Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути на її користь з [PERSON] грошові кошти в сумі 215\~800 (двісті п'ятнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі еквівалент 10\~000 (десять тисяч) доларів США. [PERSON] зобовязалася вищевказані грошові кошти повернути в повному обсязі в строк до 24.10.2014 року. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошових коштів [PERSON] було написано розписку на імя [PERSON] від 24.10.2013 року. По закінченню строку [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення взятих відповідно до договору позики грошових коштів в сумі 10\~000,00 доларів США. Однак, відповідач, повертати взяті грошові кошти відмовилася, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Надалі було ще декілька звернень з вимогою про повернення боргу, проте відповідач завжди відповідала відмовою. Позивач [PERSON] надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представником відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що в даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 24.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 10\~000 (десять тисяч) доларів США. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошових коштів [PERSON] було написано розписку на імя [PERSON] від 24.10.2013 року. В вищезазначеній розписці зазначено, що [PERSON] зобовязалася повернути взяті грошові кошти в повному обсязі в строк до 24.10.2014 року. З позовної заяви вбачається, що по закінченню строку [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення взятих відповідно до договору позики грошових коштів в сумі 10\~000,00 доларів США. Однак, відповідач, повертати взяті грошові кошти відмовилася, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Надалі було ще декілька звернень з вимогою про повернення боргу, проте відповідач завжди відповідала відмовою. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути предявлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідач [PERSON] не виконала свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів відповідно до договору позики від 24.10.2013 року. Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 24.10.2013 року в сумі, еквівалентній 10\~000,00 доларів США, що станом на 29.09.2015 року за офіційним курсом НБУ складає 215\~800,00 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч вісімсот гривень, 00 коп.). Одночасно з відповідача [PERSON] у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 2158,00 грн.

Outcome: approved