Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та [PERSON] , 04.05.2013 року у виконкомі Дерценської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 03 та про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, в них різні погляди на життя та сімейні обов`язки, відсутнє взаємопорозуміння, тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. З квітня 2020 року не проживають разом, відтак шлюб носить тільки формальний характер, а тому подальше його існування позивач вважає недоцільним. Відповідач є батьком дитини, а тому просить суд стягнути аліменти в розмірі в розмірі 2500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій визнав позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 04.05.2013 року у виконкомі Дерценської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.2013 року (а.с.3). У шлюбі у позивача та відповідача народилася [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії: [NUMBER] від 13.04.2015 року (а.с. 7). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ними з відповідачем не склалося, шлюб носить лише формальний характер, проживають окремо. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається, відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати, останнім не надано, що свідчить про можливість відповідача працевлаштуватися, отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Даючи оцінку обставинам справи в їх сукупності, а також з урахування визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] слід стягнути аліменти в розмірі 2500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved