Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. З 14.11.1999 року по 05.07.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживають з матір'ю, яка після другого шлюбу в 2014 році після одруження змінила прізвище на «Грауєр». В серпні 2015 року донька [PERSON] повідомила матері, що в 2007 році, коли їй було 7 років, її батько [PERSON] зґвалтував її. Мати [PERSON] 10.08.2015 року написала заяву до Білгород-Дністровського ВП ГУНП якою повідомила, що восени 2007 року її чоловік [PERSON], перебуваючи у будинку № [ADDRESS], вступив у насильницькі статеві відносини з їхньою донькою [PERSON], якій на той момент було 7 років. В подальшому, як стверджує донька сторін, батько [PERSON] двічі намагався повторити свої насильницькі статеві дії щодо неї коли їй було 8 та 11 років, однак вона змогла себе захистити погрожуючи батькові все розповісти матері та вчиняючи опір. Дізнавшись про намір матері з вітчимом поїхати за кордон, дівчинка [PERSON] побоялась, що батько вчинить ті ж самі дії відносно молодшого братика [PERSON], тому вирішила все розповісти матері.Як стверджує [PERSON], її колишній чоловік [PERSON] фактично не заперечує події на які вказує їх донька, а лише злиться на неї за те, що вона все це розповіла, тому відмовляється від неї. З метою захистити дітей від батька, який вчинив насильницькі дії відносно своєї доньки, мати - позивачка, звернулась до суду з даними вимогами. Позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON], в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], адвокат в його інтересах [PERSON] в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та повністю заперечували проти обставин на які вказує позивачка, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки іони є необґрунтованими та недоведеними. Представник органу опіки та піклування виконкому Білгород-Дністровської міської ради в судовому засіданні висловила позицію про недоцільність та відсутність законних підстав позбавлення відповідача батьківських прав, про що надала відповідний висновок виконкому. Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала, просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки жодна із підстав, передбачених діючим законодавством в якості підстави для позбавлення батьківських прав позивачем не доведена. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши доводи сторін та учасників процесу, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що з 1999 по 2013 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей, доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис № 07 вчинений виконкомом Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області) та сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис № 373 вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському). Після розлучення і по теперішній час діти проживають з матір'ю - позивачкою, та її другим чоловіком - [PERSON], з яким позивачка уклала шлюб 09.08.2014 року. Відповідно до наданої суду довідки про утримання аліментів з відповідача на двох дітей, видана 10.06.2016 року № 08/1194 Виробничим підрозділом служби колії Білгород-Дністровська дистанція колії, відповідач систематично сплачує аліменти на утримання двох дітей, заборгованості немає. 10.08.2015 року, позивачка подала до Білгород-Дністровського відділу поліції заяву про вчинення відповідачем злочину відносно своєї доньки [PERSON] восени 2007 року, в якій вказала, що відповідач вступив з малолітньою у насильницькі статеві відносини, якій на той момент було 7 років. Викладені відомості на підставі поданої заяви були внесені до ЄРДР за № 12015160240002203 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 152 КК України. За даними правоохоронних органів, в ході досудового розслідування відповідач був допитаний в якості свідка, на даний час не достатньо підстав для повідомлення [PERSON] про підозру. Дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до п. 15 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Звертаючись до суду з даними позовними вимогами позивачка обґрунтовує їх та посилається саме на пункти 3 та 6 вищезазначеної статті СК: жорстока поведінка з дітьми та засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Проте, вирок суду про визнання відповідача винним у вчиненні злочину щодо доньки не виносився, наразі навіть не достатньо підстав для пред'явлення відповідачу підозри та складання обвинувального акту, що свідчить про неможливість застосування пункту шостого статті 165 СК України під час вирішення даної справи, оскільки вказана норма містить чіткі вимоги щодо наявності самого факту засудження того з батьків відносно якого розглядається питання про позбавлення його батьківських прав. Також, матеріалами справи не підтверджується факт жорстокої поведінки батька з дітьми чи з одним з них, достеменно встановити чи дійсно батько - відповідач вчиняв дії, що мають жорстокий характер, відносно своєї доньки, з матеріалів справи та доказів, наданих сторонами суду, неможливо. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані. Факт - це явище об'єктивної соціальної дійсності. Вони існують незалежно від того, чи знають про них особи, що здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт - це інформація, за допомогою якої пізнається факт, що має значення для вирішення справи. Докази можуть бути представлені у різній формі. Так, фактичні дані, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть бути отримані (встановлені) судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] Також пояснила, що її батько - [PERSON] намагався зґвалтувати її, коли їй було сім років. Це було вдома, коли вони з батьком залишились вдвох удома, він почав знімати з неї одежу. Далі пояснила, що її батько намагався двічі до неї приставати - коли їй було дев'ять та одинадцять років, але вона його відштовхувала. Про те, що сталось вона розповіла своїй матері - [PERSON] лише у минулому році, оскільки боялась про таке розповідати. Після цього її мати повела її до дитячого психолога у дитячу поліклініку, де на прийомі разом з ними був і її батько. Далі, [PERSON] пояснила, що після спільної бесіди, психолог підтвердила, що події, про які розповідала [PERSON] дійсно мали місце. Також пояснила, що її батько своїх батьківських обов'язків не виконував, лише сплачував аліменти. Тому і до розлучення батьків вона поставилась добре. Також вказала, що батько бив матір. На запитання прокурора відповіла, що не зважаючи на все, вона неодноразово відвідувала свого батька, залишалась у нього ночувати. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідача [PERSON] Також пояснив, що його син - [PERSON] завжди дуже добре ставився до своїх дітей. Однак, це було приблизно до червня 2015 року, до того моменту, поки [PERSON] не вирішила виїхати разом із дітьми проживати до іншої країни, після цього їх відносини значно погіршились. Теперішній чоловік [PERSON] погрожував [PERSON], що він має відмовитись від своїх дітей. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона знає позивачку [PERSON], яка розповідала їй, що коли їх доньці [PERSON] було 7 років, її батько, тобто її чоловік, приставав до неї. Приблизно у 2010 році вона зустріла [PERSON] на вулиці, і та їй розповіла, що побачила у ноутбуці свого чоловіка дитячу порнографію, після чого [PERSON] розбила цей ноутбук. Також [PERSON], їй розповідала, що її чоловік її бив, до дітей ставився погано, виганяв з дому. Усе вищевикладене відомо їй зі слів [PERSON], особисто вона це не бачила та не чула. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона працює дитячим психологом з 2007 року. 03.08.2015 року перший раз до неї на прийом прийшли [PERSON] разом зі своїми батьками. Мати дівчинки пояснила, що її донька стала замкнутою у собі. На прийомі [PERSON] розповіла як батько приставав до неї. У відношенні [PERSON] проводили експертизу - однак, результати цієї експертизи показали, що у дівчини не має розладів. Також вказала, що дівчинка наважилась розповісти про це нещодавно, оскільки дуже боїться щоб батько не вчинив такі ж дії по відношенню до її молодшого брата. Також пояснила, що [PERSON] не схильна до фантазування, дійсно перенесла стрес, вона виписувала їй заспокійливі ліки. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона тривалий час знає цю родину, приблизно з 2000 року. Тривалий час вони дуже добре жили разом, потім розійшлися, в них почались судові справи через дітей. [PERSON] скаржилась їй, що її чоловік бив її. Вона особисто бачила, що [PERSON] холодно, грубо відносився до [PERSON], та один у її присутності він вдарив її по голові. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є громадянською дружиною [PERSON], разом вони живуть приблизно три роки. Пояснила, що раніше діти [PERSON] приходили до них додому дуже часто, зараз - рідше. [PERSON] завжди дуже добре до них відноситься, завжди турбується та забезпечує своїх дітей. З донькою [PERSON] він не спілкується з червня 2015 року, після того, як дізнався про те, що вона написала заяву до міліції про те, що він її зґвалтував. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона знає цю родину дуже давно. [PERSON] знає від самого його народження. Спочатку він та [PERSON] жили нормально, однак, потім, відносини в них погіршились та вони розлучились. Пояснила, що жодного разу не бачила та не чула, щоб [PERSON] жорстоко поводив себе по відношенню до своїх дітей. Їй відомо, до їх діти приходять до [PERSON] додому, він піклується про них. 01.08.2016 року виконком Білгород-Дністровської міської ради склав висновок щодо (не) доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Так, в представленому суду висновку орган опіки та піклування висловив позицію про недоцільність на даний час позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], оскільки наразі відсутні для цього законні підстави. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до ст.. 150 СК України, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років (ст.. 152 СК України). Під час розгляду заявлених позовних вимог, обґрунтованих насильницькими та жорстокими діями батька відносно своєї дитини, суд повинен дотримуватись балансу між непорушністю прав як дитини так і батьків, оскільки відсутність достовірних доказів таких наголошень, оцінка наявних матеріалів за своїм внутрішнім переконанням може призвести до грубого та безпідставного порушення прав або батьків або дитини. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, аналізуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] не знайшли свого доведення в судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. При цьому, звертає увагу сторін, що недоведеність викладених в позовній заяві обставин під час розгляду справи, відсутність достатніх доказів, не позбавляє позивачки права на повторне звернення до суду з цими ж вимогами при наявності фактів, що наразі відсутні та не встановлені належним чином. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: dismissed