Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до Трускавецький міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON], починаючи з 1992 року безперервно, відкрито володіє та користується приміщенням одноповерхової нежитлової будівлі (торговий кіоск) по [ADDRESS]. Характеристика даного нерухомого майна згідно технічного паспорту: фундамент - бетон, підлога - бетон, стіни - металеві каркасно-щитові, покрівля - залізо, загальна площа - 18,9 кв.м., вартість - 47 548 грн. Вказане нерухоме майно вона отримала в порядку спадкування від чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] з 1988 року до смерті здійснював у ньому ремонт взуття. Про факт прийняття спадщини свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.03.2008 року. [PERSON] ще 03 грудня 1991 року уклав договір на оренду нежитлових приміщень з ЖЕК №2. Термін дії договору - один рік з моменту укладення. ЖЕК №2 володів даним майном на праві повного господарського відання. Після смерті [PERSON] ні особа, яка надавала в оренду нерухоме майно - ЖЕК №2, ні власник майна - Трускавецька міська рада не витребовувала цього майна. ЖЕК №2 був ліквідований у 2003 році, правонаступник відсутній. [PERSON] добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою понад 20 років після смерті чоловіка, доглядає за ним, утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї немає. Цей факт підтверджується також тим, що відповідач, на території якого розташоване це нерухоме майно і яке йому належало, знає про титульне володіння цим майном позивачки, оскільки Трускавецька міська рада своїм рішенням №647 від 28.04.2006 року надала дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгового кіоску. [PERSON] було розроблено та погоджено з усіма уповноваженими органами ( у відповідності до діючого на той час земельного законодавства) проект відводу земельної ділянки площею 20 кв.м. Категорія земель - землі громадської та житлової забудови. Проте, поки позивач отримувала висновки, змінилося законодавство і міська рада зобов'язала позивача отримувати повторний дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, а опісля у наданні такого дозволу відмовила через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Вважає, що вона набула права власності на майно на підставі ч. 3 ст. 344 ЦК України, так як якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Оскільки починаючи з моменту відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], тобто з [INFO], згідно ст.ст.1220, 1221, 1261, 1268 ЦК України, [PERSON], як спадкоємець, яка прийняла спадщину, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася цим майном, заявляє про застосування ч.2 ст. 344 ЦК України. Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на приміщення одноповерхової нежитлової будівлі (торговий кіоск) по [ADDRESS] загальною площею 18,9 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Трускавецької міської ради в судовому засіданні пояснив, що Трускавецька міська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON], про що скерувала відповідний лист на адресу суду за підписом міського голови Р.Козира. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є знайомою [PERSON] Їй відомо, що приблизно у 1982-1985 рр. по [ADDRESS] працював шевцем [PERSON] Після його смерті [PERSON] здійснювала утримання кіоску, платила усі належні податки і збори. Вона завжди думала, що вищевказаний кіоск є власністю [PERSON] та [PERSON] Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є знайомою [PERSON] Вона пригадує, що в м. Трускавці по вул. Річки в кіоску працював шевцем [PERSON] Разом із ним в кіоску його дружина [PERSON] продавала землю для рослин, засоби гігієни. [PERSON] вищевказаний кіоск викупив, але у кого -їй не відомо. Після смерті чоловіка [PERSON] займалася благоустроєм кіоску. Вона завжди думала, що це їх приватна власність. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], починаючи з 1992 року безперервно, відкрито володіє та користується приміщенням одноповерхової нежитлової будівлі (торговий кіоск) по [ADDRESS]. Характеристика даного нерухомого майна згідно технічного паспорту (а.с. 13-17): фундамент - бетон, підлога - бетон, стіни - металеві каркасно-щитові, покрівля - залізо, загальна площа - 18,9 кв.м., вартість - 47 548 грн. Вказане нерухоме майно вона отримала в порядку спадкування від чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] з 1988 року до смерті здійснював у ньому ремонт взуття. Про факт прийняття спадщини свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.03.2008 року. (а.с. 5). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. [PERSON] 03 грудня 1991 року уклав договір на оренду нежитлових приміщень з ЖЕК №2. Термін дії Договору - один рік з моменту укладення (а.с. 44-45). ЖЕК № 2 володів даним майном на праві повного господарського відання. Після смерті [PERSON] ні особа, яка надавала в оренду нерухоме майно - ЖЕК № 2, ні власник майна - Трускавецька міська рада не витребовувала цього майна. [PERSON] добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою понад 20 років після смерті чоловіка, доглядає за ним, утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї немає. Цей факт підтверджується також тим, що відповідач, на території якого розташоване це нерухоме майно і яке йому належало, знає про титульне володіння цим майном позивачки, оскільки Трускавецька міська рада своїм рішенням №647 від 28.04.2006 року надала дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгового кіоску (а.с. 6). [PERSON] було розроблено та погоджено з усіма уповноваженими органами (у відповідності до діючого на той час земельного законодавства) проект відводу земельної ділянки площею 20 кв.м. Категорія земель - землі громадської та житлової забудови (а.с. 7). Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки починаючи з моменту відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], тобто з [INFO], згідно ст.ст.1220, 1221, 1261, 1268 ЦК України, [PERSON], як спадкоємець, яка прийняла спадщину, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася цим майном, заявляє про застосування ч.2 ст. 344 ЦК України. Як зазначено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України у своїй постанові №5 від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до п.10 Постанови, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Відповідно до пунктів 13, 14 вказаної Постанови Пленуму можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні даного спору про набувальну давність суд врахувує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який включається в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном був впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього відповідно до ч.3 ст. 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, відтак Трускавецька міська рада є належним відповідачем у вказаному позові. Окрім того, Трускавецька міська рада не заперечувала проти задоволення позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем права власності на вищевказане нерухоме майно. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. На підставі наведеного, відповідно до ст. 344 ЦК України, та

Outcome: approved