Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON] та Виноградівського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Змінені позовні вимоги мотивовано тим, що 26 серпня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу позивачка набула у приватну власність житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований в [ADDRESS]. На момент вчинення вищезазначеного правочину крім відчужувача в даному будинку були зареєстровані відповідачі. На даний час позивачка вирішила привести до ладу належне їй майно шляхом проведення капітального ремонту з можливим подальшим продажем будинку. Позивачка попередила відповідачів, запропонувавши їм знайти собі інше приміщення , що вони і зробили переселившись в [ADDRESS], де і мешкають по теперішній час. Однак відповідачі по теперішній час ніяких дій, щодо зняття з реєстрації не вчинили і всілякими способами уникають законної вимоги позивачки стосовно зняття їх з реєстрації з належного позивачці будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. 28 травня 2014 року позивачкою було відправлено на адресу фактичного проживання відповідачів пропозиції з'явитися до Виноградівського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області для добровільного зняття з реєстраційного обліку, однак дана пропозиція відповідачами була проігнорована. Таким чином, позивачка, як власник будинку, звертається до суду з вимогою про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим будинком, та із зняттям таких з реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте подала письмову заяву в якій позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила суд таку задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.33). Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи сповіщалися судом своєчасно та належним чином, про що свідчать судові повістки наявні в матеріалах справи (а.с.24-25,34), причини не явки суду не повідомили. Представник відповідача Виноградівського районного відділення ГУДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи сповіщався судом своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 26 серпня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу позивачка набула у приватну власність житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 12-13). На момент вчинення вищезазначеного правочину крім відчужувача в даному будинку були зареєстровані відповідачі (а.с.14, 28зв., 29зв.). На даний час позивачка вирішила привести до ладу належне їй майно шляхом проведення капітального ремонту з можливим подальшим продажем будинку. Позивачка попередила відповідачів, запропонувавши їм знайти собі інше приміщення, що вони і зробили переселившись в [ADDRESS], де і мешкають по теперішній час. Однак відповідачі по теперішній час ніяких дій, щодо зняття з реєстрації не вчинили і всілякими способами уникають законної вимоги позивачки стосовно зняття їх з реєстрації з належного позивачці будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. 28 травня 2014 року позивачкою було відправлено на адресу фактичного проживання відповідачів пропозиції з'явитися до Виноградівського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області для добровільного зняття з реєстраційного обліку, однак дана пропозиція відповідачами була проігнорована (а.с.15-16). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили в установленому порядку право користування вказаним приміщенням жилого будинку. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим будинком, підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно позовної вимоги про зняття відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 391, 317, 319 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою та інші. Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з роз'яснення, наданого Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року, Законом України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог : 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, враховуючи задоволення вимоги про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, вимога про зняття їх з реєстраційного обліку підлягає також задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 243,60 гривень судового збору (а.с.3,8), а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved