Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 8 листопада 2013 року виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, посилаючись на те, що шлюб виявився невдалим. Протягом тривалого часу між ними були суперечки та непорозуміння, через різні погляди на сімейне життя, та відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Від шлюбу в них народився син [PERSON] 29.01.2015р., котрий на даний час неповнолітній та проживає із матірю; сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин протягом трьох років, збереження сімї неможливе, шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому [PERSON] просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала, просила її задовольнити, наполягаючи на питанні розірвання шлюбу, оскільки вони із відповідачем це питання спільно обговорили, він останніх три роки перебуває за межами України і дійсно вони разом не проживають від першого лютого 2016 року. Відповідач до суду не зявився, подав відзив в якому позов визнав не заперечив проти його задоволення, справу просив розглядати в його відсутності. Встановивши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 8 листопада 2013 року, від якого в них є син [PERSON] [INFO], котрий на даний час неповнолітній та проживає із матірю; протягом трьох років сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~При таких дійсних обставинах, що ґрунтуються на наведених нормах закону суд дійшов висновку, що примирення між сторонами неможливе, як вбачається із позицій сторін їх сімя розпалася остаточно, а шлюб тривалий час існує формально; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача; визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а також їх неповнолітнього сина.

Outcome: approved