Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.06.2014 року між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Кам'яницької сільської ради Ужгородського району, актовий запис №90. За час шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У зв'язку з різними характерами та поглядами на сімейне життя, між ними час від часу виникають суперечки та сварки, свідком у подальшому яких може стати їх донька, що негативно вплине на її психологічне здоров'я та уявлення про сім'ю. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами припинено, а тому, на думку позивача, сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Позивач вказує, що за спільною домовленістю з відповідачем малолітня донька залишається проживати з матір'ю. Враховуючи вищенаведене, позивач просить шлюб укладений 07.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 07.06.2014 року про шлюб, 07 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомі Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №90. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON]. За час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.08.2015 року. У відповідності із ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально. Спорів щодо поділу спільного майна, визначення місця проживання малолітньої дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved