Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Кредобанк» про визнання недійсним договору поруки №1/29/2013 від 19 липня 2013 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк». В обргунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є дружиною [PERSON] котрий 19 липня 2013 року уклав із ПАТ «Кредобанк» договір поруки №1/29/2013, за яким він поручився за виконання зобов'язання ТОВ «ТД «Рогатинпостач» перед ПАТ «Кредобанк» за договором №29-5/2013 про надання овердрафту від 19 липня 2013 року. Такі дії її чоловіка [PERSON] є порушенням вимог ст. 65 Сімейного кодексу України, адже розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, можливе лише за взаємною згодою подружжя. Оскільки, їй не було відомо, що [PERSON] поручився перед ПАТ «Кредобанк» за виконання ТОВ «ТД «Рогатинпостач» зобов'язання, просить позов задовольнити, визнати недійсним договір поруки. Позивач в судове засідання призначене на 11 грудня 2014 року не з`явилася, однак надала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення в якому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору поруки з тих підстав, що договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб,крім сторін за договором, а тому до таких правовідносин норми ст. 65 СК України не можуть застосовуватися. Просив розгляд справи проводити у його відсутності. Суд, перевіривши докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ТзОВ «ТД «Рогатинпостач» укладено договір №29-5/2013 про надання овердрафту. [PERSON] поручився перед ПАТ «Кредобанк» за виконання ТзОВ «ТД «Рогатинпостач» своїх зобов'язань перед кредитором за договором №29-5/2013., що підтверджується договором поруки №1/29/2013 від 19 липня 2013 року. Поручитель [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із позивачем по справі [PERSON] Позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що будучи дружиною [PERSON], не давала згоди на укладання ним договору поруки №1/29/2013 від 19 липня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Частина перша ст.203 ЦК України в редакції, чинній на час укладення спірного договору, встановлювала, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнано судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до вимог, встановлених в ст.65 Сімейного кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина (чоловік) має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За ст.73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. З даної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] про визнання договору поруки недійсним відмовити.

Outcome: dismissed