Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, треті особи: начальник Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області Колпакова Тетяна Михайлівна, прокуратура Київського району міста Харкова про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності і стягнення моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивачка вказала, що вона працює на посаді лікаря з комунальної гігієни відділу санітарного нагляду Харківського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області. 11.07.2013 р. Головним управлінням Держсанепідслужби у Харківській області було прийнято наказ № 460-0 за підписом в.о. начальника вказаного управління Колпакової Тетяни Михайлівни про притягнення до дисциплінарної відповідальності, із яким позивачку було ознайомлено 18.07.2013 р. Відповідно до п. 1 вказаного наказу позивачці оголошено догану згідно ст.ст. 147-149 Кодексу Законів про працю України за допущені порушення порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, визначеного наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.10.2000 р. № 247, на підставі подання прокуратури Фрунзенського району м. Харкова від 11.06.2013 р. № 04-27-2068вих13, пояснень [PERSON]. Вважає, що вказаний пункт наказу є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона не була ознайомлена з посадовою інструкцією лікаря з комунальної гігієни відділу санітарного нагляду Харківського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області з підстав її відсутності, тобто у зв'язку з невизначеністю її посадових обов'язків, відсутні критерії для здійснення оцінки належного або неналежного їх виконання. Крім того, третя особа - Колпакова Тетяна Михайлівна обіймає посаду начальника Головного управління Держанепідслужби у Харківській області, а не є виконуючою обов'язки начальника. Однак, в оскаржуваному наказі вказано її прізвище, ім'я та по-батькові із зазначенням посади, як в.о. начальника Головного управління Держанепідслужби у Харківській області, проте наказ підписано не нею, а іншою особою всупереч вимогам ст. 147-1 Кодексу законів про працю України, яка зазначає, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно ч. 4 ст. 149 цього Кодексу стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. До того ж, при розгляді заяв про надання висновків експертизи, зазначених у вказаних поданнях прокуратур мною не порушувалися положення «Порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи», затвердженого наказом МОЗ України від 09.10.2000 № 247; при здійсненні підготовки таких висновків, законно та обґрунтовано використовувалися результати проведених КП «Санепідсервіс» досліджень для оцінки можливості надання даним суб'єктам господарювання позитивних висновків державної санітарно - епідеміологічної експертизи; перевірки суб'єктів господарювання, що звернулися із відповідними заявами про надання висновків експертизи, здійснювалися в порядку, передбаченому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Підготовка та оформлення висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи здійснювалася із дотриманням норм чинного в України законодавства, в тому числі, санітарних правил і норм, про що мною було зазначено в поясненнях, наданих начальнику Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області. Стосовно відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України позивачка зазначила, що, оскільки, будь-яких порушень трудової дисципліни вона не здійснювала, дисциплінарне стягнення відповідачем до неї застосовано незаконно та поза наданих чинним законодавством повноважень, оскаржуваний наказ, про наявність та зміст якого відомо працівникам Харківського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, дискредитує її та формує негативне враження про її репутацію фахівця як у колективу, так і у безпосереднього керівника - начальника Харківського міського управління, а також інших посадових осіб, з якими вона взаємодію під час роботи. Також, незаконне прийняття оскаржуваного наказу, яким мені безпідставно та необґрунтовано оголошено догану, негативно вплинуло на її робочий ритм життя, оскільки вона знаходиться в стані постійного стресу та емоційного напруження, що заважає їй вести нормальний, звичний спосіб життя, що також впливає на емоційний стан її родини. Оскільки порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивачки додаткових зусиль для організації її життя, їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 8000 гривень. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи начальника Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області Колпакової Т.М. проти задоволення позову заперечував та надав письмові та усні пояснення, згідно яких: відповідно до подання прокуратури Фрунзенського району м. Харкова від 11.06.2013 р. № 04-27-2068вих13 при перевірці дотримання законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про охорону атмосферного повітря», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлені порушення чинного законодавства України з боку лікаря з комунальної гігієни відділу санітарного нагляду Харківського міського Управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області [PERSON] Зокрема, позивачем було порушено ч.4 ст.12 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», якою передбачено, що перелік установ, організацій, лабораторій, що можуть залучатися до проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, встановлюється головним державним санітарним лікарем України та пункт 4.2 «Тимчасового порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.10.2000 № 247, яким передбачено, що у разі відсутності в системі державної санітарно-епідеміологічної служби України можливостей щодо виконання окремих видів робіт для потреб державної санітарно-епідеміологічної експертизи можуть залучатися інші установи, уповноважені на ці роботи головним державним санітарним лікарем України. На виконання зазначених вимог Закону наказом Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 21.01.2013 № 6 затверджено Перелік установ, організацій, лабораторій, що можуть залучатися до проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи. На території Харківської області такими установами є Державна установа «Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та Харківський національний медичний університет. Разом з цим, позивачем приймалися до роботи протоколи досліджень повітря населених місць, що виконані КЕ «Санепідсервіс», яке не входить до вищевказаного переліку. Слід зазначити, що позивачем були надані висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи на підставі лабораторних досліджень атмосферного повітря КП «Санепідсервіс», КП «Тролейбусне депо №2», ТОВ «СОКАР Петролеум», Старпласт» та висновки на утворення та розміщення відходів ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС і КО», ТОВ «СОКАР Петролеум». У протоколах досліджень повітря, які виконані КП «Санепідсервіс» та були використані для надання висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, не зазначається відстань від джерела забруднення до точки здійснення замірів, що підтверджується протоколом дослідження повітря населених місць КП «Тролейбусне депо №2» №45 від 22.03.2013, виконаних КП «Санепідсервіс» та ставить під сумнів об'єктивність проведення таких досліджень та надання висновків. Відповідачем при виконанні своїх службових обов'язків, не в повній мірі було досліджено достовірність даних щодо викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Крім того, позивачем порушено вимоги п. 7.15. організація державної санітарно-епідеміологічної експертизи «Тимчасового порядку проведення державної санітарно-гігієнічної експертизи», затвердженого наказом МОЗ України від 09.10.2000 № 247, яким передбачено, що документи, надані заявником на експертизу зберігаються в установах (закладах) державної санітарно-епідеміологічної служби. Отже позивачем були неодноразово та систематично допущені порушення вимог встановленого порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, що безумовно є порушенням трудової дисципліни. Також позивачем було надано пояснення від 10.07.2013 стосовно порушень вимог порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, відповідно до яких позивач зазначає, що зауваження прийняті та будуть враховані у подальшій роботі, тобто позивач при наданні пояснень погодився з порушеннями зазначеними у поданні прокуратури. Відповідно до ст.44 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», за невиконання або неналежне виконання посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби своїх обов'язків вони притягаються до юридичної відповідальності згідно з законом. Юридична відповідальність може бути, зокрема, дисциплінарна. Твердження позивача стосовно неможливості притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі відсутності посадової інструкції лікаря з комунальної гігієни відділу санітарного нагляду Харківського міського управління Головного управління Держсанепідслужби України у Харківській області, яка виключає здійснення оцінки належного або неналежного виконання посадових обов'язків, є помилковим. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно Положення про Харківське міське Управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, затвердженого наказом Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області від 26.02.2013 №324, Управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами МОЗ України, дорученнями Міністра охорони здоров'я України, наказами Держсанепідслужби України, дорученнями Голови Держсанепідслужби України, актами Головного державного санітарного лікаря України, актами Харківської обласної державної адміністрації, наказами Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, дорученнями начальника Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області та його заступників, актами головного державного санітарного лікаря Харківської області та заступників головного державного санітарного лікаря Харківської області, а також цим Положенням. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.03.2002 № 117, погодженого Міністерством праці та соціальної політики України затверджено «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров'я», яким встановлені основні завдання і обов'язки до посади - лікар з комунальної гігієни. Так, до обов'язків лікаря з комунальної гігієни віднесено: здійснення санітарно-епідеміологічного нагляду; аналіз санітарно-епідеміологічної ситуації на відповідній адміністративній території; виявлення основних джерел забруднення навколишнього середовища (питної води, поверхневих водойм, атмосферного повітря, ґрунту), що негативно впливають на здоров'я населення. Розробляє та впроваджує заходи попередження та ліквідації забруднення навколишнього середовища. Організовує лабораторно-інструментальний контроль за об'єктами народного господарства і станом навколишнього середовища. Проводить запобіжний та поточний санітарний нагляд за об'єктами всіх форм власності. Аналізує результати санітарних обстежень, лабораторних досліджень, робить висновки. Розробляє гігієнічні рекомендації з поліпшення умов проживання населення, організації побуту, відпочинку, оздоровлення; організовує та контролює їх виконання. Планує роботу та проводить аналіз її результатів. Веде лікарську документацію. Керує роботою середнього медичного персоналу. Бере активну участь в поширенні санітарно-гігієнічних знань серед населення. Постійно удосконалює свій професійний рівень. Лікар з комунальної гігієни повинен знати: чинне законодавство про охорону здоров'я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров'я; санітарне законодавство; основи права в медицині; організацію санітарно-епідеміологічної служби; права, обов'язки та відповідальність лікаря з комунальної гігієни; основи медичної статистики, комунальну гігієну; гігієнічні вимоги до факторів навколишнього середовища, методи дослідження та контролю факторів, що негативно впливають на здоров'я населення; критерії та показники оцінки стану здоров'я населення; принципи гігієнічного нормування шкідливих речовин; методичні підходи до виявлення зв'язку між станом здоров'я та факторами навколишнього середовища, які впливають на здоров'я населення; заходи з профілактики інфекційних та неінфекційних захворювань; форми і методи санітарно-освітньої роботи; правила оформлення медичної документації, сучасну літературу за фахом і методи її узагальнення. На підставі вищевикладеного, слід зазначити, що відсутність посадової інструкції не позбавляє відповідача права займати посаду лікаря з комунальної гігієни у Харківському міському Управлінні Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області та виконувати свої службові обов'язки. Також, відповідно до наказу від 02.01.2013 №46-0 позивач була прийнята на роботу до Харківського міського Управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області на посаду лікаря з комунальної гігієни відділу санітарного нагляду. До цього вона працювала завідувачем відділу комунальної гігієни, лікар з комунальної гігієни Фрунзенської районної санітарної епідеміологічної станції, що свідчить про те, що вона знала про свої службові обов'язки і мала їх виконувати, оскільки вже займала відповідну посаду. Разом з тим слід зазначити, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за порушення посадової інструкції, а за порушення порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, що підтверджується наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 11.07.2013 №460-о. Відносно твердження позивача про підписання оскаржуваного наказу не тією особою пояснюємо, що станом на 11.07.2013 начальник Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, головний державний санітарний лікар Харківської області Колпакова Т.М. знаходилась у службовому відрядженні. Виконання обов'язків, відповідно до наказу від 10.07.2013 №24-адм (додається), було покладено на заступника начальника Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, заступника головного державного санітарного лікаря Харківської області Товстолуг О.Г., якою і був підписаний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №459-о. Крім того, відповідно до п.60 Інструкції з діловодства у Головному управлінні Держсанепідслужби у Харківській області, у разі відсутності посадової особи, найменування посади, прізвище, ініціали (ініціал імені) якої зазначено на проекті документа, його підписує особа, що виконує її обов'язки, або її заступник. У такому разі обов'язково зазначаються фактична посада, ініціали (ініціал імені), прізвище особи, яка підписала документ (виправлення вносять рукописним або машинописним способом, якщо документ неможливо передрукувати). Додавання до найменування посадової особи слів «виконуючий обов'язки» або «В.о.» здійснюється у разі заміщення посадової особи за наказом. Такі самі вимоги містить п.57 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 №1242. Вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди суперечать ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В рахунок вказаних вище обставин, в абз. 1 п. 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, позивач обґрунтував заподіяну їй моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди та вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених представником відповідача та третьої особи. Вивчивши позовну заяву, вислухавши сторони та дослідивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до подання прокуратури Фрунзенського району м. Харкова від 11.06.2013 р. № 04-27-2068вих13 при перевірці дотримання законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про охорону атмосферного повітря», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлені порушення чинного законодавства України з боку лікаря з комунальної гігієни відділу санітарного нагляду Харківського міського Управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області [PERSON] 11.07.2013 р. Головним управлінням Держсанепідслужби у Харківській області було прийнято наказ № 460-0 за підписом в.о. начальника вказаного управління Колпакової Тетяни Михайлівни про притягнення до дисциплінарної відповідальності, із яким позивачку було ознайомлено 18.07.2013 р. Відповідно до п. 1 вказаного наказу позивачці оголошено догану згідно ст.ст. 147-149 Кодексу Законів про працю України за допущені порушення порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, визначеного наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.10.2000 р. № 247, на підставі подання прокуратури Фрунзенського району м. Харкова від 11.06.2013 р. № 04-27-2068вих13, пояснень [PERSON]. Так, позивачем було порушено ч.4 ст.12 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», якою передбачено, що перелік установ, організацій, лабораторій, що можуть залучатися до проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, встановлюється головним державним санітарним лікарем України та пункт 4.2 «Тимчасового порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09.10.2000 № 247, яким передбачено, що у разі відсутності в системі державної санітарно-епідеміологічної служби України можливостей щодо виконання окремих видів робіт для потреб державної санітарно-епідеміологічної експертизи можуть залучатися інші установи, уповноважені на ці роботи головним державним санітарним лікарем України. На території Харківської області такими установами є Державна установа «Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та Харківський національний медичний університет. Разом з цим, позивачем приймалися до роботи протоколи досліджень повітря населених місць, що виконані КЕ «Санепідсервіс», яке не входить до вищевказаного переліку. На підставі протоколів досліджень повітря КЕ «Санепідсервіс» позивачами позивачем були надані висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи на підставі лабораторних досліджень атмосферного повітря КП «Санепідсервіс», КП «Тролейбусне депо №2», ТОВ «СОКАР Петролеум», Старпласт» та висновки на утворення та розміщення відходів ТОВ «ЕНЕРГОРЕСУРС і КО», ТОВ «СОКАР Петролеум». Крім того, Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.03.2002 № 117, погодженого Міністерством праці та соціальної політики України затверджено «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров'я», яким встановлені основні завдання і обов'язки до посади - лікар з комунальної гігієни. Так, до обов'язків лікаря з комунальної гігієни віднесено: здійснення санітарно-епідеміологічного нагляду; аналіз санітарно-епідеміологічної ситуації на відповідній адміністративній території; виявлення основних джерел забруднення навколишнього середовища (питної води, поверхневих водойм, атмосферного повітря, ґрунту), що негативно впливають на здоров'я населення. Розробляє та впроваджує заходи попередження та ліквідації забруднення навколишнього середовища. Організовує лабораторно-інструментальний контроль за об'єктами народного господарства і станом навколишнього середовища. Проводить запобіжний та поточний санітарний нагляд за об'єктами всіх форм власності. Аналізує результати санітарних обстежень, лабораторних досліджень, робить висновки. Розробляє гігієнічні рекомендації з поліпшення умов проживання населення, організації побуту, відпочинку, оздоровлення; організовує та контролює їх виконання. Планує роботу та проводить аналіз її результатів. Веде лікарську документацію. Керує роботою середнього медичного персоналу. Бере активну участь в поширенні санітарно-гігієнічних знань серед населення. Постійно удосконалює свій професійний рівень. Відповідно до наказу від 02.01.2013 №46-0 позивач була прийнята на роботу до Харківського міського Управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області на посаду лікаря з комунальної гігієни відділу санітарного нагляду. До цього вона працювала завідувачем відділу комунальної гігієни, лікар з комунальної гігієни Фрунзенської районної санітарної епідеміологічної станції, що свідчить про те, що вона знала про свої службові обов'язки і мала їх виконувати, оскільки вже займала відповідну посаду. Отже, позивачка, маючи значний стаж роботи санітарним лікарем з комунальної гігієни зобов'язана знати свої посадові та службові обов'язки. Крім того, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за порушення посадової інструкції, а за порушення порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, що підтверджується наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 11.07.2013 №460-0. Крім того, твердження позивачки про підписання оскаржуваного наказу не повноважною особою, судом встановлено, що станом на 11.07.2013 начальник Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, головний державний санітарний лікар Харківської області Колпакова Т.М. знаходилась у службовому відрядженні. Виконання обов'язків, відповідно до наказу від 10.07.2013 №24-адм (додається), було покладено на заступника начальника Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, заступника головного державного санітарного лікаря Харківської області Товстолуг О.Г., якою і був підписаний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №460-о. Оскільки судом не встановлено фактів порушення посадовою особою при винесенні дисциплінарного стягнення стосовно позивачки, моральна шкода не підлягає відшкодуванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed