Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя, в якому просила поділити між нею та відповідачем автомобіль OPEL ASTRA 1.4 2004 р.в. кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], виділивши його у власність відповідачу, стягнувши з останнього на її користь грошову компенсацію у розмірі 60000,00 грн., а також судові витрати в сумі 1200,00 грн. Вартість грошової компенсації пояснила тим, що між нею та відповідачем усно було досягнуто домовленість щодо вартості авто саме в такій сумі. До початку розгляду справи позивач змінила предмет позову та просила визнати недійсним правочин купівлі продажу транспортного засобу OPEL ASTRA 1.4 2004 р.в. року, оформленого довідкою рахунком серії ДПІ №074679 від 24.03.2012 року, застосувати реституцію, повернувши у спільну власність подружжя дане авто та поділити його між нею і відповідачем, виділивши транспортний засіб відповідачу, а їй грошову компенсацію у розмірі 60000,00 грн. Також просила стягнути з відповідача судові витрати. 01 квітня 2015 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області до участі в справі в якості третьої особи було залучено нового власника спірного транспортного засобу - [PERSON] Свої вимоги позивач мотивує тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебувала з 25 листопада 2011 року. Через те, що сімейне життя не склалося ними було подано заяву до відділу ДРАЦСу реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції та 30 грудня 2014 року вони отримали свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час подання даної заяви між нею та відповідачем усно було досягнуто домовленість про добровільний поділ майна, яке складається з автомобіля OPEL ASTRA 1.4 2004 р.в. кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що був придбаний ними під час перебування в шлюбі за спільні кошти, шляхом виплати їй 1/2 вартості авто, який на той момент вони з відповідачем оцінили у 120000,00 грн. Проте, відповідач змінив свою думку та повідомив їй, що авто залишиться у нього, а компенсацію виплачувати він відмовляється, у звязку з чим вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила суд про їх задоволення у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні вимоги своєї довірительки підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у 2011 році він як звільнений, інвалід 3 групи внаслідок поранення, повязаного з виконанням обовязків військової служби отримав одноразову грошову допомогу в сумі 34056,00 (тридцять чотири тисячі пятдесят шість) грн., на які і придбав спірне авто, яке згодом продав своєму батькові, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник відповідача вимоги свого довірителя підтримав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що під час спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі спірне авто було відчужене на користь третьої особи, а отже даний транспортний засіб за відповідачем не зареєстрований та підстав для задоволення позовних вимог позивача про поділ майна немає. Крім того, третя особа є добросовісним набувачем, а тому вимоги до останнього є незаконними та необґрунтованими. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтвердив ту обставину, що відповідач по справі є його рідним сином, який і переоформив на нього своє авто, що є предметом спору. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторін по справі та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 25 листопада 2011 по 30 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.33). Відповідно до копії довідки рахунку серії ДПІ №074679 від 24.03.2012 року виданої на імя [PERSON] автомобіль OPEL ASTRA 1.4 2004 р.в. кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] було придбано за 32261,63 грн. (а.с.9). В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він у 2012 році сторонам по справі продав власну машину OPEL ASTRA, при цьому гроші йому передала позивач, частина з яких була у гривнях, а інша у доларах. У м. Первомайську було видано довідку рахунок, у якій зазначено вартість автомобіля. Свідок [PERSON] суду показав, що він є братом позивача та був присутнім під час оглядин та купівлі машини. На прохання сестри він узяв кредит у банку на суму 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень та передав їх сестрі для придбання даного авто. Його боргові зобовязання перед банком виконувала сестра з чоловіком. Свідок [PERSON] надала суду покази аналогічні показам свідка [PERSON] Проте, суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], так як немає підтверджень того, що між ним та його сестрою було укладено договір позики, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, а кошти взяті ним у банку в кредит були використані позивачем для придбання спірного авто. Відповідно до п. 24. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження, використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено та сторонами по справі не заперечувався той факт, що спірне авто було продано під час перебування сторін у зареєстрованих шлюбних відносинах. Але, як вбачається з копії наказу №333 у грудні 2011 року [PERSON] як інваліду III групи отриманої внаслідок поранення, повязаного з виконанням обовязків військової служби було перераховано одноразову грошову допомогу в розмірі 34056,00 (тридцять чотири тисячі пятдесят шість) (а.с.80), що також підтверджується копією платіжного доручення №480 від 19.12.2011 року (а.с.81). Отже, зарахування вищезазначених грошових коштів відбулось 19 листопада 2011 року, а шлюб сторони зареєстрували 25 листопада 2011 року. Згідно з ч.3 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Особистою приватною власністю дружини (чоловіка) згідно зі ст.57 СК України вважається в тому числі майно, набуте нею (ним) до шлюбу, або під час шлюбу за належні особисті кошти, або на відшкодування моральної шкоди; страхові суми одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням. Крім того, суд не може прийняти до уваги доводи позивача щодо вартості спірного майна в розмірі 120000,00 грн., оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується довідкою-рахунком серії ДПІ №074679 від 24.03.2012 року, в якій зазначено, що спірний автомобіль було придбано за 32261,63 грн. (а.с.9), а відповідно до висновку експерта №500 від 07.08.2015 року середня ринкова вартість вищезазначеного автомобіля станом на 24.03.2012 року складала 64843,88 грн., а станом на січень 2015 року становила 75889,19 грн. (а.с.106-108). Відповідно до довідки за вих. №9/10/224 від 06.01.2015 виданої Центром з надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м. Южноукраїнська УДАІ УМВС України в Миколаївській області за [PERSON] у період з 24.12.2014 по 05.01.2015 року транспортні засоби не зареєстровані (а.с.36). Відповідно до довідки за вих. №9/10/224 від 20.03.2015 виданої Центром з надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів з обслуговування м. Южноукраїнська УДАІ УМВС України в Миколаївській області транспортний засіб OPEL ASTRA 1.4 2004 р.в. кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з 13.12.2014 року був перереєстрований на нового власника - [PERSON] (а.с.67), що також підтверджується показами останнього наданими у судовому засіданні. Тобто автомобіль був переоформлений під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Позивач як на підставу недійсності правочину посилається на ст.215 ЦК України, зазначаючи, що відповідач відчужуючи на користь іншої особи спільне майно діяв всупереч ст.65 СК України, а саме без згоди співвласника майна дружини, на укладення цього договору, оскільки дана угода виходить за межі дрібної побутової. З аналізу ст.ст.215 та 203 ЦК України вбачається, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З огляду на зазначене вище суд приходить до висновку, що посилання позивача на недійсність правочину є безпідставними та необґрунтованими. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставі своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене вище у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed