Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.10.2017 року у зв`язку з нововиявленими обставинами по справі за позовом [PERSON] до Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Четверта Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивуючи тим, що 23 вересня 2010 року був укладений договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] «Продавцем» у зазначеному договорі виступав [PERSON] «Покупцем» у договорі купівлі-продажу виступала заявниця, - [PERSON] . 26 лютого 2016 року громадянка [PERSON] , діючи на підставі сумлінної довіреності від [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу №1786 від 23 вересня 2016 року та визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку за позивачем. 14 липня 2016 року Миколаївським районним судом Миколаївської області позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Судом визнано частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , укладений 23 вересня:В частині «Покупець» [PERSON] рішенням суду замінено на «Покупець» [PERSON] . Тобто, рішенням суду заявницю було позбавлено право власності на житловий будинок та земельну ділянку, а [PERSON] визнано власницею зазначеного майна. На час розгляду справи №480/561/16 [PERSON] перебувала за кордоном і не знала, що судом її позбавили права на нерухомість. Колишній чоловік Заявниці , [PERSON] , маючи на руках сумлінний заповіт від [PERSON] і отримавши судове рішення, в якому [PERSON] визнано власницею домоволодіння [ADDRESS] реалізував своє право на спадкування через суд. 24 жовтня 2017 року Миколаївським районним судом Миколаївської області було оголошено Рішення по справі №480/911/17 за позовом [PERSON] до Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.Судовим Рішенням вимоги позивача були задоволені у повному обсязі. У позовній заяві [PERSON] посилався на те, що 14.07.2016 року Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області по справі №480/561/16 [PERSON] визнано власницею житлового будинку і земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . 15 лютого 2019 року Миколаївським Апеляційним судом Рішення по справі 480/561/16-ц від 14 липня 2016 року було скасовано. По причині смерті [PERSON] на час розгляду апеляційного провадження позивачем у справі №480/561/16-ц судом було призначено її правонаступника - [PERSON] . Рішення по справі №480/561/16 від 14.07.2016 року стало підставою для ухвалення судового рішення від 24 жовтня 2017 року по справі №480/911/17. 15.02.2019 року Постановою Миколаївського апеляційного суду скасовано Рішення по справі№480/561/16 від 14.07.2016 року Враховуючи викладене, Заявник звернувся до суду з цією заявою, за захистом свого порушеного права. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області 25.03.2019 року відкрито провадження у справі. В судове засідання [PERSON] та її представник - адвокат Давидова О.Ю.не з`явилися, при цьому від представника надійшла заява в якій підтримали вимоги та просили задовольнити з підстав, викладених у заяві, розгляд справи провести без їх участі. [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися Дослідивши матеріали заяви, матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.10.2017 року задоволенно позов [PERSON] до Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Четверта Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14.07.2016 року, яке Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14.07.2016 рокубуло скасовано . За правилами п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (п.1 ч. 2 ст. 361 у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), на які, як на підставу своєї заяви посилався Заявник, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законим і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що підставами для перегляду стали докази, отримані заявником щодо яких були відсутні відомості про їх існування на час розгляду справи, після того, як рішення набрало законної сили, а позивач (Заявник) був позбавлений можливості довести суду належними та допустимим засобами доказування існування цих обставин, адже, як свідчать матеріали справи, він не був стороною у справі. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», в якій, серед іншого, з метою правильного та однакового застосування ЦПК України, зазначено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення, не були встановлені судом, який ухвалював рішення, не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549 зц 18). Отже, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справ; 2) ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте. Таким чином, на відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи за нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення. Перевіряючи обґрунтованість заяви про перегляд судового рішення, суд виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обов`язку доказування і подання доказу. Таким чином, тільки ті обставини, які існували на час розгляду справи судом, але про них не знав і не міг знати заявник та не міг повідомити про них суд, можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами. Нововиявлені обставини мають підтверджуватись фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. З урахуванням наданих суду доказів та документів вбачається, що підставами для перегляду є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Зокрема, в п. 42 рішення в справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року, заява № 4994/04, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії», № 28342/95, п. 61). Крім цього, Європейський суд з прав людини зазначив, що повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення у справі Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France). Разом з тим, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (параграф 27 рішення ЄСПЛ «Праведна проти Росії» від 18 листопада 2004 року). Так, зі змісту рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.10.2017 року у справі № 480/911/17 вбачається, що задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя заповідала позивачу [PERSON] все належне їй майно. У позовній заяві позивач посилався на те, що після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 0,1937 га, з кадастровим номером 4824282301:08:003:0008, призначеної для обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, а також житлового будинку [ADDRESS] . Також позивач вказує на те, що після смерті заповідача [PERSON] , [INFO] він звернувся з заявою до Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської областіза отриманням свідоцтв про право на спадщину за заповітом, але йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , оскільки у державному реєстрі речових прав, зазначене нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,1937 га, з кадастровим номером 4824282301:08:003:0008, призначена для обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, а також житловий будинок [ADDRESS] , за спадкодавцем [PERSON] не зареєстровані, а зареєстровані за іншою особою. Водночас, у позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що зазначені об`єкти нерухомого майна, спадкодавець [PERSON] , придбала [INFO] , відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна, однак вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна від 23 вересня 2010 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Т.Є. і зареєстрований за № 1786, був оформлений не на ім`я спадкодавця [PERSON] , а на ім`я іншої особи. При цьому, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року у справі № 480/561/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, припинення чинності державного акту та визнання права власності вказаний договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] , від 23 вересня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Т.Є. і зареєстрований за № 1786, в частині зазначення покупця, визнано частково недійсним. За [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,1937 га, з кадастровим номером 4824282301:08:003:0008, призначену для обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, а також за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Постановою Миколаївського апеляційного суду вищезазначене рішення по справі №480/561/16 від 14.07.2016 року скасовано. У задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, припинення чинності державного акту та визнання права власності відмовлено. Статтею першою Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (Конвенція), встановлюється, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France, суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява №69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зазначені вище обставини дійсно є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка зверталася із заявою, на час розгляду справи, їх врахування судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте. З огляду на встановлені під час розгляду обставини, суд приходить до висновку про задоволення заяви про перегляд рішення Миколаївського районного суду від 24.10.2017 року та відмову в задоволенні позову [PERSON] до Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Четверта Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного та

Outcome: approved