Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з отриманням професійного захворювання на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що починаючи з 03.02.1992 року працювала в ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Внаслідок впливу небезпечних виробничих чинників отримала професійне захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії комбінованої вібрації, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром, синдром полірадикулопатії помірно вираженої, що підтверджено медичним висновком Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» клініки професійних захворювань від 21.10.2015 № 36/819, з супутніми діагнозами: Дифузний кардіосклероз, дисциркуляторна енцефалопатія з вестибулярним та астенічним синдромами. Флебопатія нижніх кінцівок, Тромбофлебіт лівого стегна. Актом МСЕК серії АВ №0302615 від 02.06.2015 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, протипоказаний тяжкий фізичний труд та робота у шкідливих умовах праці, а також рекомендовано стаціонарне лікування 1-2 рази на рік та санаторно-курортне лікування. Довідкою МСЕК від 02.06.2015р. сер. АБ № 0028716 позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 30.04.2015 року встановлено що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Причина виникнення - наявність на робочому місці підвищеного рівня вібрації. Хворобою та втратою професійної працездатності їй заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що позивач обмежена у побуті, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушена знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Внаслідок цього порушені її звичайні соціальні зв'язки, та вона постійно знаходиться у нервовій напрузі, що негативно впливає на її психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання в [PERSON] погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. Просить суд стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просять суд задовольнити вимоги з підстав, які викладені в позові. Представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення. В судовому засіданні пояснили, що позивачем не доведені належними доказами фактори, необхідні для підтвердження моральних страждань. Третя особа в судове засідання не з'явилася, за невідомою суду причиною, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, клопотань про розгляд справи без її участі та заперечень проти позову суду не надала. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» [PERSON] перебувала в трудових відносинах з 03.02.1992 року по 06.03.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 14.04.2015 р., протокол №568, встановлено професійне захворювання [PERSON]: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії комбінованої вібрації, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром, синдром полірадикулопатії помірно вираженої (а.с.12-13). Медичним висновком Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» клініки професійних захворювань від 21.10.2015 № 36/819, підтверджено випадок професійного захворювання з зазначеним діагнозом та супутніми діагнозами: Дифузний кардіосклероз, Дисциркуляторна енцефалопатія з вестибулярним та астенічним синдромами. Флебопатія нижніх кінцівок, Тромбофлебіт лівого стегна (а.с.14). Згідно акту МСЕК серії АВ №0302615 від 02.06.2015 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, протипоказаний тяжкий фізичний труд та робота у шкідливих умовах праці, а також рекомендовано стаціонарне лікування 1-2 рази на рік та санаторно-курортне лікування (а.с.10). Відповідно довідки МСЕК від 02.06.2015р. серія АБ № 0028716 [PERSON] встановлено 30% втрати професійної працездатності (а.с.9). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.04.2015 року, захворювання [PERSON] виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Причина виникнення - наявність на робочому місці [PERSON] підвищеного рівня вібрації (а.с.11). У зв'язку з професійним захворюванням [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими позивачем медичними документами ( а.с. 16-24). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, у зв'язку із чим було порушено її нормальні життєві зв'язки. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач обмежена у побуті, постійно вимушена знаходитися під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Внаслідок цього порушені її звичайні соціальні зв'язки, вона постійно знаходиться у нервовому напруженні, що негативно впливає на її психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання у позивача погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. За таких обставин, беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності, характер отриманих позивачем захворювань і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, виходячи із збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 15000,00 гривень. Крім того, оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то судовий збір на користь держави має бути стягнуто з відповідача.

Outcome: partial