Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] земельні ділянки загальною площею 6,66 (3,88+2,78) га. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік (батько позивача) - [PERSON], який помер [INFO] року. Вона (позивач) прийняла спадщину після смерті батька, мала намір належним чином переоформити на своє ім'я спадкові земельні ділянки. Однак, відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі при завантаженні обмінного файлу до НСК було виявлено, що земельна ділянка площею 3,8821 га 100% накладається на вже раніше зареєстровану земельну ділянку, яка належить [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. На даний час їй (позивачу) виділена нова земельна ділянка площею 3,35 га, межі якої встановлені. У зв'язку із наявністю державного акта, в якому є помилка і який не визнано недійсним, вона (позивач) не має можливості зареєструвати право власності на виділену їй земельну ділянку. [PERSON] просила суд: - визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] у частині надання у власність померлій [PERSON] земельної ділянки площею 3,88 га; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,35 га у зв'язку з тим, що земельна ділянка, яка належала [PERSON], була зареєстрована за іншою особою. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі. Представник відділу Держгеокадастру у Носівському районі Чернігівської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у звичайному порядку в відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки позбавлений можливості з'ясувати думку позивача щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площами 3,88 та 2,78 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с. 8) та копією рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2011 року у справі № 2-о-72/11 (а.с. 9). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, що підтверджується відомостями, зазначеними у рішенні Носівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2011 року у справі № 2-о-72/11 (а.с. 9). Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З копії свідоцтва про одруження (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а тому в силу ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після її смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS]. Разом з нею за вказаною адресою був зареєстрований чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 1305 від 26 травня 2017 року (а.с. 40). Таким чином, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], успадкував належні їй на підставі державного акта серії [NUMBER] земельні ділянки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка - [PERSON], на ім'я якої 23 січня 2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23 січня 2017 року (а.с. 47-48). З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 3,88 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та була успадкована [PERSON] після її смерті, 100% накладається з вже раніше зареєстрованою земельною ділянкою, яка належить [PERSON], що підтверджується копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі (а.с. 12) та копією пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою (а.с. 42). З копії пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Носівської міської ради (землі колишнього КСП імені Фрунзе) (а.с. 42) вбачається, що розглянувши матеріали по розпаюванню колишнього КСП імені Фрунзе та звіривши списки пайовиків було встановлено, що [PERSON] також належить дана земельна ділянка. У зв'язку з цими обставинами було проведено детальну перевірку матеріалів по розпаюванню КСП імені Фрунзе та виявлено земельну ділянку площею 3,3476 га, не закріплену за жодним із членів колишнього КСП, а тому було вирішено виділити цю земельну ділянку [PERSON] Доводи позивача про те, що їй виділено земельну ділянку площею 3,35 га, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються добутими по справі доказами. У судовому засіданні встановлено, що на земельну ділянку площею 3,3476 га виготовлена технічна документація із землеустрою, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 42-46). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Державний акт на право приватної власності за землю серії [NUMBER] в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 3,88 га, порушує права позивача, так як позбавляє її можливості належним чином зареєструвати за собою право власності на виділену їй, як спадкоємцю [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], земельну ділянку площею 3,3476 га та в подальшому розпоряджатися нею на власний розсуд, а тому підлягає визнанню недійсним в цій частині. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе визнати за нею, як за спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], першої черги за законом, право власності на земельну ділянку площею 3,3476 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial