. Таким чином, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов'язаних із втратою годувальника - смертю її батька, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у її житті та житті її рідних, пов'язані з цим її моральні переживання, неможливість відновлення понесеної втрати, суд вважає, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 100000 гривень як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100000 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати, пов'язані з публікаціями в пресі оголошень про виклик відповідача, в розмірі 570 гривень 00 копійок. Разом із цим, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1000 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial