Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, зазначивши, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок [ADDRESS]. Вона (позивач) спадщину прийняла, отримала у державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай). Отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в нотаріуса вона (позивач) не може, в зв'язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті чоловіка. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивача. Представник Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON], просив справу розглядати без участі їх представника. Суд розглядає справу в відсутності сторін за наявними у справі доказами. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В судовому засіданні встановлено, що з 16 грудня 1999 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON], 31 жовтня 2003 року отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 9). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок в зв'язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1152/02-31 від 23 червня 2016 року (а.с. 16). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був збудований у 1960 році, що підтверджується записом у технічному паспорті на житловий будинок (а.с. 15). Абзацом 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, встановлено, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року кожна сільська рада вела погосподарські книги. В загальній частині особового рахунку записувались прізвище, ім'я, по-батькові голови сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості на той час діючим законодавством передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. Правові норми нового ЦК України 2003 року, які регулюють набуття права власності на нерухоме майно, не поширюються на дані відносини, оскільки закон не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи (ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України). З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. З довідки виконавчого комітету Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 118 від 11 липня 2016 року (а.с. 10) вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] згідно записів погосподарської книги № 1 особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1995 роки належав [PERSON]. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS]. З матеріалів справи видно, що на спадковий будинок виготовлена технічна документація (а.с. 11-15). За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved