Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, та до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в добровільному порядку грошових коштів на утримання доньки та дружини не надає, тому просить стягнути аліменти з відповідача у вищевказаному розмірі. Також вказує на те, що відповідач має регулярний стабільний дохід, а відтак має можливість надавати таке утримання. Відповідач в строки, визначені ухвалою суду від 15 вересня 2020 року, відзив на позовну заяву не подав. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням на лікарняному. Вказане клопотання судом відхиляється, оскільки розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Тобто, справа розглянута судом без проведення судового засідання, з урахуванням особливостей, визначених статтею 279 Цивільного процесуального кодексу України. Разом з тим, виходячи із змісту частини першої статті 278 Цивільного процесуального кодексу відповідач мав право подати відзив протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що 12 вересня 2019 року між сторонами по справі виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зареєстровано шлюб, актовий запис №130 (а.с. 7). Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 січня 2019 року, а.с. 8). Згідно з даними довідок про реєстрацію місця проживання особи дитина зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, з урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також про те, що відповідач має інші аліментні зобов`язання, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини у відповідності до ст. 183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/4 частки від заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приймаючи саме таке рішення суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси доньки, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності. Також розглядаючи позовну вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідача на її утримання, суд виходить з того, що відповідно до частин першої та другої статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до частин другої та четвертою статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] підлягає задоволенню частково, з урахуванням працездатного віку відповідача та відсутності доказів щодо важкого його матеріального становища або інших обставин, визначивши такий розмір аліментів виходячи з принципу справедливості та розумності в розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, та до досягнення [PERSON] трьохрічного віку. Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти обов`язок зі сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved