Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 01 листопада 2005 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними будовами та спорудами № 5 у пров. Лісний в м.Перечин Закарпатської області. Оскільки вона та її син [PERSON] фактом спільного проживання на момент смерті чоловіка та батька відповідно прийняли спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на 1/2 частину вказаного спадкового будинку. У підготовче судове засідання [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] у підготовче судове засідання також не зявилися, подали заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі та не заперечили щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 01 листопада 2005 року помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №013507, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 03 листопада 2005 року (а. с. 7, 8). Також встановлено, що згідно довідок Перечинської міської ради Закарпатської області [PERSON], який помер 01 листопада 2005 року, був головою домогосподарства № 5 у пров. Лісний в м. Перечин Закарпатської області, де на момент смерті останнього були зареєстровані, зокрема, його дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а. с. 18, 19-25, 43). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51015371 від 22 лютого 2018 року та повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області № 248/01-13 від 20 лютого 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 01 листопада 2005 року, відсутня (а. с. 36, 38-39). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 133/01-16 від 10 листопада 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 01 листопада 2005 року, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок № 5 у пров.Лісний в м.Перечин Закарпатської області (а. с. 15). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилися від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 18, 36, 38-39), відтак позивач прийняла таку у розмірі 1/2 частини. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved