Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Мотивуючи позовні вимоги, зазначила, що проживає в [ADDRESS]. Її сім'я складалася з неї та її чоловіка - [PERSON], який помер [INFO]. Вона та її чоловік вели спільно підсобне господарство, утримували в господарстві корову. Неподалік від її господарства, по сусідству проживає відповідачка - [PERSON], яка також веде підсобне господарство та утримує корову. Кожного року, з весни до осені, за спільною домовленістю між мешканцями с. Стрільники, що є власниками корів, утворюється група корів - череда, яку кожен з власників почергово випасає. Така череда була утворена і навесні 2013 року власниками корів, що проживають на [ADDRESS] та на сусідніх вулицях, всього понад 50 корів. Кожного дня вранці та з обіду члени господарств, що мають корів, вигонять корів на вулицю в череду, а до обіду та надвечір виходять на вулицю, зустрічають корів і заганяють до свого двору. Пізньої осені череду в обід не пригонили, вона випасалась цілий світловий день. 24.10.2013 року приблизно о 18 годині її чоловік - [PERSON] вийшов на вулицю, щоб зустріти їх корову, також вийшов її та [PERSON] онук - [PERSON], який повинен був зустріти корову, належну їх доньці - [PERSON], котра проживає по сусідству з нею. [PERSON] вийшов назустріч череді і підганяв корови, а її чоловік [PERSON] стояв на узбіччі, поблизу домогосподарства їх дочки [PERSON] і очікував корову, щоб загнати в свій двір. В певний момент повз її чоловіка [PERSON] проходила корова відповідачки, яка раптово повернулася назад і накинулася на її чоловіка, рогами кинула його на землю, одним рогом вдарила в око та проволокла по дорозі до двох метрів. Ця подія сталася на очах в онука - [PERSON], який злякався, але відігнав корову відповідачки від [PERSON] і, помітивши, що око останнього на щоці, покликав матір - [PERSON] Її дочка, [PERSON], побачивши свого батька в такому стані, впала на землю і дуже кричала. На крик [PERSON] прийшов сусід [PERSON], який і повіз [PERSON] на власному автомобілі назустріч автомобілю швидкої допомоги, яка забрала останнього в с. Джурин і повезла в Шаргородську ЦРЛ. В реанімаційному відділенні Шаргородської ЦРЛ її чоловік знаходився до [INFO], там і помер. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть за №57 від 29.10.2013 року, до смерті призвели : а) набряк-дислокація головного мозку; б) ВЧМТ: дифузна травма головного мозку; в) удар спричинений коровою. В зв'язку з лікуванням і смертю чоловіка, його похованням та справлянням поминального обіду вона понесла значні матеріальні витрати: на лікування - 2795, 25 грн., на похорон - 885 грн., на поминальний обід - 2652, 45 грн., а всього - 6332,70 грн., які, як вона вважає, має відшкодувати відповідачка у відповідності до вимог ст.1166 ЦК України. Саме відповідачка, на її думку, має нести відповідальність за корову, яку вона залишила без догляду і яку не повинна була пускати до череди в загальне стадо корів, оскільки знала про агресивну поведінку корови, а саме про те, що корова може вдарити людину. Про те, що ця корова може вдарити людину, їй достовірно відомо, оскільки 21.07.2013 року корова відповідачки вдарила її, а 20.10.2013 року її чоловіка - [PERSON], про це вона особисто повідомила відповідачці, на що остання відповіла, що дуже переживає, щоб корова нікого не вдарила по дорозі додому. З часу, коли корова відповідачки вдарила її чоловіка і до смерті останнього, відповідачка навіть не попросила в неї вибачення, а корову здала заготовачам. Вона зазнала душевних страждань через втрату близької людини. З вини відповідачки, а саме: через бездіяльність відповідачки помер її чоловік, господар і помічник у веденні спільного господарства. Так як вона та чоловік проживали вдвох, то його відсутність негативно впливає на її фізичний і моральний стан, тому вважає, що відповідачка повинна відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000 грн. В силу вимог ст.ст.15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 6332,70 грн., моральну шкоду в сумі 50000 грн., всього 56332,70 грн., а також судові витрати та витрати за надання їй правової допомоги відповідно до доданих документів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] підтримали позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснили, що позивачка та відповідачка проживають у [ADDRESS], є сусідами, кожна з них у своєму господарстві утримувала корів. Позивачка на належну їй корову мала усі необхідні документи, зокрема, паспорт, ветеринарну картку. За усною домовленістю між власниками корів, що проживали на її та сусідніх вулицях, було створено стадо корів, яке в селі Стрільники називають «череда корів». За такою ж усною домовленістю було встановлено чергу, за якою власники корів, що входили в череду, почергово випасали все стадо на пасовищі. Корова відповідачки була норовлива та агресивна, тому остання не раз просила позивачку, коли її не буде вдома, загнати корову в двір та прив'язати, а своїй доньці, якій 13 років, не дозволяла це робити. 21.07.2013 року відповідачка попросила позивачку зустріти корову з череди та прив'язати в хліві, на що позивачка погодилася, зустріла корову, загнала в двір відповідачки, а потім погнала до хліва, але не змогла прив'язати у хліві, так як корова її дуже сильно вдарила. Позивачка просто закрила хлів, оскільки дуже злякалася, зверталася за медичною допомогою, бо була побита і ще з переляку піднявся тиск. Приблизно 20 жовтня 2013 року корова відповідачки дуже сильно вдарила в спину чоловіка позивачки - [PERSON] Позивачка повідомляла відповідачку про вказані випадки, на що остання обіцяла, що буде супроводжувати корову в стадо і назад, однак, цього не робила. Також, пояснили суду, що 24.10.2013 року приблизно о 18 годині чоловік позивачки [PERSON] та їх онук [PERSON] пішли на дорогу зустрічати корів: [PERSON] - належну їм корову, а онук [PERSON] - корову їх доньки [PERSON], котра проживає по сусідству. Корова позивачки та корова доньки позивачки йшли позаду, [PERSON] та [PERSON] їх супроводжували по дорозі, а корова відповідачки без супроводу йшла попереду, а потім повернулася назад, вдарила [PERSON], заділа рогом в око і ще тягнула за собою приблизно два метри. [PERSON], побачивши це все, відігнав корову [PERSON], повернувся до [PERSON] і, виявивши, що останній лежить на землі і його око вибите з орбіти, злякався і побіг за матір'ю - [PERSON] Коли її донька вибігла на вулицю і побачила, в якому стані перебуває батько, то дуже кричала. На цей крик прибігла [PERSON], потім [PERSON] Викликали автомобіль швидкої допомоги, а [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] на автомобілі [PERSON] повезли [PERSON] назустріч автомобілю швидкої допомоги. В Шаргородській ЦРЛ чоловік позивачки [PERSON] знаходився чотири дні і помер в реанімаційному відділенні. В перший день перебування [PERSON] в лікарні відповідачка [PERSON] надавала допомогу на лікування [PERSON], зокрема, придбавала медикаменти, а потім повідомила, що то не її корова вдарила [PERSON], тому вона не буде відшкодовувати витрати, пов'язані з лікуванням і смертю чоловіка позивачки та порекомендувала звертатися в суд. При цьому, відповідачка відразу після смерті [PERSON] здала свою корову заготовачам великої рогатої худоби. Крім того, пояснили, що позивачка понесла витрати на лікування [PERSON], на поховання та влаштування поминального обіду, які підтверджуються документами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, чеками, накладними, квитанціями. Також, позивачка понесла витрати на сплату судового збору при зверненні в суд, на оплату юридичних послуг і послуг по проведенню судово-медичної експертизи, оскільки при розгляді справи в суді відповідачка спершу стверджувала, що [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння і маючи в руках палицю, якою підганяв корову, не втримався на ногах і впав на цю палицю, внаслідок чого травмувався і помер, а потім, після отримання судом висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи, відповідачка та її представник, користуючись тим, що відповідачка свою корову здала заготовачам ВРХ на м'ясо і не має можливості встановити, які вона мала роги, яка їх конфігурація та розміщення, почали стверджувати, що це корова позивачки травмувала [PERSON], від чого останній помер. Вважають, що всі понесені позивачкою витрати, пов'язані із лікуванням [PERSON], перевезенням його тіла з Шаргородської ЦРЛ в с. Стрільники, його похованням, влаштуванням поминального обіду в сумі 6332,70 грн., витрати по оплаті судового збору, юридичної допомоги при зверненні в суд в сумі 2000 грн., послуг експертів в сумі 1700 грн., відповідно до тих квитанцій, що містяться в матеріалах справи, має відшкодувати відповідачка [PERSON], з вини якої, зокрема, через бездіяльність останньої, яка полягає в бездоглядності за належною їй коровою, незабезпечення безпеки оточуючих людей при утриманні нею в господарстві корови, був травмований і помер чоловік позивачки. При цьому, смерть [PERSON] та заподіяна у зв'язку із цим матеріальна шкода, перебуває в прямому причинному зв'язку із винною бездіяльністю відповідачки [PERSON] До того ж, позивачка морально страждає через втрату близької людини, втратила нормальні життєві зв'язки через хвилювання та стрес після смерті чоловіка, не може самостійно вести господарство, без допомоги [PERSON], який виконував всю важку роботу по господарству. Через неможливість самостійно вести господарство без допомоги чоловіка, а також через борги, пов'язані із лікуванням та похованням чоловіка, позивачка змушена була продати свою корову. Позивачці заподіяна відповідачкою моральна шкода, яку вона оцінює у 50000 грн. і просить стягнути на свою користь з [PERSON] Вважають, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судових засіданнях 05.02. - 12.11.2014 року та її представник [PERSON] позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що проживає в [ADDRESS]. У своєму господарстві мала корову, проте не мала на неї документів, передбачених законодавством. Цю корову вона виростила з теляти, ніколи не помічала за нею агресивної поведінки. 31.10.2013 року вона здала корову заготовачам ВРХ за 2500 грн., так як мала борги по кредиту в банку та за придбаний будинок, які потрібно було терміново оплатити. Належна їй корова у 2013 році випасалася у загальному стаді корів, що було утворене власниками корів з її та сусідніх вулиць. Між власниками корів була усна домовленість про те, що вони випасатимуть корів по черзі, а також по черзі супроводжуватимуть корів до череди і назад. 24.10.2013 року вигонити корів до череди та пригонити додому була черга доньки позивачки [PERSON] 24.10.2013 року вона перебувала вдома, надвечір була на подвір'ї, бачила, як ідуть корови з череди і пішла в хлів, щоб кинути своїй корові їсти. Зустрічати свою корову вона не йшла, бо на вулиці знаходилася її донька. Через певний час вона почула шум на вулиці, вийшла з подвір'я, почула, як кричить її донька, побачила, що її корова йшла попереду, а корова позивачки обійшла її корову. Потім вона побачила доньку позивачки - [PERSON], яка кричала біля [PERSON], котрий лежав на землі поблизу домогосподарства останньої. Спочатку вона не зрозуміла, що сталося, подивилася, на свою корову, нічого на ній не помітила, в тому числі і крові. Її чоловік загнав корову на подвір'я і пішов прив'язувати, а вона побігла до [PERSON], де побачила травмованого [PERSON] Викликали автомобіль швидкої медичної допомоги, а також вона попросила сусіда [PERSON], який також прибіг на крики, щоб везти [PERSON] в лікарню на його автомобілі. [PERSON] погодився і вона та [PERSON] супроводжували [PERSON] до лікарні. При цьому, в с. Джурин їм назустріч їхав автомобіль швидкої допомоги, де [PERSON] перемістили в нього. Проте, вона поїхала з [PERSON] і [PERSON]. в Шаргородську ЦРЛ, хотіла допомогти, так як [PERSON] була в стресовому стані. В лікарні терміново потрібні були медикаменти, тому вона пішла і купила ліків приблизно на 500 грн., оскільки [PERSON] знаходилася біля батька. Жодних доказів того, що це саме її корова травмувала [PERSON], позивачка суду не представила. Крім того, вона заперечує той факт, що позивачка повідомляла їй про те, що її корова вдарила [PERSON] 21.07.2013 року, а чоловіка останньої 20.10.2013 року. Інколи вона зверталася до позивачки, щоб остання загнала її корову до хліва, але тільки тоді, коли ні її, ні членів її сім'ї не було вдома. 21.07.2013 року її дійсно не було вдома, але була донька, тому вона не зверталася до позивачки з приводу того, щоб остання пригнала і прив'язала корову. Після смерті [PERSON] позивачка та її донька вимагають у неї грошей, спочатку вимагали 10000 грн., потім 8000 грн., потім 5000 грн., зсилаючись на те, що це її корова стала причиною смерті [PERSON], що не відповідає дійсності, вона це заперечувала з самого початку. Коли працівники міліції відбирали в неї пояснення, то вона повідомила, що не бачила факту травмування [PERSON] 24.10.2013 року належною їй коровою. Представник відповідачки [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити, зсилаючись на те, що [PERSON] був травмований коровою, від чого помер, але не відомо, чиєю коровою він був травмований. [PERSON] помер внаслідок нещасного випадку, обставини якого не були досліджені належним чином працівниками міліції, що здійснювали перевірку. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка не була очевидцем травмування [PERSON] саме коровою [PERSON], а про все дізналася зі слів своєї доньки [PERSON] та онука [PERSON], який, на його думку, є єдиним очевидцем події. Проте, покази неповнолітнього [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки вони не співпадають із показами [PERSON] Зокрема, їх покази є суперечливими в тому, коли саме неповнолітній [PERSON] повідомив свою матір про травмування дідуся [PERSON] коровою [PERSON] - відразу після травмування, коли кликав останню на допомогу, чи після повернення [PERSON] з лікарні, оскільки остання стверджувала в суді, що повідомив відразу, а [PERSON] стверджував, що повідомив після повернення матері з лікарні. До того ж, [PERSON] є зацікавленою особою на стороні позивача - онуком, міг давати показання під впливом своєї матері, яка могла його схилити до того, щоб він повідомив недостовірну інформацію про травмування дідуся саме коровою відповідачки. Крім того, на його думку, неправдивість показань неповнолітнього свідка [PERSON] підтверджується показаннями неповнолітніх свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні повідомили, що корови з череди поверталися у певному порядку одна за одною, ближче до [PERSON] йшла його корова, тоді як свідок [PERSON] повідомив, що вони поверталися в іншому порядку і ближче до [PERSON] йшла корова [PERSON] Проаналізувавши показання неповнолітніх свідків [PERSON] та [PERSON], він прийшов до висновку, що саме корова [PERSON] його ж і травмувала, а агресивною корова могла стати від того, що [PERSON] мав палицю в руках, яку після травмування свідок [PERSON] бачив неподалік від [PERSON] вже поламаною. Також, вважає, що не можна брати до уваги висновки експертизи, оскільки вони суперечливі, зокрема в тій частині, що у висновку експертів №130-к від 26.12.2014 року зазначено про наявність непроникаючої черепно-мозкової травми, а у висновку експерта від 29.10.2013 року за №56 - про наявність відкритої черепно-мозкової травми та перелому задньої стінки правої орбіти. До того ж, експерти не надали відповіді на всі поставлені перед ними питання. Зокрема, суд в ухвалі про призначення додаткової судово-медичної експертизи повідомив експертів про наявність корови [PERSON] та про відсутність корови [PERSON], проте, експерти не виїхали на місце і не оглянули корову позивачки, її роги, особливості та індивідуальні ознаки рогів і їх розміщення, з метою встановити або виключити, чи не могла травма [PERSON] бути нанесена саме цією коровою. Крім того, вважає, що відповідальність за травмування [PERSON] повинна нести [PERSON], яка 24.10.2013 року повинна була пригонити корів із череди до дому кожного власника, оскільки того дня була саме її черга. Натомість [PERSON] відправила за коровами свого неповнолітнього сина, не забезпечивши, тим самим, безпеку оточуючих людей від заподіяння шкоди супроводжуваною твариною. Позивачка не повідомила про травмування її чоловіка коровою в державну ветеринарну службу, хоча повинна була це зробити на підставі вимог ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» та Правил поводження з домашніми тваринами, що дало б змогу оглянути корову позивачки та відповідачки на предмет наявності на них слідів травмування [PERSON] До того ж, вважає що суд не може брати до уваги свідчення свідка [PERSON], яка суду повідомила про те, що бачила травмування [PERSON] саме коровою відповідачки, оскільки ці показання суперечать об'єктивним обставинам справи і мають розбіжності з показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так як позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, вважає, що в позові [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи спір, суд, відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи, сприяв сторонам здійсненню ними їх прав. На виконання зазначеної норми, суд, за клопотанням сторін, витребував докази, викликав і допитав свідків, призначив комісійну судово-медичну експертизу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживає в [ADDRESS], що підтверджується поміткою про реєстрацію в паспорті позивачки (а.с.5 т.І). [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON]., проживали спільно до дня смерті останнього [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та довідкою Стрільницької сільської ради від 13.02.2014 року (а.с.7, 102 т.І). Позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали по сусідству із своєю донькою [PERSON]., чоловіком останньої [PERSON] та неповнолітнім сином останньої [PERSON], які мешкають на [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження, довідкою Стрільницької сільської ради від 18.11.2013 року за №876 (а.с.9-11 т.І). Також, по сусідству із позивачкою на [ADDRESS] проживає відповідачка [PERSON] з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON], що підтверджується довідками Стрільницької сільської ради від 18.11.2013 року за №879 та від 30.01.2014 року за №82 (а.с.14, 35 т.І). В своєму господарстві позивачка [PERSON] утримувала корову - робочий №0109, ідентифікаційний №UА0500490109, кличка «Ріта», 28.04.2001 року народження, породи «українська чорно-ряба молочна», що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії [NUMBER] та ветеринарною карткою до цього паспорта серії [NUMBER], довідкою Стрільницької сільської ради від 18.11.2013 року за №875 (а.с.12, 13 т.І). 27.01.2014 року [PERSON] продала корову жителю с. Лозова [PERSON], що підтверджується записом про переміщення в ветеринарній картці (а.с.81 т.І, на звороті), а також показаннями опитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який суду показав, що дійсно придбав корову у позивачки, дуже задоволений твариною, яка ніколи не була агресивна, завжди спокійна, не створює ніяких проблем. Відповідачка [PERSON] в своєму господарстві також утримувала корову, що підтверджується довідками Стрільницької сільської ради від 18.11.2013 року за №879 та від 27.03.2014 року (а.с.14, 115 т.І), якій було 5-6 років від народження, сірого забарвлення, на яку не мала паспорта та ветеринарної картки і яку здала за грошові кошти в сумі 2500 грн. заготовачам ВРХ 31.10.2013 року, що стверджувала в судовому засіданні відповідачка і не заперечила позивачка. Як пояснили в судовому засіданні позивачка та відповідачка, в с. Стрільники власниками корів створюються череди для випасання ВРХ, зокрема, за усною домовленістю між власниками корів по [ADDRESS], та сусідніх вул. Щорса і вул. Кірова, створено череду корів, яку виганяють по черзі власники корів до центрального стада для випасання, так само приганяють корів додому. Випасають корів по черзі всі власники. З довідки Стрільницької сільської ради від 13.02.2014 року за №91 вбачається, що на території сільської ради дійсно існує гурток (череда) для випасання ВРХ, в який входять власники корів по вулицях Щорса, Комарова, Кірова. На підставі усної домовленості вигін корів до центрального стада на вулицю Леніна в с. Стрільники здійснювався по черзі, проте, сільська рада впливу на черговість та порядок вигону худоби до гуртків не має (а.с.36 т.І). Суд вважає, що ці ствердження сторін, а також означена довідка сільської ради не можуть бути прийняті до уваги, як належні та допустимі докази черговості вигону корів у с. Стрільники до спільного стада для випасання і пригону корів додому, оскільки про таку черговість не вказано у діючих на території Стрільницької сільської ради «Правилах утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними на території сільської ради», що затверджені рішенням виконавчого комітету Стрільницької сільської ради за №8 від 21.03.2012 року (а.с.241-242 т.І), необхідність яких на території кожного органу місцевого самоврядування і порядок їх затвердження встановлені ст.9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження». Як вбачається із означених Правил, вони поширюються на громадян, що утримують собак, котів і інших тварин (п.1), при цьому, громадяни-власники собак, котів, інших тварин зобов'язані суворо дотримуватися Правил з обов'язковим забезпеченням безпеки людей (п.2). Оскільки в означених Правилах відсутні положення про супроводження ВРХ, в тому числі корів, з домоволодінь їх власників до загально визначеного місця випасання і в зворотному напрямку, то при вирішенні цього цивільно-правового спору слід керуватися вимогами ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», дія якого поширюється, відповідно до ст.3 Закону, на відносини, що виникають у зв'язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб. Основним принципом цих відносин, встановленим ст.4 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», є утримання і поводження з дикими тваринами, сільськогосподарськими тваринами (якими є і корови, що випливає із ст.1 Закону), домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині. Відтак, виходячи з норм цього Закону, кожен власник тварини повинен здійснювати за нею такий догляд і утримання, щоб тварина, власником якої є людина, не заподіяла шкоди оточуючим людям, іншим тваринам і самій собі. Натомість, судом встановлено, що 24 жовтня 2013 року приблизно о 18 годині в [ADDRESS] в проміжку між садибами [PERSON], [PERSON], [PERSON], ближче до домоволодіння останньої, корова відповідачки [PERSON], будучи без нагляду останньої і без супроводження власницею чи членами сім'ї останньої з пасовища додому, нанесла удари рогами в обличчя чоловіка позивачки [PERSON], зокрема в праве око, після чого протягла за собою кілька метрів, в результаті чого потерпілий впав на землю від отриманих тілесних ушкоджень, був доставлений в реанімаційне відділення Шаргородської ЦРЛ, де лікувався, був прооперований, але помер [INFO]. Вказані обставини: з приводу заподіяння [PERSON] коровою відповідачки тілесних ушкоджень підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], з приводу лікування [PERSON] - показаннями свідків [PERSON], [PERSON], допитаних в якості свідків фельдшера підстанції Могилів-Подільської швидкої медичної допомоги [PERSON], лікарів Шаргородської ЦРЛ - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], матеріалами медичної карти №6213, висновками судово-медичної комісійної експертизи, квитанціями та чеками на придбання ліків, квитанціями та чеками на придбання пального для доставки тіла [PERSON] з м. Шаргород в с. Стрільники і на придбання речей для поховання тіла [PERSON], матеріалами кримінального провадження №12013010360000475 (а.с.47-59 т.І). Встановлені судом обставини з приводу агресивної поведінки корови відповідачки в інший період часу, до травмування [PERSON], що мало місце 24.10.2013 року, підтверджуються, крім показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], показаннями свідків [PERSON], [PERSON], довідкою Стрільницького фельдшерсько-акушерського пункту від 01.11.2013 року про звернення [PERSON] за медичною допомогою 21.07.2013 року (а.с.17 т.І). Так, неповнолітній свідок [PERSON], [INFO], суду показав, що 24.10.2013 року приблизно о 18 годині він та його дід [PERSON] вийшли зустріти корів із пасовища. Він пішов зустріти корів з вигону, тобто від самих пастухів, що приганяли корів в село, а дід залишився чекати на перехресті вулиць з вулицею Комарова, при цьому, присів на панелі, що була обабіч дороги. Він підігнав корів до своєї вулиці. Корова і телиця, що належать його батькам, йшли позаду всіх корів і зразу ж зайшли в його двір. Попереду нього та діда йшла корова останнього, а з самого переду йшла корова [PERSON] Дідусь пішов слідом за своєю коровою, мав у руках палицю, але корову не підганяв. Раптом корова [PERSON] повернулася назад до діда, вдарила його рогами в лице, заділа за око і поволокла за собою кілька метрів до огорожі домогосподарства, де ще раз вдарила рогами і дід опинився на землі. Він відігнав корову і побачив, що в діда висить око на щоці, перелякався і побіг за своєю матір'ю [PERSON], щоб надала дідові допомогу. Неповнолітній свідок [PERSON] допитувався в присутності педагога-психолога Шаргородської РДА [PERSON] та матері дитини [PERSON] З висновку педагога-психолога [PERSON], який вона зробила в судовому засіданні після допиту свідка [PERSON], вбачається, що на неповнолітнього свідка тиск учасниками судового розгляду та судом не чинився, йому були задані коректні питання, зрозумілі для його віку, на які свідок відповідав чесно, впевнено, було видно, що дитина відповідає емоційно, проте, показання надавав не завчено, не з чужих слів, а, відповідаючи, згадував події. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає на [ADDRESS], за 200 метрів від позивачки. Її будинок на вулиці кутовий. Корови мешканців, що живуть на [ADDRESS], повертаючись із пасовища, проходять повз її двір. Від [PERSON] їй було відомо, що корова відповідачки [PERSON] агресивна, в липні 2013 року вдарила позивачку, яка демонструвала їй побитий бік. Про те, що корова [PERSON] може вдарити людину, знала і [PERSON], і всі сусіди, і вона, і її дитина. 24.10.2013 року надвечір вона стояла на вулиці з сусідкою [PERSON] і своєю дитиною, коли з пасовища поверталися корови. Вона побачила корову [PERSON] і з дитиною відійшла вбік, так як боялася агресивності корови. При цьому, вона побачила, як корови [PERSON] зайшли на подвір'я, корова [PERSON] пішла в напрямку домогосподарства останньої, а за сінником біля домогосподарства [PERSON] стався шум, після чого з-за сінника вийшла корова [PERSON], яка кинула чоловіка. Спочатку вона не зрозуміла, що корова кинула [PERSON] Коли ж через короткий проміжок часу почула крик [PERSON], то зрозуміла, що корова [PERSON] вдарила батька останньої - [PERSON] Сплутати того, чия корова вдарила [PERSON], вона не могла, так як добре бачила, що саме корова відповідачки головою вдарила чоловіка. Хоч корови позивачки і відповідачки подібні за забарвленням, але вона добре знає, кому яка корова належить. Удару корови саме в око [PERSON] вона не бачила, але бачила, як корова позивачки головою вдарила чоловіка і він впав, після чого хлопчик [PERSON] відігнав корову і вона пішла. Назустріч корові з подвір'я вийшов [PERSON], чоловік відповідачки, який висловлювався на всю вулицю нецензурними словами і загнав корову на подвір'я. Свідок [PERSON] суду показав, що одного разу до нього звернулася [PERSON], щоб він прив'язав її корову, так як її та чоловіка не буде вдома. Він погодився, корову загнав на подвір'я [PERSON] і до хліва, але прив'язати не міг, тільки прикрив двері хліва, так як корова вела себе незвично, до того ж, він знав, що корова влітку 2013 року травмувала [PERSON], тому вирішив не прив'язувати корову. 24.10.2013 року він перебував у себе вдома, на [ADDRESS]. Приблизно о 18 годині на подвір'я зайшла його корова. Несподівано він почув істеричний крик на [ADDRESS] і побіг туди, попереду нього розвернулася і побігла в тому ж напрямку [PERSON], донька відповідачки [PERSON], яка крикнула одне слово - «корова». До вулиці Комарова відстань від його будинку 50 метрів, він пробіг її за 15-20 секунд і побачив [PERSON], яка лежала на землі і кричала, а біля неї під парканом, за 15 метрів від воріт її садиби та за 40 метрів від садиби [PERSON] лежав [PERSON], обличчя якого було в крові, порвана шкіра на обличчі, око було на щоці, поряд лежала поламана палиця. Хтось викликав автомобіль швидкої допомоги, а потім він своїм автомобілем разом із [PERSON] і [PERSON] віз [PERSON] назустріч автомобілю швидкої допомоги. В с. Джурин [PERSON] перемістили з його автомобіля в автомобіль швидкої допомоги, з ним поїхала донька, а він та [PERSON] поїхали в м. Шаргород на його автомобілі. [PERSON] заправила його автомобіль бензином. Йому відомо, що [PERSON] купувала ліки, необхідні для лікування [PERSON], разом із донькою останнього перебувала у приймальному відділенні лікарні. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає в [ADDRESS]. Вона, її батьки [PERSON] і [PERSON], а також відповідачка [PERSON] мали в господарстві корів. Корова відповідачки інколи була агресивна, 21.07.2013 року травмувала її матір [PERSON], коли остання на прохання [PERSON] намагалася прив'язати корову в хліві. В 20-х числах жовтня 2013 року корова відповідачки напала на її батька [PERSON], вдарила в спину. 24.10.2013 року приблизно о 18 годині корова відповідачки знову травмувала її батька. Обставин травмування батька вона не бачила, її покликав на допомогу син [PERSON], котрий був очевидцем події. Коли її корови зайшли на подвір'я і пішли в загорожу, то на подвір'я забіг [PERSON] і покликав допомогти дідусеві. Вона вибігла на вулицю до батька, побачила, що останній лежить на землі, його око висіло на щоці, обличчя було порване, замість ока була дірка, йшла кров, проте, батько сказав, що йому не боляче, можливо, що він не відчував болю через шок. Від побаченого вона впала коло батька і почала дуже кричати, на її крик вибігла відповідачка, чоловік останньої заганяв їх корову на подвір'я. Викликали автомобіль швидкої медичної допомоги, а відповідачка попросила [PERSON], щоб на його автомобілі везти батька в Шаргородську ЦРЛ. Автомобілем [PERSON] вони довезли її батька [PERSON] до с. Джурин, де перенесли в автомобіль швидкої медичної допомоги, який вже їхав їм на зустріч. [PERSON] поїхала з нею в лікарню, придбала приблизно на 500 грн. ліків, оскільки вона весь час перебувала біля батька і лікарів. Потім в лікарню приїхав слідчий Шаргородського РВ УМВС [PERSON], який опитував її та [PERSON] Вона повідомила слідчого, що не має претензій, так як [PERSON] сказала їй, що буде допомагати в лікуванні, підтвердила, що це її корова вдарила батька, вибачалася за це. [PERSON] був прооперований в Шаргородській ЦРЛ, лікувався протягом 4-х днів, але помер [INFO]. Показання вказаних свідків послідовні та узгоджені між собою, а також узгоджуються із дослідженими доказами, що містяться в матеріалах справи, містять інформацію щодо предмета доказування, не ґрунтуються на припущеннях, тому не викликають у суду сумніву і є належними та допустимими доказами. З оглянутої в судовому засіданні медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] за №6213 вбачається, що останній перебував на лікуванні в Шаргородській ЦРЛ з 24.10.2013 року по [INFO] з діагнозом: ВЧМТ, забій головного мозку, проникаюче поранення правового ока з випадінням оболонок, перелом задньої стінки орбіти з проникаючим пораненням в череп, внутрішньочерепний крововилив, відрив очного яблука, де помер у віці 59 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8 т.І). Свідок [PERSON] суду показав, що 24.10.2013 року на автомобілі швидкої медичної допомоги виїздив, як фельдшер за викликом в с. Стрільники. У потерпілого [PERSON] він відмітив травматичну ампутацію правого ока з пошкодженням тканин очної впадини, очне дно було пусте, око було збоку на щоці роздавлене, тканини біля брови розірвані, обличчя було порвано, коло носа наявна рвана рана. Ним було зроблено обезболювання і накладено пов'язку на око та доставлено в Шаргородську ЦРЛ. Виходячи з власного досвіду, може сказати, що такі тілесні ушкодження не могли бути заподіяні палицею, навіть якщо на неї впасти. Такі тілесні ушкодження [PERSON] отримав від удару рогом коровою. Свідок [PERSON] суду показала, що є лікарем-офтальмологом в Шаргородській ЦРЛ. 24.10.2013 року в лікарню поступив хворий [PERSON], в якого вона діагностувала розрив очної орбіти, випадіння очного яблука і жирової клітковини, сильну кровотечу через розрив артерії. Зі слів родичів хворого вона дізналася, що [PERSON] травмувала корова. В цьому у неї сумніву не було, оскільки рани були характерні. Так як хворий почав повільно дихати, то його помістили в реанімаційне відділення і перевели на штучну вентиляцію легень, застосовували медичні препарати. Хворий був без свідомості. 25.10.2013 року викликали спеціалістів з обласної лікарні, було проведено пластику орбіти, видалено очне яблуко. Після цього застосовувалося медикаментозне лікування. Проте, лікування результатів не дало, хворий помер [INFO]. Свідок [PERSON] суду показав, що є лікарем-неврологом Шаргородської ЦРЛ, оглядав в реанімаційному відділенні хворого [PERSON], проте, на оці вже була пов'язка. Він вважав, що є перелом кісток черепа у потерпілого, проте, на рентген-знімку не було видно перелому, а також сторонніх предметів у рані. Він приймав участь у лікуванні хворого, встановив набряк головного мозку, бо хворий почав повільно дихати. Свідок [PERSON] суду показала, що є лікарем-анестезіологом Шаргородської ЦРЛ, 24.10.2013 року її покликали з реанімаційного відділення до [PERSON] в приймальне відділення, так як хворий почав повільно дихати. Саму рану в [PERSON] вона не бачила, так як була накладена пов'язка, вона перевіряла систему дихання, серцеву та кровоносну систему. Біля хворого були дві молоді жінки, які повідомили їй, що [PERSON] травмувала в око корова. Свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, що працюють у Шаргородській ЦРЛ, 24.10.2013 року перебували на чергуванні і були викликанні в приймальне відділення ЦРЛ, коли туди поступив [PERSON] Проте, вони безпосередньо участі при обробці рани хворого не приймали. Родичі, що були присутні разом із хворим, повідомили, що [PERSON] травмувала корова. З висновку експерта за №56 від 29.10.-14.11.2013 року (а.с.54-56 т.І), який міститься в матеріалах кримінального провадження №12013010360000475 по факту смерті [PERSON] (а.с.47-59 т.І) вбачається, що у останнього під час судово-медичної експертизи виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, внутрішньо-мозкових крововиливів в правій лобній та правій лобно-скроневій долі головного мозку, набряку головного мозку, відсутність правого ока, рвані рани верхньої та нижньої повік, перелом задньої стінки правої орбіти. Ці тілесні ушкодження мають ознаки тяжких і стоять в причинному зв'язку зі смертю. Відповідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №90-к від 18.04.-29.08.2014 року, тілесні ушкодження у [PERSON] є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя і стоять в причинно-наслідковому зв'язку зі смертю. Смерть [PERSON] настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилася набряком та дислокацією головного мозку (а.с.140-143 т.І). З висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи за №130-к від 25.11.-26.12.2014 року вбачається, що у [PERSON] мала місце відкрита непроникаюча черепно-мозкова травма у вигляді пошкодження правого очного яблука (рвана рана та випадіння оболонок) та ділянок забиття головного мозку в правій лобовій та скроневій частинах. Дана травма спричинена дією тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і ріг корови. Ця травма належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у клінічному перебігу. Безпосередньою причиною смерті [PERSON] є набряк головного мозку, що є наслідком забою головного мозку. Між травмою голови та смертю є прямий причинно-наслідковий зв'язок. Індивідуальних ознак, що могли б дозволити ідентифікувати предмет (предмети), яким(и) було спричинено виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження, в тому числі «палку довжиною 0,5 м., товщиною 2-3 см.», чи «ріг корови», на цих ушкодженнях не відобразилося. Враховуючи відсутність в наданих матеріалах конкретних характеристик розмірів та конфігурації рогів корови, фотознімки якої знаходяться в матеріалах справи, експертна комісія вважає, що категорично висловитися про те, чи рогом саме цієї корови та яким саме, було заподіяно ушкодження ока у [PERSON], не можливо. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у [PERSON], експертна комісія вважає, що ушкодження у [PERSON] у вигляді рваної рани та випадіння оболонок в ділянці правого ока, могло бути спричинено рогом корови, конфігурація та розміри якого відповідали б можливості утворення такого ушкодження. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у [PERSON], відсутність сторонніх тіл в рані правого ока при її огляді медичними спеціалістами, експертна комісія вважає малоймовірним їх утворення «при падінні з висоти власного зросту на кінець дерев'яної палиці довжиною 0,5 м. та товщиною 2-3 см.» (а.с.220-223 т.І). При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу і не спростовують висновків комісійної судово-медичної експертизи ствердження представника відповідачки [PERSON] в судових дебатах про те, що висновки експертів є суперечливими в частині встановлення у [PERSON] проникаючого поранення (висновок за №56 від 29.10.-14.11.2013 року) та непроникаючого поранення (висновки комісійної та додаткової комісійної судово-медичної експертизи за №90-к від 18.04.-29.08.2014 року та за №130-к від 25.11.-26.12.2014 року), оскільки у висновку за №56 від 29.10.-14.11.2013 року експерт не вказує про наявність проникаючого поранення у [PERSON] До того ж, комісійна експертиза та додаткова комісійна експертиза якраз і призначалися судом для усунення суперечностей, що існували між висновком експерта від 29.10.-14.11.2013 року за №56, а також виданими експертом лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] і довідкою про смерть останнього. Також, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що вважав наявність перелому черепа у [PERSON], проте, при рентгенівському дослідженні перелому встановлено не було. Тому висновки комісійної та додаткової комісійної судово-медичної експертизи за №90-к від 18.04.-29.08.2014 року та за №130-к від 25.11.-26.12.2014 року якраз і усунули наявні суперечності, зазначивши про наявність у [PERSON] відкритої непроникаючої травми. Також, на думку суду, є такими, що не заслуговують на увагу ствердження представника відповідачки в судових дебатах про те, що експерти не відповіли на всі поставлені їм судом питання в ухвалі про призначення експертизи, зокрема, не відповіли на питання №7 - чи могли тілесні ушкодження бути заподіяні коровою [PERSON], яка є в наявності, знаходиться в с. Лозова, і експерти мали можливість оглянути корову та встановити особливості і конфігурацію її ріг. Це ствердження представника відповідачки спростовується висновком експертизи за №130-к від 25.11.-26.12.2014 року, де в п.3 (а.с.223 т.І, на звороті) якраз і надано відповідь на питання №7 ухвали суду про призначення додаткової експертизи. З цієї відповіді вбачається, що комісія експертів не може категорично висловитись з приводу того, рогом якої корови заподіяно тілесні ушкодження у [PERSON] Відповідь на це питання тісно пов'язана із відповіддю експертів у п.2 висновку, з якого вбачається, що на тілесних ушкодженнях у [PERSON] не відобразилися індивідуальні ознаки, які могли б дати можливість ідентифікувати предмет, яким вони могли бути заподіяні. Як вбачається із висновку комісійної експертизи за №90-к (а.с.143 т. І, на звороті), неможливість ідентифікувати ці ознаки предмету, яким заподіяно тілесні ушкодження, частково зумовлена тим, що проведено оперативне втручання, необхідне в комплексі лікування відкритої черепно-мозкової травми у [PERSON] Крім того, представник відповідачки, стверджуючи, що на його думку, висновок експертів є неповним і не може бути прийнятий до уваги судом як доказ при ухваленні рішення, пояснив, що, тим не менше, відмовляється заявляти клопотання про призначення ще однієї судово-медичної експертизи, зазначаючи в заяві до суду, що, оскільки відсутні індивідуальні ознаки заподіяних тілесних ушкоджень [PERSON], то будь-яка експертиза не дасть відповіді, якою саме коровою був травмований потерпілий (а.с.236 т.І). В судовому засіданні також допитувалася свідок [PERSON] - неповнолітня донька відповідачки, проте, суд не приймає її показання до уваги в цілому, оскільки із висновку педагога-психолога Шаргородської РДА, в присутності якої здійснювався допит дитини, вбачається, що до дитини сторонами та судом тиск не застосовувався, перед нею ставилися коректні питання, що відповідають віку, проте, [PERSON] вагалася, коли надавала відповідь, відповідала не конкретно, не послідовно, повідомляла не про побачені нею події чи не про відомі їй обставини, а пояснювала з чужих слів. Також, в судовому засіданні допитувалася неповнолітня [PERSON], показання якої суд також вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки під час надання пояснень свідок повідомила про те, що напередодні вона допитувалася представником відповідачки [PERSON], котрий намалював їй схему місця події, розміщення будинків на [ADDRESS], розміщення та послідовність корів при поверненні з пасовища 24.10.2013 року та хто і яким чином їх супроводжував. Ця схема надана свідком судові і міститься в матеріалах справи (а.с.73 т.І). Тому, ці показання суд вважає сумнівними, повідомленими з чужих слів, такими, що не заслуговують на увагу. Суд залишає поза увагою показання свідків [PERSON], [PERSON], оскільки вони не стосуються предмету заявленого [PERSON] позову, не спростовують та не підтверджують позовних вимог або заперечень сторін. Не приймає до уваги суд також і фототаблицю, надану відповідачкою до справи (а.с.97-101 т.І), оскільки вважає її неналежним доказом, який не містить інформації щодо предмета доказування, так як фотографування відбулося в зимовий період, коли на вулиці випав сніг, а не у період, коли сталося травмування [PERSON] Крім того, зазначення відповідачкою розміщення місця події на цій фототаблиці відбулося без участі всіх учасників судового процесу, тобто визначене, виходячи з її власних припущень, а не з дійсних обставин справи. Судом встановлено з показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що поведінка корови відповідачки інколи була незвичною та агресивною, траплялися випадки, коли корова нападала на людей. Ці показання підтверджуються також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] показала суду, що проживала по сусідству із [PERSON] приблизно 10 років. Корову відповідачки, яка травмувала [PERSON], знає ще з телиці, так як не раз на прохання [PERSON], прив'язувала корову в хліві, при цьому корова доганяла її, намагалася вдарити, тому вона тільки заганяла її до хліва. Свідок [PERSON] суду показала, що 21.07.2013 року ввечері до неї звернулася за медичною допомогою [PERSON], яку вдарила корова відповідачки. Коли вона прийшла, то побачила, що [PERSON] дуже перелякана, в неї були синці на тілі, піднявся тиск. Вона вважала, що у [PERSON] може статися інсульт, тому надала потерпілій медичні препарати і очікувала на їх дію і стабілізацію стану позивачки. При цьому були присутні донька позивачки - [PERSON] та відповідачка [PERSON], які повідомили, що [PERSON] так перелякалася, бо її вдарила корова [PERSON] З довідки Стрільницького фельдшерсько-акушерського пункту від 01.11.2013 року вбачається, що [PERSON] дійсно гостро захворіла 21.07.2013 року, зверталася за медичною допомогою, їй було встановлено діагноз: гіпертонічний криз на фоні травматичного шоку легкого ступеню, травми м'яких тканин (стегон, лівої руки, грудної клітки) легкого ступеню. Зі слів, травми спричинені ударами корови (а.с.17 т.І). Судом встановлено з аналізу показань свідків та досліджених матеріалів справи, що, не дивлячись на агресивну поведінку своєї корови, відповідачка [PERSON] не вчиняла дій по забезпеченню безпеки оточуючих людей від травмування коровою, яку вона утримувала, допускала вигін корови у загальне стадо для випасання, не супроводжувала сама або дорослі члени її сім'ї корову до місця збору загального стада корів та в зворотному напрямку. Тобто, суд вважає, що відповідачка допустила бездіяльність, внаслідок якої належною їй коровою був травмований 24.10.2013 року [PERSON], який від отриманих травм помер [INFO]. На лікування [PERSON] в Шаргородській ЦРЛ позивачка придбавала ліки, на що затратила протягом 24.10.-[INFO] грошові кошти в сумі 2795,25 грн., що підтверджується чеками (а.с.18-20 т.І). Для доставки тіла [PERSON] з Шаргородської ЦРЛ в с. Стрільники, що мало місце 29.10.2013 року, позивачка найняла легковий автомобіль для себе та вантажний автомобіль для перевезення тіла чоловіка, на що витратила кошти на пальне в сумі 98,50 грн. та 110,94 грн., що підтверджується чеками (а.с.20 т.І). Для придбання на поховання чоловіка [PERSON] домовини, хреста, свічок, наволочок та тюлі позивачка затратила 885 грн., що підтверджується закупочним актом від 29.10.2013 року (а.с.237, 22 т.І). Щодо розміру витрат позивачки на лікування її чоловіка [PERSON], на транспортування тіла до місця поховання і витрат на саме поховання відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечень не мали, зсилаючись на те, що позивачка дійсно понесла матеріальні витрати, що їм відомо і що підтверджується документально, проте, вони заперечують щодо позову в цілому, так як вважають, що не корова [PERSON] травмувала [PERSON], а тому відсутня вина відповідачки. Таким чином, судом встановлено, що заподіяна позивачці матеріальна шкода становить 3889,69 грн. При цьому, суд вважає, що заявлені позивачкою інші позовні вимоги, що полягають у відшкодуванні витрат на придбання продуктів та спиртного для влаштування поминального обіду в сумі 2652,45 грн. і пального для поїздки за продуктами в сумі 105,90 грн. не відносяться до витрат, пов'язаних із похованням [PERSON], оскільки, відповідно до ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв і традицій, що не суперечать законодавству. Відтак, влаштування поминального обіду не відноситься до поховання померлого, тому сума понесених витрат на поминальний обід не відноситься до матеріальної шкоди, заподіяної позивачці. Також, судом встановлено, що позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через втрату близької людини, проживання її після смерті чоловіка самотньо, у зв'язку із чим вона втратила нормальні життєві зв'язки та докладає додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи моральні переживання позивачки, виходячи з вимог розумності та справедливості, а також враховуючи, що позивачка знала про небезпеку, яку становить корова відповідачки, яка у 2013 році вже нападала на позивачку та її чоловіка, але не звернулася до сільської ради чи інших органів з вимогою забезпечення відповідної безпеки людей від травмування твариною, обмежившись лише повідомленням відповідачки про травмування людей належною їй коровою, свідомо допустила випасання цієї корови у загальному стаді, у зв'язку із чим не дотрималась мінімальних вимог обережності, - суд вважає, що підлягає стягненню на користь позивачки моральна шкода в сумі 20000 грн. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України, ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», ЗУ «Про поховання та похоронну справу». Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Таким чином, закон ставить можливість покладання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди також в залежність від наявності вини заподіювача. Тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом (ч.ч.1, 2 ст.180 ЦК України). Згідно із ст.1 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», тварини - біологічні об'єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі, домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові… Сільськогосподарські тварини - тварини, що утримуються та розводяться людиною для отримання продуктів і сировини тваринного походження. Згідно із ч.1 ст.3 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у зв'язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб. Відповідно до абзацу сьомого статті 4 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», поводження з тваринами ґрунтується, в тому числі, на принципі утримання і поводження з тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим так і самій тварині. Частинами 1 і 4 ст.12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що право власності або інші речові права особи, яка утримує тварину, обмежені обов'язком дотримання норм і вимог цього Закону… Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Виходячи з аналізу наведеного вище законодавства, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 1166 та 1167 ЦК України, діє презумпція вини завдавача шкоди, тому не позивач доводить вину, а відповідач доводить відсутність своєї вини, виходячи із принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях (зобов'язаннях із відшкодування шкоди) передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду зазначена презумпція не спростована, то вона є підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст.ст.1166, 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, у тому числі в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Враховуючи це, підставою виникнення зобов'язання із заподіяння шкоди є факт її завдання, у тому числі, на думку суду, у разі порушення норм ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження». При цьому, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд під час розгляду справи сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, за клопотаннями сторін допитав свідків, витребував та вивчив матеріали медичної карти [PERSON], матеріали кримінального провадження по факту смерті останнього, призначив комісійні судово-медичні експертизи та отримав відповідні висновки. Таким чином, ні позивачка, ні відповідачка, в силу вимог ст.3 ЦПК України, не були позбавлені судом захисту їх прав та інтересів. З огляду на проаналізоване вище законодавство, факт спричинення шкоди, загальні підстави деліктної відповідальності, суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на відшкодування шкоди, заподіяної твариною, яку утримувала відповідачка. Поведінка відповідачки після заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] внаслідок ударів коровою, яку вона утримувала, що полягала у наданні допомоги, зокрема, придбанні ліків в сумі 413,60 грн. (а.с.116,117 т.І), супроводжуванні [PERSON] в лікарню, також свідчить про наявність вини та визнання відповідачкою своєї вини у заподіянні шкоди, а не боязню бути притягнутою до кримінальної відповідальності за ненадання допомоги і залишення потерпілого в небезпеці, на чому наполягав в судових дебатах представник відповідачки. Крім того, той факт, що відповідачка після 24.10.2013 року, коли був травмований [PERSON], свою корову в загальне стадо не пускала, а 31.10.2013 року здала заготовачу ВРХ на забій за 2500 грн., а не залишила собі або не продала за ринковою ціною, яка є в кілька разів вищою, свідчить про усвідомлення [PERSON] того, що її корова була агресивна та небезпечна для оточуючих людей. Відтак, судом достовірно встановлено, що внаслідок бездіяльності відповідачки, яка полягає у недотриманні нею вимог ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» та «Правил утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними на території Стрільницької сільської ради» щодо забезпечення безпеки оточуючих людей від належної їй тварини позивачці заподіяна матеріальна і моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню з відповідачки. При цьому, суд враховує, що позивачка та її представник надали суду переконливі, належні та допустимі докази про заподіяння позивачці шкоди з боку відповідачки, тоді як відповідачка та її представник не представили переконливих доказів на спростування презумпції вини заподіювача шкоди, обґрунтовували свої заперечення проти позову припущеннями щодо відсутності доказів у завданій шкоді. Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів, якими є показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; досліджені в судовому засіданні: довідки Стрільницької сільської ради, висновки комісійної судово-медичної експертизи, матеріали кримінального провадження №12013010360000475, медична карта хворого [PERSON], «Правила утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними на території сільської ради», квитанції та чеки про понесені витрати на лікування та транспортування і поховання [PERSON], - переконує суд, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 3889,69 грн., в частині стягнення моральної шкоди на суму 20000 грн. Показання зазначених вище свідків послідовні та узгоджені між собою, а також узгоджуються із вказаними вище дослідженими судом доказами, не викликають у суду сумніву, є такими, що підтверджують факт наявності вини відповідачки. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу ствердження представника відповідачки в судових дебатах про те, що за заподіяну позивачці шкоду повинна нести відповідальність донька останньої - [PERSON], черга якої 24.10.2013 року була супроводжувати корів із загального стада до будинку кожного власника і яка цього не зробила, а послала за коровами свого неповнолітнього сина, котрий не зміг забезпечити безпеки оточуючим людям, в тому числі своєму діду. Ці твердження щодо черговості вигону корів у с. Стрільники до спільного стада для випасання і пригону корів додому, не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки про таку черговість не вказано у діючих на території Стрільницької сільської ради «Правилах утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними на території сільської ради», що затверджені рішенням виконавчого комітету Стрільницької сільської ради за №8 від 21.03.2012 року (а.с.241-242 т.І), необхідність яких на території кожного органу місцевого самоврядування і порядок їх затвердження встановлені ст.9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження». Також, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки понесені нею судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом справи, відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу, а також витрати сторін та їх представників, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачкою при зверненні в суд сплачено судовий збір в сумі 563,50 грн. (а.с.1 т.І). Підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки судовий збір пропорційно до заявлених вимог, але не менше встановленого розміру судового збору ЗУ «Про судовий збір» - 243,60 грн. Позивачкою за проведення судово-медичної комісійної експертизи сплачено 1700 грн. (а.с.135-136 т.І), вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки в повному обсязі, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Правову допомогу [PERSON] у цій справі надавав [PERSON], який діє на підставі довіреності, договору про надання правової допомоги (а.с.60, 61 т.І), а також свідоцтва платника єдиного податку, що надає право [PERSON] на діяльність у сфері права, відтак, він є фахівцем у галузі права, що підтверджується також, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.240 т.І). Відповідно до розрахунку оплати за надану правову допомогу (а.с.239 т.І), вона складає 9987,60 грн. Проте, позивачкою сплачено [PERSON] 2000 грн. (а.с.119, 238 т.І), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки відповідно до вимог ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», якою встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому, суд констатує той факт, що представник відповідачки [PERSON] не мав заперечень щодо розміру понесених позивачкою судових витрат.

Outcome: partial