Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору посилаючись на те, що банком при укладанні Договору про надання споживчого кредиту № 11177082000 від 27.06.2007 р. було порушено чисельні положення Закону України «Про захист прав споживачів», що в свою чергу призвело до порушення її прав споживача в частині отримання інформації про реальні умови кредитного договору та, як наслідок, укладення несправедливого договору кредиту. На судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач ПАТ «Укрсиббанк» явку свого представника до суду вдруге не забезпечив, двічі був повідомлений належним чином про засідання, призначені на 12.06.2017 р. та 07.07.2017 р. відповідно, заяв про поважні причини неявки у судове засідання до суду не надав. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, вважає за можливе розглянути справу заочно у відповідності до правил ст. ст. 169, 224 ЦПК України, приймаючи до уваги, що представник позивача проти цього не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно зясувавши обставини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, як таких, що засновані на Законі та доведені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.06.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11177082000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 220 000,00 доларів США із сплатою тринадцять десятих відсотків річних та кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту 27.06.2018 р. (надалі Кредитний договір). В забезпечення виконання Кредитного договору 27.06.2007 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1875, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нежилі приміщення розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Єкатерининська, буд. 34/36. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до ч.2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, яка діяла на час укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Банком перед укладенням договору окремий письмовий документ з вищезазначеною інформацією не надавався, що не відповідає ч.2 ст.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». З п.3.2. розділу 3 цих Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також: має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Пунктом 3.3 Правил встановлено, що Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, повязані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобовязані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Кредитний договір, що є предметом цього позову, взагалі не містив жодного із переліченого. Отже, в порушення п.2 ч.1\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Відповідно до п.5 ч.1\~ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Також, відповідно до ч. 5\~ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (п.4 ч.5 ст. 11 Закону). Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов, який зазначений у статті 18 Закону не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Так, відповідно до п.9.2 договору передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання таких обставин: порушення позичальником кредитної дисципліни; погіршення фінансового стану позичальника; зміна у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більш ніж на 5 відсотків у порівнянні з курсом, який діяв на час укладення договору) тощо. Отже у разі дефляційних процесів банк має право на збільшення процентної ставки. Натомість договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні до долару США перевішує 25 грн. за 1 долар, тоді як договір укладався за курсом 5 гривень за 1 долар. Таким чином, п.9.2 за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права позивача у разі інфляції є несправедливим по відношенню до споживача. Також пункт 1.3. Кредитного договору визначає розмір плати за користування кредитом: «1.3.1. За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 13,0% (тринадцять десятих) річних. За загальним правилом документообігу при наявності протиріч між цифровим значенням числа та його написаним словами варіантом до уваги береться написаний словами варіант. При цьому банк, як виявилося, весь час кредитування брав за користування кредитом плату у розмірі саме 13 відсотків, тобто трактуючи умови договору на свою користь, що є порушенням норм ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки проценти входять до ціни договору, то логічним буде висновок, що ціна договору є несправедливою. З метою визначення розміру збитків, понесених [PERSON] у звязку ненаданням банком інформації про реальну відсоткову ставку за кредитним договором, ухвалою суду від 12.06.2017 р. по справі було призначено судову економічну експертизу, на зясування якої було поставлено наступні питання: 1.Яким є розмір реальної відсоткової ставки за Договором про надання споживчого кредиту № 11177082000 від 27.06.2007 р.? 2.Яким є розмір абсолютного значення подорожчання кредиту за Договором про надання споживчого кредиту № 11177082000 від 27.06.2007 р.? 3.Яким є розмір абсолютного значення подорожчання кредиту по кредитному договору за умови, що реальна відсоткова ставка по кредиту становила 1,3 відсотка річних? 4.Яким є розмір абсолютного значення подорожчання кредиту по кредитному договору за умови, що реальна відсоткова ставка по кредиту становила 13 відсотків річних? Висновком експерта № 15Е від 26.06.2017 р. зроблені наступні висновки: 1.Договором про надання споживчого кредиту № 11177082000 від 27.07.2007 р. не передбачено розмір реальної відсоткової ставки. 2.Договором про надання споживчого кредиту № 11177082000 від 27.07.2007 р. не визначено абсолютного значення подорожчання кредиту. 3.При умові, що договірна процентна ставка визначена у розмірі «тринадцять десятих» (п.п. 1.3.1., п. 1.3.), то розмір абсолютного значення подорожчання кредиту становить 16\~268,87 доларів США. 4.При умові розміру реальної процентної ставки 13% розмір абсолютного значення подорожчання кредиту по кредитному договору становить 182\~858,28 доларів США. У відповідності до умов пп. 1.3.1 п. 1.3 Договору про надання споживчого кредиту № 11177082000 від 27.07.2007 р., реальна процентна ставка становить 13,80% річних, а розмір абсолютного значення подорожчання кредиту по кредитному договору становить 195\~498,31 доларів США. З висновку випливає, що розмір реальної відсоткової ставки за кредитним договором становить 13,8 відсотків річних, що на 0,8 відсотка більше ніж розмір відсоткової ставки на яку справедливо очікувала [PERSON] при укладанні договору, через що розмір абсолютного значення подорожчання кредиту за Договором про надання споживчого кредиту № 11177082000 від 27.07.2007 р. становить 195\~498,31 доларів США, що на 12\~640,03 доларів США перевищує розмір абсолютного значення подорожчання кредиту за умови визначення реальної відсоткової ставки у розмірі 13% річних та на 179\~229,44 доларів США перевищує розмір абсолютного значення подорожчання кредиту за умови визначення реальної відсоткової ставки у розмірі 1,3% (тринадцять десятих) річних. Отже з вищенаведеного вбачається, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршання становища споживача, а відповідач по справі, в свою чергу, умисно вводив позивача у оману щодо реальних умов договору кредиту з метою отримання додаткового прибутку. Відповідно до\~ст. 236 ЦК України\~правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2\~ст. 548 ЦК України\~недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, також підлягають визнанню недійсними Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 27.06.2007 р. за реєстраційним № 1875, оскільки він є забезпеченням та має похідний характер від основного зобовязання. У звязку із тим, що кошти за Договором про надання споживчого кредиту № 11177106000 від 27.06.2007 р., який був укладений з метою покриття збитків банку у випадку несплати позичальником сплати за страхування предмета іпотеки, не надавалися, то Іпотечний договір підлягає визнанню недійсним у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, як регламентує ст. 79 ЦПК України, до судових витрат відноситься судовий збір. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства«Укрсиббанк» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при зверненні до суду з позовною заявою в сумі 1\~280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved