Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Руськополянська сільська рада про встановлення факту будівництва житлового будинку та надвірних споруд, визнання їх спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки. В ході судового розгляду справи до початку розгляду справи по суті представник позивачки [PERSON] уточнила позовні вимоги та прохала суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки в [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 18 березня 1967 року по 18 лютого 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вони мають трьох повнолітніх дітей. За час шлюбу та за спільні кошти вони збудували будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS]. В період з 1967 року по 2007 рік вони з відповідачем вели спільне господарство і за спільні кошти утримували домоволодіння по [ADDRESS]. В 1998 році вона поїхала за кордон до Федеративної Республіки Німеччини на заробітки. Частину зароблених нею коштів вона передавала відповідачу, який здійснював покращення житлових умов у спірному домоволодінні. 13.05.1985 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та розподіл майна. По даній справі судом була призначена технічна експертиза про встановлення порядку користування житловим будинком по [ADDRESS], але у зв'язку з примиренням сторін даний позов був залишений без розгляду. В лютому 1994 року шлюб між сторонами був розірваний про що свідчить повторне свідоцтво про розірвання шлюбу від 08 травня 2014 року. В зв'язку з цим, 12 лютого 2007 року вони разом з відповідачем написали заяву до голови сільської ради с. Руська Поляна про добровільний розподіл домоволодіння по [ADDRESS] за взаємною згодою, дана заява була завірена секретарем Руськополянської сільської ради. 05 березня 2010 року відповідач [PERSON], без її згоди як співвласника домоволодіння, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія № 717180, площею 0,1002 га, що розташована по [ADDRESS]. Навесні 2014 року їй стало відомо, що відповідач [PERSON] написав заповіт на все домоволодіння на свою теперішню дружину [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 28 лютого 2006 року і яка в даний час вчиняє перешкоди в користуванні виділеній їй в 2007 році частині будинку. На її прохання до відповідача юридично оформити правовстановлюючі документи на домоволодіння згідно угоди від 12 лютого 2007 року останній відмовляється це зробити, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, оскільки шлюб між сторонами розірвано ще у 1994 році. В 1998 році позивачка [PERSON] виїхала за кордон і жодним чином не допомагала відповідачу [PERSON] дбати про стан спірного домоволодіння. Ніяких доказів отримання від позивача відповідачем грошових коштів на утримання домоволодіння суду не надано. З 2002 року відповідач проживає спільно з [PERSON], а в 2006 році вони зареєстрували шлюб. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] в 2010 році [PERSON] приватизував земельну ділянку по [ADDRESS] і тому позивачка, на її думку, не має ніякого права на частину земельної ділянки. На протязі 20 років позивачка не проживає у спірному домоволодінні, ремонтні роботи проводить відповідач [PERSON] за власні кошти. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог та застосувати щодо позовних вимог строку позовної давності. Представник третьої особи Руськополянської сільської ради Черкаського району в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, при вирішенні позову покладається на думку суду. Заслухавши сторони, свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення частково. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] (діти позивачки та відповідача), родичі та куми сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що домоволодіння по [ADDRESS] сторони по справі побудували в період шлюбу і за спільні кошти. Позивач [PERSON] в 1998 році поїхала на заробітки до Німеччини, але кожного року приїздила додому та привозила кошти дітям на утримання будинку. Після добровільного розподілу будинку сторонами в 2007 році, позивачці було виділено дві кімнати, в яких вона проживала коли приїздила із-за кордону і де вона за допомогою дітей проводила ремонт. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 березня 1967 року по 18 лютого 1994 року. За час шлюбу, разом та за спільні кошти позивач [PERSON] та [PERSON] збудували будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS], дані обставини підтверджені свідоцтвом про право на власність на житловий будинок по [ADDRESS] в даний час по [ADDRESS] виданим 10 лютого 1973 року на ім'я відповідача [PERSON] та показаннями свідків та родичів сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім цього судом встановлено, що в період з 1994 року по 2007 рік сторони по справі [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство і за спільні кошти утримували та поліпшували домоволодіння по [ADDRESS]. В 1998 році позивачка [PERSON] виїхала на заробітки до [PERSON], частину коштів вона передавала відповідачу [PERSON], який здійснював покращення житлових умов спірного домоволодіння, дані обставини підтверджені показаннями дітей сторін [PERSON] та [PERSON], які безпосередньо приймали участь в догляді за домоволодінням та земельною ділянкою. В травні 1985 року [PERSON], звернулася до Народного суду Черкаського району з позовом про розірвання шлюбу та розподіл майна. Даний позов судом був залишений без розгляду, у зв'язку з примиренням сторін. 12 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] написали спільну заяву до голови Руськополянської сільської ради Черкаського району про розподіл за взаємною згодою домоволодіння по [ADDRESS]. Вказана заява завірена секретарем Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області. 05 березня 2010 року відповідач [PERSON], отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія № 717180, площею 0,1002 га, що розташована по [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень: Цивільний кодекс України та Сімейний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст. 27 КпШС, подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Статтею 64 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст.69 СК України вказано, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Отже, заява укладена між [PERSON] та [PERSON] 12 лютого 2007 року про розподіл домоволодіння по [ADDRESS] за взаємною згодою, завірена секретарем Руськополянської сільської ради не суперечить нормам чинного законодавства і є договором між подружжям, щодо розподілу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою та не суперечить вимогам п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що дає право суду визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя. Твердження в судовому засіданні представника відповідача, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачкою продовжував самостійно будівництво домоволодіння не відповідає обставинам справи та спростовується даними технічної експертизи про розподіл спірного домоволодіння від 23.05.1985 року, що свідчить про те, що на даний час всі будівлі в домоволодінні були побудовані, та і свідоцтвом про право на власність на житловий будинок від 10 лютого 1973 року, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Показання свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що відповідач без участі позивачки проводив в будинку ремонт опалення не дає підстав для позбавлення позивачки права власності на її частину домоволодіння. Суд вважає, що вимога [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS] є безпідставною, оскільки відповідач [PERSON] оформив право власності на вказану земельну ділянку у 2010 році після розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] Заявлене клопотання представником відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] після розірвання шлюбу 18 лютого 1994 року часто приїздила із-за кордону і постійно користувалася виділеними їй кімнатами в спірному будинку по [ADDRESS], що не заперечується відповідачем та свідками. Крім цього, 12 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою прийняли рішення про добровільний розподіл спільного домоволодіння, що підтверджується заявою завіреною секретарем Руськополянської сільської ради. Позивачка [PERSON] до 2014 року вважала себе співвласницею спірного домоволодіння, і лише дізнавшись про заповіт відповідача на користь [PERSON] і на перешкоди останньої в користуванні добровільно виділеній їй частині будинку дізналась про порушення свого права на частину належного їй домоволодіння. Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Частина 1 ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial