Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та поділ майна між подружжям, мотивуючи тим, що з 03.03.1983 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, виникають розбіжності в інтересах, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини з вересня 2015 року, вважає, що примирення неможливе, тому просить розірвати шлюб, за час шлюбу у них набуте майно, а саме квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS], що є спільною власністю подружжя, а тому зважаючи, що частки, що належить позивачу та відповідачу є рівними просила поділити майно, виділивши позивачу ? частку з кожної квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак від її представника [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої просила позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити, а в частині поділу майна подружжя сторони домовились вирішити шляхом укладення мирової угоди в порядку розгляду вказаної цивільної справи, справу розглядати без її участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої, не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу, а в частині поділу майна подружжя, сторони домовились вирішити шляхом укладення мирової угоди в порядку розгляду вказаної цивільної справи, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03.03.1983 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, сімейно-шлюбні відносини не підтримують з вересня 2015 року, не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини, мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин що склалися поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, мають обопільне бажання розірвати шлюб, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved