Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третяособа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Уманської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якому просила: визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно з часу подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви до суду і до досягнення малолітнім сином [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову посилалась на те, що 26.06.2019 між ними було укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося. Разом однією сім`єю вони не проживають. Знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги і допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Жодної фінансової допомоги на утримання дитини він не надає, хоча має можливість забезпечувати його усім необхідним, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Їх син проживає разом з нею. Щомісячно вона витрачає на утримання дитини значні кошти, тому вважає за необхідне просити суд призначити стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/3 від усіх доходів відповідача. Враховуючи наявність у відповідача можливості у наданні матеріальної допомоги, вважає за необхідне визначити утримання на дружину у розмірі 1/4 від усіх видів доходу відповідача. 04.01.2021 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якому він просив позов задовольнити частково, а саме стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені в повному обсязі, тому що вони не обґрунтовані, а факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи. Він після розірвання шлюбу продовжує надавати своєму синові матеріальну допомогу, забезпечує його всім необхідним, про що має документальне підтвердження. Їх син зареєстрований з ним за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає з позивачем по [ADDRESS] . 01.09.2020 виконавчим комітетом Уманської міської ради встановлено дні зустрічей з сином за домовленістю між батьками, але позивач неодноразово забороняла та перешкоджала бачитись з сином. А також позивач примушувала його відмовитись від сина задля покращення свого матеріального становища шляхом отримання грошової допомоги від держави. Він любить свого сина та хоче бути з ним. Сплачувати аліменти у передбаченому законодавством розмірі він не відмовляється. На теперішній час він не працевлаштований та постійного заробітку у нього немає. Крім того, він має матір інваліда третьої групи, якій допомагає матеріально. Через зазначені підстави він відмовляється платити аліменти на утримання дружини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 29.07.2021 подала до суду заяву, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів розглядати у її відсутність. Вказала, що наполягає на задоволенні позовних вимог, зазначених нею у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про визначенням місця проживання сина разом з матір`ю. При цьому, просив суд частково задовольнити позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та визначити до стягнення аліменти у передбаченому законодавством розмірі, а саме в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення сином повноліття. Крім того, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її користь до повноліття сина, оскільки вони не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Представник позивача [PERSON] - адвокат Чимирис О.В. у судовому засіданні підтримав позицію відповідача [PERSON] та просив суд позовні вимоги задовольнити частково. Просив суд при винесенні рішення врахувати відзив відповідача на позовну заяву. Представник третьої особи Служби у справах дітей Уманської міської ради Мороз В.П. в судовому засіданні вказав, що третя особа не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. В частині позовних вимог, що стосуються стягнення з відповідача аліментів, при винесенні рішення поклався на думку суду. Також сказав, що свого часу відповідач [PERSON] звертався у Службу у справах дітей Уманської міської ради для встановлення днів зустрічей із сином. Вислухавши відповідача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований в Уманському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 337. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] . Його батьками являються: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 листопада 2019 року Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд, з урахуванням окремого проживання батьків дитини, та взявши до уваги визнання позову в цій частині відповідачем, дійшов висновку що позовна вимога про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підлягає до задоволення. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина у визначеному в позові розмірі. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов`язків щодо дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для неї, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для їх розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька дитини, який працевлаштований та має доходи на своє та утриманців проживання, передбачений законодавством розмір аліментів, суд вбачає підстави, із врахуванням фактичних обставин справи, та враховуючи визнання позову відповідачем у передбаченому законодавством розмірі, позов задовольнити частково та визначити до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), суд зазначає таке. Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони на даний час спільно не проживають, син сторін проживає з позивачем. Враховуючи те, що позивач несе витрати як на своє утримання, так і на утримання дитини, на даний час не має можливості працевлаштуватись, суд вважає, що позов у частині стягнення аліментів на утримання дружини належить задовольнити частково. При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача, зазначене ним у відзиві на позовну заяву, про те, що він має матір інваліда третьої групи [PERSON] , [INFO] , якій матеріально допомагає, оскільки відповідачем до відзиву додано лише копію пенсійного посвідчення [PERSON] та копію довідки МСЕК № 532280 від 12.10.2016. Доказів того, що [PERSON] є матір`ю відповідача та перебуває на його утриманні до справи не додано. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на дружину, суд враховує те, що позивачем не доведено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу в зазначеному нею розмірі, тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання позивача підлягають задоволенню частково у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином трьох років. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, судовий збір згідно з вимогами статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial