Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна подружжя, в якому просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 24 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 303; поділити між нею та відповідачем двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 1101,70 грн.. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 24.09.2011 року, від даного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, відсутні взаєморозуміння, почуття поваги та любові. З листопада 2015 року між ними припинено шлюбно-сімейні відносини, сторони проживають окремо. Примирення між ними неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Після розірвання шлюбу їх малолітня дитина буде проживати разом з матір'ю. Також під час шлюбу, а саме 27 березня 2015 року вони на підставі договору купівлі-продажу квартири придбали двокімнатну квартиру за зазначеною вище адресою, договір оформлено на відповідача. На час придбання квартири відповідач їздив на заробітки у Росію, а вона вела домашнє господарство, доглядала за дитиною. Для придбання квартири було витрачено їх із відповідачем спільні кошти, а також їм допомагали коштами її та його батьки. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Грунська Л.А. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Позивач просила задовольнити її позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на обставини, зазначені у позові, визначити місце проживання дитини після розірвання шлюбу разом із нею, відновити після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище - [PERSON], поділити майно, яке було придбано ними у період шлюбу, а саме: двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 1101,70 грн.. Крім того, позивач пояснила, що відповідач пропонував вирішити добровільно питання щодо поділу їх спільно нажитого майна та оформити це в нотаріуса, однак він уникає із нею зустрічей, не бажає спілкуватися, що робить неможливим вирішити це питання добровільно, до мирного врегулювання спору він не прагне. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак раніше надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, однак у письмових поясненнях, наданих до суду, зазначив, що справжні причини розірвання шлюбу позивачем не викладено, а саме те, що вона порушувала подружню вірність, що і стало підставою для припинення шлюбно-сімейних відносин, тому подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе. Крім того, він вважає, що розподіл їх спільного майна можливо здійснити добровільно без звернення до суду. Що стосується стягнення судових витрат з нього, то він стверджує, що їх сім'я розпалася з вини позивачки, а тому судові витрати несе сторона, з чиєї вини виникла справа (а.с. 46-49). Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 24.09.2011 року відділом ДРАЦС по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 303 (а.с. 6). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, сім'я фактично розпалася, з листопада 2015 року сторони проживають окремо, подружні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться, до примирення не прагнуть, що є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає можливим відновити позивачу після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище прізвище - [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 560 (а.с. 11). З питання щодо проживання, виховання та утримання дитини спору немає. Так, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, тому суд вважає, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з матір'ю. Що стосується позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що 27 березня 2015 року сторони, перебуваючи у шлюбі, придбали двокімнатну квартиру, загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], ринковою вартістю 110100 грн. та яка зареєстрована на ім'я відповідача [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.03.2015 року, посвідченого та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. (а.с. 13-14, 17-36). В правових позиціях пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 71 Сімейного кодексу України наголошує, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значенні. У зв'язку з тим, що зазначена вище квартира придбана сторонами в період шлюбу, у відповідності до ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки домовленості між сторонами по справі ніякої не було, шлюбний договір не укладався, то кожному із сторін належить по 1/2 частині спірного майна. А тому, суд вважає позовна вимога в частині поділу сумісно придбаного майна подружжя підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем, оскільки позивачем не доведено з причини кого розпалася сім'я та нею сплачено судовий збір за дві позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та поділ майна в розмірі, що відповідає 1/2 частці спірного майна.

Outcome: partial