Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON]І про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 29 грудня 2014 року між нею, [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 29 грудня 2014 року та зареєстрованого в реєстрі за номер 3764, відповідач передав, а позивач прийняла у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру виникло у позивача з моменту її державної реєстрації згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2014, індексний номер 31867946. Зазначає, що у відповідності до п. 1.8 договору відповідач зобовязався у термін не пізніше 20.02.2015 року забезпечити зняття з реєстрації місця перебування чи місця проживання (виписку) усіх осіб, які зареєстровані у квартирі, звільнити квартиру від речей належних продавцю чи будь-яким третім особам, передати покупцю повний комплект ключів від квартири, що є предметом цього договору та сплатити комунальні послуги по день фактичного проживання у квартирі. Однак, станом на момент предявлення даного позову, відповідач своє зобовязання щодо зняття з реєстрації місця перебування чи місця проживання, власне себе, не виконав, що підтверджує довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Житлово-будівельним кооперативом «Кристал» від 19.10.2016 №14, згідно з якою до складу сімї/зареєстрованих осіб за адресою [ADDRESS] входять: [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований за вказаною адресою з 10.08.2013 року по теперішній час. Позивач стверджує, що ухилення відповідача від виконання умов договору в частині зняття себе з реєстраційного обліку, порушує права позивача, як єдиного законного власника вищезазначеної квартири, оскільки перешкоджає їй у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним останній на праві приватної власності нерухомим майном на власний розсуд. З посиланням на норми ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України вказує, що квартира за адресою [ADDRESS] є її приватною власністю, а бездіяльність відповідача, що проявляється в ухиленні від зняття себе з реєстраційного обліку, є незаконною. До початку розгляду справи по суті на підставі ст. 31 ЦПК України позивач змінила предмет позову та просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування спірною квартирою. У судовому засіданні позивач підтримала змінені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився, заперечення на позов до суду не подав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку. Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором купівлі продажу квартири від 29.12.2014 року серії НАК 891716, зареєстрованого в реєстрі за № 3764, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], продавець [PERSON] передав у власність (продав), а покупець [PERSON] прийняла у власність (купила) належну продавцю квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. Реєстрація договору підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2014 року, номер витягу 31867946. Відповідно до довідки від 19.10.2016 року за вих. № 14, виданої власнику [PERSON] ЖБК «Кристал», за адресою: [ADDRESS], до складу сімї/зареєстрованих входять: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (зареєстрований з 10.08.2013 року) Крім того, згідно з відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області від 27.10.2015 року за вих. № 47/20944, місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 10.08.2013 року. Реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою також підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Проте, як встановлено судом, [PERSON] вже тривалий час не проживає у даній квартирі, а саме, з 29.12.2014 року, що підтверджується довідкою за вих. № 29 від 19.10.2016 року, виданою ЖБК «Кристал». Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності. Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. При цьому, чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника чи наймача до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника чи наймача у випадку зміни власника. За ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР). Враховуючи зміну власника квартири, перехід прав і обов'язків до нового власника, у відповідача припинились права користування стосовно спірного житла. Відтак, позов підлягає до задоволення. П. 1. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою Відтак, позов про визнання відповідача таким, що втратив право його користування, підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved