Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Прокуратури Кіровоградської області про визнання права власності та повернення вилученого майна, по якому просить визнати належність їй готівкових коштів, які були вилучені в ході обшуку за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відповідача повернути їй [PERSON] кошти в сумі 2200 доларів; 9500 грн. які були вилучені за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.10.2012 року о 11 год. 55 хв. в її квартирі, що знаходиться [ADDRESS], м. Кіровоград старшим слідчим СВ прокуратури Кіровоградської області [PERSON] у присутності оперуповноваженого УДСБЕЗ УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] та її, було проведено слідчу дію, а саме санкціонований обшук вищевказаної квартири. В ході обшуку були вилучені її особисті речі та готівкові кошти, які також належать їй на підставі права власності, а саме були вилучені наступні кошти: 2200 доларів США - 17578 грн., за курсом долару (7,99) відповідно до ставки НБУ на 08.10.2012 р. та 9500 грн. Під час проведення вищезазначеного обшуку вона неодноразово заявляла про те, що це її кошти, які вона на протязі багатьох років заощаджувала, але дані зауваження до протоколу внесені не були. Вищевказаний обшук проводився на підставі кримінальної справи № 1109/11619/12 за обвинуваченням її сина [PERSON], який відповідно до вироку Кіровського районного суду від 03.06.2013 р. був визнаний винним у вчинені злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України і відбуває покарання в місцях позбавлення волі. 26.02.2013 р. була вимушена звернутися до прокуратури Кіровоградської області з письмовим зверненням, в якому прохала повернути належні їй кошти, які були вилучені у ході проведення обшуку. Прокуратура Кіровоградської області в особі начальника слідчого відділу СУ прокуратури Кіровоградської області надала їй письмову відповідь, в якій відмовила в повернені вищенаведених готівкових коштів. 11.09.2013 р. вона повторно звернулася з письмовою заявою до прокурора Кіровоградської області державного радника 3-го класу Ленського С.В., в якій також прохала повернути їй вилучені в ході обшуку кошти, на що відповідь не отримала. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала просила відмовити, вказавши, що доводи позивача, що нею під час проведення обшуку неодноразово заявлялося про належність грошових коштів саме їй та не внесення до протоколу її заяв не відповідає дійсності. Всі посилання позивача на належність саме їй вилучених грошових коштів, без належних доказів, є лише припущенням і не можуть братися судом до уваги як факт. Щодо неотримання позивачем відповіді на звернення від 11.09.2013 р. про повернення їй вилучених у ході обшуку грошових коштів повідомила, що прокуратурою області за результатами розгляду вказаного звернення 15.10.2013 р. заявниці надано роз'яснення. Свідок [PERSON], чоловік позивача, в судовому засіданні пояснив, що був учасником ТОВ «Ельбор». У 2000 році свою частку статутного фонду передав сину, [PERSON]. Проте, всю документацію підписував він, а не син. Кошти в сумі 2 200 доларів США та 9500 грн., які були вилучені під час проведення обшуку 08.10.2012 р. в квартирі [ADDRESS], належать їм з дружиною. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 14.01.1997 р. виданого Державним комунальним підприємством «Комунальник - 96» квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. Згідно договору дарування від 01.06.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Прохор Л.Є. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар ? частину квартири за [ADDRESS] /а.с.7/. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.10.2012 р. було надано дозвіл на проведення обшуку квартири [ADDRESS], за місцем фактичного знаходження малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Ельбор» та за місцем фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] Відповідно до протоколу про проведення обшуку від 08.10.2012 р. в квартирі [ADDRESS] старшим слідчим слідчого відділу прокуратури області [PERSON] в присутності оперуповноваженого УДСБЕЗ УМВС України в Кіровоградській області Новикова О.С., за участю понятих та у присутності [PERSON] було запропоновано видати договори, акти виконаних робіт, грошові кошти, комп'ютерну техніку, установчі документи, податкові декларації /а.с. 8-12/. Під час проведення обшуку та вилучення грошових коштів у сумі 2 200 доларів США та 9500 грн. будь яких скарг чи зауважень від понятих та у [PERSON] не надходило, про що остання і поставила у протоколі свій підпис /а.с.8/. Постановою старшого слідчого відділу прокуратури області [PERSON] від 02.11.2012 р. на вилучене в ході досудового слідства майно було накладено арешт, а тому числі і на вилучені грошові кошти /а.с. 31-32/. Згідно постанови про внесення грошових коштів на депозитний рахунок від 05.11.2012 р. винесеною старшим слідчим слідчого відділу прокуратури області [PERSON] вилучені в ході досудового слідства у кримінальній справі № 61-0389 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України грошові кошти на загальну суму 2200 доларів США та грошові кошти на загальну суму 14 936 грн., підлягають внесенню на депозитний рахунок прокуратури Кіровоградської області /а.с.33/. Відповідно до п. п. 1.2, 1.9 Статуту ТОВ «Ельбор» (у редакції, затвердженій на зборах учасників, протокол № 2 від 21.01.1993 р.), учасниками товариства є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Місцезнаходження підприємства - [ADDRESS]. Наказом засновників від 11.08.1997 р. № 10 на посаду директора МП «Ельбор» призначено [PERSON]. Відповідно до посвідченої нотаріально заяви [PERSON] від 30.07.1999 р., протоколу № 5 загальних зборів засновників МП у формі ТОВ «Ельбор» від 30.07.2000 р., [PERSON] за власним бажанням виведено зі складу засновників ТОВ «Ельбор». При цьому частку статутного фонду ним передано [PERSON], якого введено до складу засновників товариства. Також установлено, що на підставі постанови про проведення виїмки від 15.10.2012 р. у кримінальній справі № 61-0389, протоколу виїмки від 23.10.2012 р. проведено виїмку у Головному управлінні статистики у Кіровоградській області оригіналів статистичних даних та фінансових звітів фінансово-господарської діяльності МП у формі ТОВ «Ельбор» з моменту створення. Відповідно до вказаних документів, фінансові звіти суб'єкта малого підприємництва ТОВ «Ельбор» станом на 01.01.2006 р., 01.01.2007 р., баланс ТОВ «Ельбор» станом на 01.01.2008 р., фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва ТОВ «Ельбор» станом на 01.01.2009 р., баланс станом на 01.01.2010 р. та звіт про фінансові результати за 2009 рік; звіти про основні показники діяльності підприємства ТОВ «Ельбор» за 2005, 2006, 2007 роки подані до відповідних державних органів за підписом керівника - [PERSON] Таким чином, на момент проведення досудового розслідування (кримінальна справа порушена 24.09.2012 р.) засновником ТОВ «Ельбор» був саме [PERSON] Ухвалою колегії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2014 р. в порядку ст. 395 КПК України змінено вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2013 р. та вирок апеляційного суду Кіровоградської області від 18.10.2013 р. відносно [PERSON] перекваліфіковано дії [PERSON] з ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України. На підставі ст.. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим та згідно з ч. 4 ст. 72 КК України [PERSON] остаточно визначено покарання 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, з конфіскацією майна, одержаного злочинним шляхом - нежилого приміщення, яке знаходиться по вул. Калініна 32 в м. Кіровограді /а.с. 104-109/. Вилучені в ході досудового розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] в сумі 2200 дол. США та 14936,00 грн. перераховано в дохід держави відповідно до виконавчого листа № 1- кп/404/101/136 від 27.03.2014 р. та листа державного виконавця № 68/04-32/10 від 13.01.2015 р. Відповідно до положень ст.ст. 125-126 КПК України (1960 року) в справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. Забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України (1960 року) питання що зробити з майном, описаного для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна вирішується судом при постановленні вироку. 26.02.2013 р. [PERSON] звернулась до прокуратури Кіровоградської області з письмовим зверненням, в якому просила повернути належні їй кошти, які були вилучені у ході проведення обшуку. Згідно відповіді № 06/3-91 від 21.03.2013 р., прокуратура Кіровоградської області відмовила в повернені вищенаведених готівкових коштів, так як прокуратура Кіровоградської області не має правових підстав для вирішення будь-яких питань з приводу повернення вилучених по вказаній кримінальній справі речових доказів. У той же час, до заяви не було долучено жодного правовстановлюючого документу, який би підтверджував наявність права власності на речі /а.с. 13/. Згідно ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 81 КПК України (1960 року) гроші, цінності та інші речі, які були об'єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивачу необхідно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та якими доказами це підтверджується. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Долучені до позову докази на підтвердження вимог не містять інформації про належність вилучених грошових коштів позивачу і не підтверджують її права власності чи володіння, з яким закон пов'язує право виникнення вимог про виключення майна з опису та повернення вилученого майна. За наведених обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували її право власності на грошові кошти або володіння ними, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Прокуратури Кіровоградської області про визнання права власності та повернення вилученого майна задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed