Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 58 в будинку № 39 на вул. Осипенка в м. Мукачево. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири № 58 в будинку № 39 на вул. Осипенка в м. Мукачево, однак в будинку зареєстрований також [PERSON], який в квартирі не проживає понад один рік, на даний час його місцезнаходження невідоме. Таким чином реєстрація відповідача в квартирі створює незручності, додаткові витрати на її утримання, порушує її право, як власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном, у звязку з чим просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити з наведених підстав у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Згідно з договором дарування від 09.04.2015 року, позивач є власником квартири № 58 в будинку № 39 на вул. Осипенка в м. Мукачево. Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2015 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 17.02.2017 року. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі понад рік, підтверджується актом ТзОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс» № 128 від 14.03.2017 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування квартирою № 58 в будинку № 39 на вул. Осипенка в м. Мукачево, у звязку з його відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому позов про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640,00 грн. судових витрат.

Outcome: approved