Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Михайлівської районної державної адміністрації, Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, Головного управління Держземагенства у Запорізькій області про захист порушеного права на виділення частки (паю) в натурі. В позові зазначено, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті [PERSON], позивачу належить право на земельну частку (пай), розміром 7,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року та було передано спадкодавиці на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2007 року після смерті [PERSON]. За життя [PERSON], а після її смерті - позивач неодноразово зверталися до кожного з відповідачів із відповідними заявами про виділення земельної частки (паю) в натурі та видачу замість сертифікату державний акт на право власності на земельну ділянку, але відповідачі їм відмовляють, посилаючись кожен на відсутність відповідних повноважень. Позивач зазначає, що наведені обставини перешкоджають їй реалізувати своє законне право на виділ в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач просить суд для захисту свого порушеного права визнати за нею право на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) взамін сертифікату на право на земельну часту (пай) [NUMBER], виданого 02 квітня 2009 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області, та зобов'язати відповідачів надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін сертифікату на право на земельну часту (пай) [NUMBER], виданого 02 квітня 2009 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області, за рахунок земель резервного фонду, розміщених на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, та видати державний акт на право власності на земельну ділянку встановленого зразку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача - Головного управління Держземагенства у Запорізькій області позовні вимоги визнала частково, в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачеві земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну часту (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року за рахунок земель резервного фонду, до яких відносяться також і землі запасу. В іншій частині позовні вимоги не визнають, посилаючись на те, що вони необґрунтовані. В судове засідання представник відповідача - Михайлівської районної державної адміністрації Михайлівського району Запорізької області не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на раніше дані ним пояснення. Так, в попередніх судових засіданнях представник відповідача - Михайлівської районної державної адміністрації Михайлівського району Запорізької області позов не визнав та зазначив, що з 01 січня 2013 року набрали чинності законодавчі зміни, внесені до Земельного кодексу України, відповідно до яких положення ст. 122 Земельного кодексу України викладено в новій редакції. Згідно із внесеними змінами, повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів наділені центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Таким органом є Головне управління Держземагенства у Запорізькій області, а Михайлівська районна державна адміністрація Михайлівського району Запорізької області не має відповідних повноважень і тому є неналежним відповідачем, який не може відповідати за пред'явленим позовом. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову в частині, що стосується Михайлівської районної державної адміністрації Михайлівського району Запорізької області. В судове засідання представник відповідача - Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає частково, посилаючись на раніше дані ним пояснення. Так, в попередніх судових засіданнях представник відповідача - Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області позов визнав частково та зазначив, що дійсно покійній [PERSON] за рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області було передано право на земельну частку (пай) згідно сертифікату [NUMBER], виданого 02 квітня 2009 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області. На той час розмежування земель колективної власності вже пройшло, тому в сертифікаті було зазначено про виділення землі із земель запасу. Однак, в теперішній час Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності та не може вирішувати питання щодо виділення земель запасу, які є резервними землями, так як це землі державної власності, тому це питання повинне вирішуватися відповідним органом Державного земельного агентства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 25 Земельного кодексу України, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних паїв», право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних паїв», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2007 року, позов [PERSON] до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про захист порушеного права на отримання земельної частки (паю) в КСП «Червоний партизан», визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та поновлення строку позовної давності задоволено. Поновлено пропущений термін позовної давності. Зобов'язано Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області видати на ім'я [PERSON], яка померла [INFO], сертифікат на земельну частку (пай) встановленого зразку, вказавши вартість земельної части 70734 гривні 13 копійок у розмірі 7,26 кадастрових гектари. Визнано за [PERSON] право на спадкування земельної части, що належала її померлій матері [PERSON]. Зазначене судове рішення набрало законної сили 31 січня 2008 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31 травня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 896, спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], яка померла [INFO], є її рідна племінниця - [PERSON], рідна сестра якої - [PERSON] померла [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), розміром 7,26 в умовах кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посіченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданим Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 02 квітня 2009 року та зареєстровано 02 квітня 2009 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 515, переданого спадкодавцеві на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області № 2-625 від 11 жовтня 2007 року, зареєстрованого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 травня 2009 року. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року, зазначений сертифікат виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області № 2-625 від 11 жовтня 2007 року № 2-625 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності земель запасу КСП «Червоний партизан», розміром 7,26 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2007 року № 2-625; розмір земельної частки (паю) 7,26 в умовах кадастрових гектарах; зазначені відомості були внесені до сертифікату 20 травня 2009 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області. Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; розмір земельної частки (паю) 7,26 в умовах кадастрових гектарах; зазначені відомості були внесені до сертифікату 31 липня 2013 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області. З метою реалізації свого права на отримання в натурі земельної ділянки спочатку [PERSON], а після її смерті - позивач неодноразово зверталися до відповідачів з відповідними заявами. Так, згідно повідомлення Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 07 жовтня 2008 року, Михайлівська селищна рада не заперечує проти виділення земельної части (паю) на території колишнього КСП «Знамя комунізма», згідно схеми № 1 [PERSON], за якою рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2007 року визнано право власності на земельний пай, та надати земельну ділянку із земель резервного фонду на території Михайлівської селищної ради. Згідно повідомлення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 15 травня 2009 року, було розглянуто заяву [PERSON] про надання дозволу на замовлення розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для введення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель державної власності, які розміщенні на території Михайлівської селищної ради взамін сертифікату на право на земельну часту (пай) по колишньому КСП «Червоний партизан», та повідомлено, що для прийняття розпорядження про надання дозволу на замовлення розробки проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки [PERSON] необхідно подати сертифікат на її ім'я, а нею подано сертифікат на [PERSON]. Згідно повідомлення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 18 жовтня 2011 року, було розглянуто звернення [PERSON] та повідомлено, що дійсним законодавством України не встановлено порядку надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності, оскільки землі державної власності паювання не підлягали. Згідно повідомлення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 14 березня 2012 року, було розглянуто заяву [PERSON] щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вирішення земельної ділянки взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 02 квітня 2009 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та повідомлено про відсутність вільних земельних ділянок на території Михайлівського району, тому райдержадміністрацією прийнято рішення про можливість надання їй земельної ділянки після закінчення терміну дії договорів оренди земельних ділянок державної власності. Згідно повідомлення Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 05 липня 2013 року, [PERSON] повідомлено, що для вирішення питання їй необхідно звернутися до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області із заявою про передачу у власність та виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Згідно повідомлення Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 11 жовтня 2013 року, було розглянуто заяву [PERSON] про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної части (паю) для введення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської селищної ради Запорізької області та відмовлено у передачі їй у власність запитуваної земельної ділянки, посилаючись на положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних паїв», а також зазначено, що порядком безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам, регламентованого ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України, не передбачено виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) в розмірі земельних часток (паїв) громадянам, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай). Згідно повідомлення Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 06 лютого 2014 року, на заяву [PERSON] повідомлено, що для вирішення питання щодо виділення земельної частки (паю) слід звернутися до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області. Згідно повідомлення Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 26 лютого 2015 року, було розглянуто клопотання [PERSON] та повідомлено, що Головне управління не має правових підстав для прийняття рішення про надання дозволу на відведення земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності та запропоновано звернутися до суду щодо вирішення цього питання. Таким чином, судом було встановлено, що позивач має право на земельну частку (пай), розміром 7,26 в умовах кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року, в зв'язку з чим має право на виділення їй зазначеної земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) замість наявного у неї сертифікату на право на земельну ділянку (пай). Однак, позивач належним чином реалізувати і в подальшому оформити своє законне право на виділення їй як власнику земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) земельної ділянки не змогла, так як їй було відмовлено у виділенні земельної частки (паю) із земель державної власності. Тобто, вбачається, що реалізація законних прав позивача щодо належного їй права на земельну частку (пай) ділянки напряму залежить від належного виконання своїх повноважень з приводу реалізації компетенції у сфері управління щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) відповідним уповноваженим органом, яким згідно положень ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України є відповідач - Головне управління Держземагенства у Запорізькій області. Однак, вказаний відповідач безпідставно зволікає з реалізацією наданих йому законом повноважень та без жодних передбачених правових підстав відмовляє позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), тим самим створюючи позивачу перешкоди у відведенні їй земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до положень чинного законодавства. При цьому, судом враховується, що, оскільки в теперішній час повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності та передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до положень ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України наділене виключно Головне управління Держземагенства у Запорізькій області, а Михайлівська районна державна адміністрація Михайлівського району Запорізької області та Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області відповідних повноважень не мають, тому позовні вимоги в частині, що стосується відповідачів Михайлівської районної державної адміністрації та Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, задоволенню не підлягають. Стосовно ж заявлених позовних вимог про визнати за позивачем права на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) взамін сертифікату на право на земельну часту (пай) [NUMBER], виданого 02 квітня 2009 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки згідно відомостей, внесених до зазначеного вище сертифікату, позивач має право на земельну частку (пай), розміром 7,26 в умовах кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), і повторне визнання цього права в судовому порядку не потребується. Отже, суд приходить до висновку, що вказані докази у сукупності повністю підтверджують наявність підстав для захисту порушеного права позивача на виділення їй земельної частки (паю) у натурі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року та зобов'язання наділеного відповідними повноваженнями відповідача - Головного управління Держземагенства у Запорізькій області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року із земель запасу, які перебувають у державній власності, сільськогосподарського призначення. Разом із цим, заявлені позовні вимоги про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку встановленого зразку задоволенню не підлягають, оскільки в теперішній час чинним законодавством не передбачено можливість видачі такого правовстановлюючого документа як державний акт на право власності на земельну ділянку. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, захисту порушеного права позивача на виділення їй земельної частки (паю) у натурі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року та зобов'язання Головного управління Держземагенства у Запорізькій області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 02 квітня 2009 року із земель запасу, які перебувають у державній власності, сільськогосподарського призначення, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial