Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 30.07.2011 року вона разом з [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 23.11.2012 року за сумісні кошти придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS], та за спільною домовленістю оформили будинок на [PERSON] Проживаючи в будинку однією сім'єю, сумісними коштами з [PERSON] придбавали необхідні будівельні матеріали, обладнання, проводили ремонт, тобто до шлюбу облаштовували свій будинок. 12.12.2013 року вони зареєстрували шлюб. У 2015 році їх шлюбно-сімейні відносини фактично перестали існувати за ініціативою [PERSON], який користуючись знаходженням [PERSON] на заробітках у Магаданській області, РФ, у їх спільний будинок привів свою колишню дружину, де наразі проживає з нею. [PERSON] він не допускає у будинок та вона зі своєю донькою залишилася без житла. Просила встановити факт її проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 30 липня 2011 року до часу реєстрації шлюбу - 12 грудня 2013 року, визнати житловий будинок за адресою: [ADDRESS], та все нерухоме майно в будинку спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на 1\\2 частку вказаного житлового будинку, усунути перешкоди у здійсненні нею права користування житловим будинком, шляхом зобов'язання [PERSON] передати ключі від вхідних дверей будинку та не чинити перешкоди у здійсненні нею права користування будинком, як об'єктом права спільної сумісної власності, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду. Позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Допитані під час судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати як родина з липня 2011 року по 2015 рік. Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 12.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції у Харківській області, 12.12.2013 року відділом державної РАЦС реєстраційної служби Вовчанського РУЮ у Харківській області, актовий запис № 158, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], дошлюбне прізвище позивача змінено на «[PERSON]» (а.с. 24). Даний факт має юридичне значення для [PERSON], оскільки відповідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Іншим шляхом встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу неможливо. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони дійсно проживали разом з 30.07.2011 року по 12.12.2013 року однією сім'єю без шлюбу, були поєднані спільним побутом, веденням домашнього господарства і між ними дійсно склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 30.07.2011 року до часу реєстрації шлюбу 12.12.2013 року. Відповідно до фотокопії договору купівлі-продажу жилого будинку від 23 листопада 2012 року [PERSON] придбав жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 6). Суд враховує, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч. 1ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або іншим договором. Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю ,але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. Оскільки вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями придбаний 23.11.2012 року, тобто в період спільного проживання, то вони є спільною сумісною власністю подружжя і частки в ній для сторін є рівними. За таких підстав позов [PERSON] в частині визнання права власності на 1\\2 частину майна чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині усунення перешкод у праві користування житловим будинком суд приходить до наступного. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 372 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 355, 391 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється виключно за згодою всіх співвласників. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом зобов'язання [PERSON] надати [PERSON] дублікат ключа від вхідної двері будинку [ADDRESS] Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 81 ЦПК України, сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 301 грн. 50 коп. витрат по оплаті судового збору, відповідно до квитанції № 2 від 26 вересня 2017 року (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved