Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON], про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Трускавецької міської ради. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося. 12 лютого 2013 року рішенням Трускавецького міського суду шлюб між нею та відповідачем розірвано. Неповнолітня дочка [PERSON] залишилася на вихованні у неї. Ще до розірвання шлюбу відповідач не проявляв інтересу до виховання дочки, не надавав матеріальної допомоги на її утримання. Оскільки відповідач ніде не працював, питання про стягнення аліментів вона не порушувала. Відповідач не спілкується з дочкою, не цікавиться ні її навчанням, ні її дозвіллям, не зустрічається з нею, не ходить гуляти, не приносить подарунки, не вітає з днем народження. До дочки на день народження приходять інколи батьки відповідача. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, яке виражається у тому, що він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Він свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків. Службою у справах дітей зафіксовано, що батько участі у вихованні дитини не приймає. Вона давно підозрювала, про те, що відповідач має наркотичну залежність, однак нещодавно отримала з Трускавецької міської лікарні підтвердження того, що відповідач перебуває на обліку лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психо-активних речовин, синдром залежності». Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлений нею позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що відповідач понад п'ять років не проявляв інтересу до виховання дочки, матеріально не підтримував, не займався вихованням та духовним розвитком дитини, а також зловживає наркотичними засобами. На день народження до дитини приходили батьки відповідача, однак відповідач не приходив жодного разу. Перешкод у спілкуванні дитини з батьком вона не чинила. З позовом про стягнення аліментів до суду не зверталася, оскільки її матеріальний стан дозволяє належно утримувати дитину. Представник позивача у судовому засіданні позов своєї довірительки підтримала, просила його задовольнити, оскільки для цього є достатньо правових підстав. [PERSON] усунувся від виконання батьківських обов'язків, а також, як вбачається з листа Трускавецької міської лікарні, відповідач ще й зловживав наркотичними речовинами. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча щоразу був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, що підтверджується відповідними розписками, рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться у матеріалах справи. Від відповідача 13 грудня 2016 року на адресу суду надійшла заява, у якій він вказує, що з позовними вимогами він не згідний, оскільки вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Одружившись у 2006 році він сподівався на те, що у нього з позивачкою буде гарна сім'я. Спочатку все було добре, він заробляв гроші, працюючи ріелтером і займаючись нерухомістю. У зв'язку зі світовою економічною кризою він втратив роботу. Ще займаючись підприємницькою діяльністю він взяв у кредит трьохкімнатну квартиру і запропонував позивачці жити окремо від батьків, на що отримав відповідь, що вона не бажає жити окремо від своїх батьків. У зв'язку з втратою роботи та доходів стосунки у них погіршилися. Посилання позивачки на те, що він до розірвання шлюбу не проявляв інтересу до дитини не відповідає дійсності, тому що він приходив до дитини у садочок та школу. Те, що він на даний момент не може надавати належної матеріальної допомоги дитині, зумовлено його станом здоров'я. На даний час він змушений лікуватися, що триватиме не менше року. Як тільки він завершить курс лікування, то зможе влаштуватися на роботу та гідно допомагати своїй дочці [PERSON]. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач неодноразово не з'являвся на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради, а тому при складенні висновку від 23 листопада 2016 року було неможливо прийти до одностайного рішення про доцільність позбавлення батьківських прав. Під час складання висновку по доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки 20 січня 2017 року Комісія з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради з огляду на те, що [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психо-активних речовин, синдром залежності» прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківський прав відносно малолітньої [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивачки та колишньою тещею відповідача, проживає разом з позивачкою та онучкою. Батько впродовж останніх трьох років, наскільки їй відомо, не спілкується з дитиною. Єдиний випадок спілкування батька та дитини, про який їй відомо - це свято першого вересня, коли [PERSON] йшла у перший клас. На День народження дитини останній рік приходили дідусь та бабуся (батьки відповідача), раніше приходила тільки бабуся, дарували подарунки, однак батько дитини жодних подарунків не надавав. Перешкод у спілкуванні дитини з батьком зі сторони позивачки не чинилося. Добровільно відповідач коштів на утримання дитини не надавав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона хрещеною матір'ю малолітньої [PERSON] З похресницею вона спілкується приблизно раз на місяць. Жодного разу батька з дитиною вона не бачила. Дитина про батька не згадує, на дні народження до дитини батько не приходив. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач до дитини не телефонує, не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні та коштів на утримання дитини не надає. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки. Вони часто разом гуляють з дітьми. [PERSON] ніколи з батьком не гуляла. Їй відомо, що відповідач має репутацію особи, яка зловживає наркотичними засобами серед мешканців будинків на їхній вулиці. Одного разу вона з позивачкою (на прохання позивачки) пішла до квартири, де на той час проживав відповідач. Тоді сторони по справі ще жили разом, але вже перебували у конфліктних відносинах. [PERSON] їх у свою квартиру не пустив, нецензурно висловлювався та піднімав руку на позивачку. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач з дочкою не спілкується. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є вчителькою та класним керівником у школі, де навчається [PERSON] Знає дитину з першого класу - вже впродовж чотирьох років. На батьківські збори чи свята приходить або мати дитини, або дідусь з бабусею (батьки позивачки). Тата вона жодного разу не бачила. В ході навчального процесу вона часто телефонує до батьків своїх учнів, однак ні номера телефону, ні будь-яких інших контактних даних [PERSON] у неї немає. Навіть у неформальній обстановці [PERSON] про батька не згадувала. У судове засідання свідки [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання. Від свідка [PERSON] на адресу суду надійшла заява про те, що вона на підставі ст. 63 Конституції України відмовляється від дачі показів, оскільки відповідач є її сином /арк. справи 60/. Свідок [PERSON] надіслав на адресу суду свої письмові пояснення /арк. справи 70/, які не можуть бути взяті до уваги судом при ухваленні рішення з огляду на те, що [PERSON] не був допитаний у передбаченому цивільним процесуальним законодавством в якості свідка. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Серед підстав, визначених ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 12 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області /арк. справи 6/. Висновком від 20 січня 2017 року комісією з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] почав проживати окремо, а малолітня дочка залишилася проживати з мамою та перебувати на її повному утриманні; за останні три роки [PERSON] не проявляв жодного інтересу до виховання дочки, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, не надавав матеріальної допомоги; на даний момент [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психо-активних речовин, синдром залежності». З огляду на наведене комісія вважає за доцільне позбавити батьківський прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 23 лютого 2017 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] Надаючи правову оцінку даному висновку, суд вважає його достатньо обґрунтованим та погоджується з ним в частині доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] У Висновку належно підтверджено факт того, що Батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо та систематично нехтує цими обов'язками та не дбає про дитину. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; неповнолітню доньку [PERSON] залишено на вихованні у матері /арк. справи 7/. У рішення суду, зокрема, зазначено, що відповідач у судовому засіданні та його адвокат позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечували. Відповідач ухиляється від обов'язків виховання дитини та матеріального утримання дитини, що стверджується зокрема і показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які, будучи допитаними у судовому засіданні, вказали, що впродовж останніх трьох років відповідач не відвідував дитину. Відповідач не цікавиться її станом здоров'я, розвитком дитини, бажання зустрітися із дочкою не виявляв, хоча позивачкою не чинилися перешкоди зустрічам батька і дитини. Відповідно до довідки від 21 грудня 2016 року № 1826/02, виданої Комунальним підприємством «Трускавецька міська лікарня», [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психо-активних речовин, синдром залежності» /арк. справи 69/. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] самоусунувся він виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини та ухиляється від їх виконання. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями учасників процесу в судовому засіданні. Тому позовна вимога про позбавлення його батьківських прав підлягає до задоволення. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як вбачаться з обставин, встановлених судом, відповідач - батько дитини - нехтує інтересами своєї дитини, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідача, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Аналіз досліджених в ході судового розгляду справи доказів дає суду достатні підстави стверджувати, що відповідач [PERSON] уже не один рік, не маючи жодних об'єктивних перешкод, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої дочки [PERSON] по її утриманню, вихованню, піклуванню про її фізичний, розумовий та моральний розвиток, по забезпеченню належних матеріальних умов проживання дитини та здобуття нею повної загальної середньої освіти, є наркоманом, а тому, враховуючи інтереси малолітньої, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. На підставі наведеного та

Outcome: approved