Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], який підтримала у судовому засіданні її представник [PERSON] В обґрунтування позову позивач посилається на те, щ о вона є власником квартири квартирі [ADDRESS]. В квартирі також зареєстровані її син [PERSON], [INFO], і донька [PERSON],[INFO]. У 2000 році донька виїхала до м. Києва, а у 2004 році по телефону вона повідомила, що знайшла роботу, тому додому повертатися не буде. З того часу донька у квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує. У добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає. Посилаючись на ст. 405 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином через засоби масової інформації. Причин неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не подала. Згідно зі ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, постановляє заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з договору міни від 29 вересня 1995 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08..2014р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.6,7). З довідки ОСББ «МЖК» №156 від 10.08.2015р. та довідки Бердянского МВ від 03.09.2015р. (а.с.10,13) встановлено, що місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано з 23.11.1995 року в квартирі [ADDRESS]. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], сусіди позивача, суду показали, що знають позивача та її сімю з 1995 року. Позивачка проживає в квартирі №116. Разом з нею проживали її діти [PERSON] і [PERSON]. Десь у 2000 році [PERSON] поїхала працювати до м. Києва. З того часу вони її ніколи не бачили, у квартирі матері вона не проживає майже 15 років. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка без поважних причини, більше пятнадцяти років в квартирі позивачки не проживає. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 156 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України членами сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем існувала будь-яка домовленість щодо користування цією квартирою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved