Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПАТ « УкрСиббанк», відповідно до якого, просила, визнати недійсним договору іпотеки № 11388968000-3 від 29.08.2008 р. з моменту його вчинення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11388968000 від 29.08.2008 з кінцевим терміном його виконання до 29.08.2029. В забезпечення вищезазначеного Кредитного договору було укладено Договір іпотеки № 11388968000-3 від 29.08.2008, згідно з яким Іпотекодавець повинен передати в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та є власністю Іпотекодавця. 29.08.2008 позивачем було укладено в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. Договір купівлі-продажу квартири [NUMBER] , відповідно до якого Продавець передає у власність трьохкімнатну квартиру, а Покупець приймає дану квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] у власність і зобов`язується оплатити її вартість за ціною 347 222,00 грн. та на умовах, встановлених у цьому договорі. Розрахунок за квартиру було здійснено позивачем у присутності приватного нотаріуса в той же день і час, коли було посвідчено нотаріусом даний Договір купівлі-продажу. Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо ) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Право власності на придбану квартиру було позивачкою зареєстровано лише 02 вересня 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради. Незважаючи на це приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. посвідчується 29.08.2008 в 17:16 години Договір іпотеки № 11388968000 -3 тільки на підставі посвідченого нею ж Договору купівлі - продажу квартири від 09.08.2008 [NUMBER], що є грубим порушенням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року та Закону України «Про нотаріат». Отже, позивач зазначає про порушення принципу відповідності моральним засадам суспільства, яке в такому випадку закон визначає як зловживання правом, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для недійсності правочину. Окрім того, вчинений 29.08.2008 Договір іпотеки № 11388968000 - 3 не було зареєстровано в Державному реєстрі Іпотек, як того вимагає Цивільний кодекс України та Закон України «Про Іпотеку». Враховуючи вищевикладені аргументи, позивач вважає, що Договір іпотеки має бути визнаний судом недійсним як такий, що порушує публічний порядок щодо здійснення державної реєстрації правочину шляхом внесення відомостей про нього до Реєстру іпотек, як того передбачає законодавство України та є недійсним з моменту його вчинення. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності її представника, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, проти заочного розгляд справи не заперечує. Представник позивача - Мироненко С.М. в судовому засіданні підтримав позовну заяву просив її задовольнити у повному обсязі, також наполягав на проведенні заочного розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що, між АКІБ «Укрсибабанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11388968000 від 29.08.2008. В забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором АКІБ «Укрсиббанк» було укладено з [PERSON] . Договір іпотеки № 11388968000-З від 29.08.2008 р., відповідно до якого позивач передає в іпотеку трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є його власністю. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити істотні умови. У разі відсутності в іпотечному договорі істотних вимог він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. У відповідності до вищезазначеного, на думку представника відповідача, договір іпотеки № 11388968000-З від 29.08.2008 р. містить істотні умови визначені законодавцем. З огляду на неведене, відповідач вважає, що договір іпотеки № 11388968000-З від 29.08.2008 р. за змістом та формою відповідає нормам матеріального права, які були чинними на момент його укладання, статтями 572-577 ЦК України, статтями 1,18 ЗУ «Про іпотеку» і підстав для визнання його недійсним не існує. Представником позивача була надана суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що нотаріально посвідчений правочин необхідно реєструвати в Державному реєстрі правочинів, інакше такий правочин буде нікчемним. Перед посвідченням Договору іпотеки нотаріус зобов`язана пересвідчитися, що даний предмет іпотеки (нерухоме майно) дійсно належить іпотекодавцю на праві власності та має відповідну державну реєстрацію у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, і тільки потім учиняти договір іпотеки з послідуючим внесенням цих відомостей у Державний реєстр іпотек, як обтяження іпотекою, із зазначенням у витязі хто є іпотекодавцем, а хто - іпотекодержатель, що впливає на пріоритет задоволення вимог, забезпечених предметом іпотеки. Згідно з абз.5.1.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону від 12.05.2006 року у разі порушення боржником основного зобов`язання, відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких не передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після Державної реєстрації Іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права Іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту саме державної реєстрації іпотеки. Представником відповідача, адвокатом Щербачовим А.П., також надані додаткові пояснення, в яких зазначено, що договір купівлі - продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Постановою КГС ВС від 24 січня 2020 р. № 910/10987/18 також вказано,, що Держана реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Як право власності на предмет іпотеки, так і іпотечне обтяження було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав та обтяжень в установленому законодавством порядку, що підтверджується витягом № 243113643. Також в ході розгляду справи представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки на його думку позивачу було відомо що порушення його права відбулося під час засвідчення приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. Договору іпотеки № 11388968000-З від 29.08.2008 року, то початок сплину строку позовної давності необхідно обраховувати, відповідно, із дня такого посвідчення. Судом ухвалою від 04.02.2021р. було відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у залученні до участі у справі у якості співвідповідача по справі ТОВ «Кей-Колект» та залучення приватного нотаріуса Літвінової І.І. у якості третьої особи на стороні відповідача. Крім того, представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судові засідання тричі підряд не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомяв, будь-яких заяв та клопотань стосовно відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило. У зв`язку з цим, судом постановлена ухвала від 05.08.2021 року про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення, призначивши розгляд справи на 06.10.2021 року відповідачів відповідно до вимог ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , розташованої на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 65,1 кв.м житловою площею 39.0 кв.м. на підставі Договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 29.08.2008 р. о 09:04 годині за реєстровим [NUMBER] приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., 29.08.2008 року о 17:16 годині між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 11388968000-З, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2008 року. На договорі приватним нотаріусом здійснено запис про накладення заборони відчуження нерухомого майна. В подальшому, право власності на придбану квартиру було зареєстровано позивачем 02.09.2009 р. на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.09.2009 року за реєстраційним № 2513940, яке знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інше речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 331 Цивільного Кодексу України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено державну реєстрацію прав на таке нерухоме майно, зокрема квартиру. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виходячи з положень даних норм прав, судом встановлено, що на момент укладання Договору іпотеки 11388968000-З від 29.08.2008 р. позивач не набув права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а тому оспорюваний договір іпотеки був укладений із порушенням чинного законодавства до моменту набуття позивачем права власності на дане нерухоме майно. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідач до свого відзиву на позовну заяву додав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 18.10.2018 року з якого видно, що Договір іпотеки, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] 29.08.2008 року до Державного реєстру іпотек внесено не було, що додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Отже, дії які суперечать інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, закон визначає як зловживання правом, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для недійсності правочину. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про іпотеку» «Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.» Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч.2 ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державної реєстрації у випадках, та в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки, відповідно до закону. Натомість, угода, правочин, здійснені з метою, що завідомо суперечить основам правопорядку або моральності - є нікчемними. Нікчемні правочини, вчинені всупереч нормам публічного права, тим самим порушують публічний інтерес (зокрема ті, що порушують публічний порядок). Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Окрім цього, суд не приймає доводи відповідача, викладені в обґрунтування заяви про застосування спливу строку позовної давності, та вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності, виходячи з того, що виходячи з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Договір про надання споживчого кредиту № 11388968000 від 29.08.2008 р. укладений з кінцевим терміном його виконання до 29.08.2029 року. Згідно з ч.4 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, з цього випливає, що перебіг позовної давності в даному випадку, починається з кінцевого терміну виконання основного договору. Статті 15, 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або з законом (ст. 16 ЦК України). Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на вищенаведених норми спеціального та загального законодавства, суд приходить до висновку про порушення та не дотримання чинного законодавства при укладанні договору іпотеки між позивачем і відповідачем, що не уможливлювало його укладання без реєстрації права власності та набуття тим самим юридичного факту розпоряджуватися майном та його відчуження позивачем, всі наявні докази які були дослідженні під час розгляду даної справи, позовні вимоги суд вважає такими, що підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову позивачем в розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved