Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області провизнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спільною сумісною власністю подружжя. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті останнього є позивач та її діти - [PERSON] та [PERSON] , які не прийняли спадщину у встановленому законом порядку і не претендують на неї. Вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, однак нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просила визнати за нею право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явилась, однак її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить розглядати справу без його та позивача участі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що Старовижівська селищна рада позов визнає повністю та просить справу розглядати за відсутності представника. Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до статті 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно зі статтею 1216 цього Кодексу являє собою перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до статті 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення містяться у статті 60 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 28 КЗпШС частки подружжя у майні, яке їхньою спільною сумісною власністю, є рівними. Судом, з матеріалів справи та наданої в підготовче засідання нотаріусом копії спадкової справи № 69-2019, заведеної після смерті [PERSON] , встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , їх шлюб було зареєстровано 01 березня 1949 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (аркуш справи 6). [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, 1954 року побудови, з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Старовижівською селищною радою Старовижівського району Волинської області від 27 серпня 2019 року № 009 (аркуш справи 9) та випискою з погосподарської книги № 1 (аркуш справи 10). Як вбачається з технічного паспорта, виготовленого Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 18 червня 2019 року, біля вказаного житлового будинку розташовані погріб (1956 року побудови), 3 прибудови (1954, 1959 року побудови), 9 сараїв (1954, 1955, 1958, 1960, 1962, 1963, 1975 року побудови), літня кухня (1959 року побудови), вбиральня (1954 року побудови), колодязь (1954 року побудови), огорожа (1954 року побудови), хвіртка (1954 року побудови). Оскільки спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами збудований в сільській місцевості і зареєстрований у погосподарській книзі, то він вважається прийнятим в експлуатацію і не є самовільним будівництвом. Отже, вказане нерухоме майно не є самовільним будівництвом та, у відповідності до статті 22 КЗпШС в редакції 1969 року, вважається спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , і право кожного з них щодо володіння, користування і розпорядження цим майном є рівним. [INFO] [PERSON] помер (аркуш справи 8) і після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину вказаного будинковолодіння. За життя [PERSON] 22 листопада 1993 року склав заповіт, відповідно до якого жилий будинок зі всіма прибудовами та господарськими будівлями, що знаходяться в селі Мизове Старовижівського району Волинської області заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] (аркуш справи 45). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 22 листопада 1993 року, не змінювався і є дійсним (аркуш справи 33). [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями за заповітом, у встановлені законом порядку та строки спадщину не прийняли, на спадкове майно не претендують (аркуш справи 11-12). Відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса, позивач прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (аркуш справи 31 зворот). Доказів про існування інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , судом не здобуто. Таким чином судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесена відповідна постанова (аркуш справи 13). Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що Старовижівській селищній раді Волинської області було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнаються в повному обсязі (аркуш справи 41). Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачка [PERSON] , будучи власником 1/2 частини та спадкоємцем за законом на решту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , фактично набула на нього право власності. На даний час право власності на це майно ніким не оспорюється, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за позивачкою. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору залишити за нею у зв`язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved