Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Сердюківської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 1997 року померла її мати [PERSON] Після смерті матері вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном померлої. 17 листопада 1999 року померла [PERSON]\~ Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,65 в умовно кадастрових га, яка перебуває в колективній власності КСП «Сердюківка» та розташована в адміністративних межах Сердюківської сільської ради. Вона є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON], оскільки спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом її матері та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном померлої, однак нотаріус не взмозі видати їй\~ свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Тому звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.\~ Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої\~ просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник Сердюківської сільської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій справу просить розглянути без участі представника, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~ осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи,\~ надані сторонами докази,\~ дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та\~ такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~ Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 14 грудня 1997 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 292884,\~ яке видане\~ 28 грудня 2016 року\~ Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЯК №680431 виданого ЗАГС м. Сміла Черкаської області від 22 листопада 1969 року народилася [PERSON], її матірю записана [PERSON] (а.с.6). 30 грудня 1987 року позивач уклала шлюб і змінила прізвище із «Бражник» на «Куценко», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 30 грудня 1987 року виданого відділом ЗАГС Великомихайлівського райвиконкому Одеської області. 17 листопада 1999 року померла [PERSON], що підтверджується\~ свідоцтвом про смерть, серії І-СР №292885, яке видане\~ 28 грудня 2016 року\~ Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження серія ІІІ-СР № 367363 від 15 травня 1992 року виданого Сердюківською сільською радою Смілянського району Черкаської області народилася [PERSON], її матірю вказана [PERSON] 22 січня 1966 року\~ [PERSON] уклала шлюб і змінила прізвище на\~ «Бражник», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 22 січня 1966 року виданого ЗАГС м. Сміла Черкаської області області. З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживала із своєю бабусею [PERSON], доглядала її поховала за свої кошти та вступила в управління і володіння спадковим майном померлої . Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-28-0.5-4675/15-16 від 23 грудня 2016 року [PERSON] має право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Сердюківка» в адміністративних межах Сердюківської сільської ради розміром 3,65 в умовно кадастрових гектарах (а.с. 12). З листа Смілянської державної нотаріальної контори\~ № 611/01-16\~ від 21 березня 2018 року\~ вбачається, що після смерті [PERSON] до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (відмову від прийняття спадщини) ніхто не звертався. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Статтею 548 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не\~ допускається\~ прийняття\~ спадщини\~\~\~ під\~\~\~ умовою\~\~\~ або\~\~\~ з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з\~ моменту відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як передбачено ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з врахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. З матеріалів справи вбачається факт набуття права [PERSON] на земельну частку (пай) яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Сердюківка» в адміністративних межах Сердюківської сільської ради розміром 3,65 в умовно кадастрових гектарах. Однак, відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно позбавляє обєктивної можливості спадкоємця [PERSON] переоформити спадщину після смерті [PERSON], відтак її звернення до суду з даним позовом є правомірним та обгрунтованим. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права на спадкове майно, а саме, на права власності на земельну ділянку. Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved