Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськайонного суду із цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0.0276га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,(присадибна ділянка) розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2110100000:26:001:0016. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що вона є власником нерухомого майна квартири по [ADDRESS] , що є фактично напівособняком, так як розташована на першому поверсі та яку позивач набула у власність на підставі договору іпотеки, відступлення права вимоги за договором іпотеки, що підтверджується відповідними договорами та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після укладення договору передачі прав (цесії) за договором іпотеки від 25.07.2019р. між [PERSON] та позивачем , до останньої перейшло право власності на квартиру загальною площею 5.1 кв.м. житлова площа 29.4 кв.м. розташованої за адресою [ADDRESS] , та яка фактично є напівособняком, так як розташована на першому поверсі, та до неї відповідно до вимог ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщено зазначене нерухоме майно, у зв`язку із чим, її право підлягає захисту шляхом визнання права власності на вказану земельну ділянку. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2020року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 03.02.2021року згідно з Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відмовлено у прийнятті заяви про визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] та залучено до участі у справі ,як третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Відповідно до Ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2021року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву, згідно якої просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку. Згідно її заяви від 23.04.2021р. надісланої до Ужгородського міськрайонного суду через ЕЦП просить у зв`язку з її перебуванням в м.Києві та відсутністю належного сполучення через карантинні обмеження запровадженні Кабінетом Міністрів України, справу розглянути за її відсутності та на підставі наявних письмових доказів. Від представника третьої особи Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Ярешко Д.В., до суду подано клопотання від 17.02.2021року про розгляд справи у відсутності їх представника. У поданому клопотанні представник третьої особи Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Ярешко Д.В. також зазначає, що на виконанні Ужгородського міського відділу відсутні відкриті виконавчі провадження . Представником третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи» Дорош І.І. від 17.02.2021 року до суду подано письмову заяву, у якій просить провести розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] у відсутності представника ТОВ «Кредитні ініціативи». У заяві представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Дорош І.І. також вказує, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має по відношенню до [PERSON] та нерухомого майна , а саме :земельної ділянки в [ADDRESS] жодного інтересу , (відношення) та даний спір між [PERSON] та [PERSON] жодним чином не порушує прав та інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначає також у заяві, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого від 10.12.2013року у справі №759/14417/13-ц закінчено на підставі заяви стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] -адвоката Пітух В.І. , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що позивач на підставі Договору передачі прав (цесії) за договором іпотеки посвідченого 25.07.2019 р. за реєстровим №819 , приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Кішкін Д.В., набув права на предмет іпотеки а саме на - квартиру загальною площею 59.1 кв.м. , житлова площа 29.4 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] , під реєстраціним номером майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно : 14646675 та зареєстрованого в Державному реєстрі іпотек згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 25.07.2019року , де відомості про іпотекодержателя зазначено [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків : [NUMBER] та іпотекодавець [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків : [NUMBER] . Як встановлено судом , відповідно до рішення іпотекодержателя (на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку») [PERSON] у зв`язку із залишенням іпотекодавцем [PERSON] без задоволення повідомлення вимоги про усунення порушення основного зобов`язання №2001 від 09.05.2019року , на підставі п.5.3 Іпотечного договору посвідченого 22.05.2007року приватним нотаріусом Борисовою О.С. за реєстровим №1136 , прийняла рішення про прийняття у власність предмета іпотеки - квартири , загальною площею 59.1кв.м., житловою площею 29.4 кв.м. , розташованої за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В . від 30.07.2019року - квартири, загальною площею 59.1кв.м. , житловою площею 29.4 кв.м. , розташованої за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності , у розмірі частки 1, за [PERSON] . Дане нерухоме майно а саме: квартира, загальною площею 59.1 кв.м., житлова площа 29.4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , під реєстраційним номером майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно : 14646675, розміщена на земельній ділянці розміром 0,0276 га. , кадастровий номер 2110100000:26:001:0016, в межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] , з якої: 0,0276га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, власником якої згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №534298, виданого Ужгородським міським відділом земельних ресурсів від 29.11.2007року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею договорів оренди землі за № 2110100000-0107070001485, на підставі договору купівлі-продажу за №1134 від 22.05.2007року, посвідченого приватним нотаріусом Борисовою О.С.- є [PERSON] . Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-2105047932021 від 27.01.2021р., земельна ділянка площею 0,0276га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) має кадастровий номер 2110100000:26:001:0016 та розташована за адресою: [ADDRESS] та на праві приватної власності зареєстрована 29.11.2007року за [PERSON] , на підставі Державного акту серія ЯД №534298 та відомості про обмеження у використанні вказаної земельної ділянки встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012року № 1051 не зареєстровані. (а.с.222). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , отриманої судом від 02.02.2021року встановлено запис про обтяження нерухомого майна [PERSON] , де обтяжувачем зазначено Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції та іпотекодержателем ТОВ «Кредитні ініціативи». (а.с.193-195). Відповідно до Ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2021року з метою не порушення прав, свобод чи інтересів третіх осіб, судом було залучено до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та повідомлено про дату час та місце розгляду даної справи. Відповідно до письмової заяви поданої до суду 17.02.2021 року представником ТОВ «Кредитні ініціативи» Дорош І.І. від 17.02.2021 року встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має по відношенню до [PERSON] та її нерухомого майна , а саме : земельної ділянки в [ADDRESS] жодного інтересу , (відношення) та даний спір між [PERSON] та [PERSON] жодним чином не порушує прав та інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» та виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого від 10.12.2013року у справі №759/14417/13-ц закінчено на підставі заяви стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи». (а.с.212). Згідно заяви №17-21 /13630 від 17.02.2021 року поданої до суду представником Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Ярешко Д.В. встановлено, що на виконанні Ужгородського міського відділу відсутні будь які відкриті виконавчі провадження щодо виконання зобов`язань [PERSON] (а.с.210). За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому , при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частини першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Згідно з підпунктом «ґ» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України № 1702-VІ від 05 листопада 2009 року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. В оцінці положень статті 120 ЗК України Верховний Суд України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 дійшов висновку про те, що зазначена норма визначає особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Тобто, у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. Така позиція Верховного Суду України дає підстави стверджувати, що: право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає з моменту державної реєстрації його права власності на будинок (будівлю, споруду) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки, саме з цього моменту в силу ч. 2 ст. 331 ЦКУ та ч. 3 ст. 3 Закону про держреєстрацію особа стає власником такої нерухомості; в разі застосування статті 120 ЗК України відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку. Суд перевірив наявність обов`язкової умови набуття новим власником нерухомості права власності на земельну ділянку - факт наявності такого права на землю у попереднього власника нерухомості. Судом було встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0276 га належить відповідачу [PERSON] на праві власності, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД №534298 виданого Ужгородським міським відділом земельних ресурсів Закарпатської області 29.11.2007 року ( а.с 12-13). Таким чином, право на земельну ділянку в набувача [PERSON] під обслуговування будинку, будівлі або споруди виникло з моменту набуття права власності на нерухоме майно, тобто з часу державної реєстрації права власності на нерухоме майно ( 26.07.2019 року), незалежно від будь яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору. Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Крім того, згідно вищенаведених правових норм, в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на розташовані на ній об`єкти. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Матеріали справи вказують, що позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у визначеному на час придбання цього майна порядку ( а.с.8) що стверджено витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно від 30.07.2019 року, а тому, до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно без зміни її цільового призначення. Судом при вирішенні спору також враховується, що для обслуговування вказаного нерухомого майна а саме квартири та господарських будівель та споруд, згідно кадастрового плану та акту визначення та погодження меж землекористування, тобто, за погодженням сторін, визначена площа земельної ділянки: площею 0,0276 га з цільовим призначенням: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та дворів, яка розташована за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, площа Лаборця 1.1 Отже, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки - та положень ч. 2 ст. 120 ЗК України, суд приходить до переконання, що цивільним законодавством передбачено, та що правовий режим земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку, як за набувачем нерухомого майна квартири загальною площею 59.1 м.кв. до якої входить : Сарай -літ.Б , навіс -літ В , навіс -літ Г, огорожа 1-5, споруди літ -І. Крім того, як вбачається з матеріалів справи , позивач вичерпав всі можливі засоби вирішення питання оформлення права власності на земельну ділянку на якій розташований належне йому нерухоме майно в досудовому порядку. Зокрема, досліджений судом письмовий доказ, лист [PERSON] адресований відповідачу [PERSON] від 29.08.2020 року завірений приватним нотаріусом Кішкін Д.В., що стверджує факт запрошення відповідача для добровільного урегулювання даного спору в порядку передбаченому чинним законодавством, однак, [PERSON] на запрошення останньої не прибула, та добровільно вирішувати дане питання не бажає ( а.с. 99). Одночасно слід зазначити, що в своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що через карантинні обмеження запровадженні Кабінетом Міністрів України не може брати участь у судових засіданнях у м.Ужгороді, у звязку з проживанням на даний час у м.Києві та просить розглянути справу без її участі та на підставі наявних доказів. Як встановлено судом з поданої у підготовчому судовому засіданні до суду заяви від відповідача [PERSON] позовні вимоги остання визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи викладене вище, законодавчо визначені правила переходу у власність земельної ділянки разом з будівлями або спорудами, які на ній розташовані, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved