Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , визначити місце проживання їхньої спільної дитини разом із матір`ю, після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити, пояснивши, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, у них часто виникають сварки, чоловік постійно вживає алкогольні напої, влаштовує сцени ревнощів, ображає її, застосовує відносно неї психологічне та фізичне насилля, під час якого присутня їхня спільна дитина. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу та зміни прізвища позивача на дошлюбне, у задоволенні позовних вимог у частині визначення місця проживання спільної дитини разом із матір`ю заперечував, оскільки він працює, отримує дохід і спроможний нормально утримувати дитину, на відміну від позивача, яка отримує лише 3000 грн. на місяць і не в змозі належно забезпечити дитину. Також зазначив, що у його дружини є коханець, а тому вона і вирішила розірвати шлюб. Заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 12.10.2012 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . За довідкою ВК Городищенської міської ради Дирдинського старостинського округу № 1 від 05.01.2021, [PERSON] зареєстрована та проживає за місцем реєстрації батька - відповідача у справі [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається, подальше збереження даної сім`ї неможливе, шлюб існує лише юридично, що суперечить інтересам позивача. Сторони не просили надати їм термін на примирення, а суд не вбачає для цього підстав. Норми ст. 113 СК України передбачають, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право, після розірвання шлюбу, надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому позивач має право відновити своє дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Частина 1 ст. 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. На час розгляду справи судом, сторони проживають в одному будинку разом зі своєю малолітньою дитиною. Для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до участі в справі слід залучати відповідний орган опіки та піклування для обстеження умов проживання кожного з батьків і складання обґрунтованого висновку. Однак клопотань про залучення до участі в справі органу опіки та піклування до суду не надходило. Доказів того, що дитину доцільно залишити проживати з матір`ю, а також відповідних обґрунтувань позивачем не надано. Тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] слід відмовити. Відповідно до квитанції від 11.01.2021 позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп., а тому суд, з урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial