Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, яку разом з представником підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 1986 року, [PERSON] постійно мешкала разом з померлим чоловіком за вищевказаною адресою, хоча і була зареєстрована на прохання сина у квартирі [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , у визначений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини [PERSON] із відповідною заявою до нотаріуса не зверталася, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На усне звернення, з метою оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , нотаріус повідомила, що спадкова справа після смерті чоловіка не заводилася, для її оформлення необхідно надати пакет документів, що підтверджують факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Це буде вважатися прийняттям спадщини у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Тому заявник просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , починаючи з 30.12.2015 року, разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по день смерті останнього [INFO] . Ухвалою суду від 10.08.2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання з викликом сторін. Заінтересована особа [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтвердив факт постійного проживання матері [PERSON] разом із батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 09.09.1986 року по день смерті батька [INFO] . Пояснив, що батько сильно хворів та з кінця 2019 року практично не виходив із квартири, потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, які надавала мати. Просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що, починаючи з 19.04.1974 року, [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 19.04.1974 року (а.с.6). Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). Починаючи з 09.09.1986 року по день смерті він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Квартира за вищевказаною адресою належала на праві спільної сумісної власності у рівних частках кожному: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 06.04.1999 року (а.с.7). Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21.04.2015 року державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І., спадкоємцем 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , став [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З метою оформлення спадкових прав після смерті чоловіка, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Чернишенко В.В., яка повідомила, що спадкова справа після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася, для її оформлення необхідно надати пакет документів, що підтверджують факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Це буде вважатися прийняттям спадщини у відповідності до ст. 1268 ЦК України (а.с.14). Згідно Довідки Управління «ЦНАП у м. Суми» СМР від 21.07.2021 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у період з 09.09.1986 року по 29.12.2015 року (а.с.10). За твердженням заявника, 29.12.2015 року вона знялася із реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] та зареєструвалася на прохання сина [PERSON] у його квартирі за адресою: [ADDRESS] , проте залишалася проживати із чоловіком по [ADDRESS] . Частиною 1 статі 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд в порядку окремого провадження, крім іншого, розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, що мають юридичне значення і які можуть бути встановлені у судовому засіданні в порядку окремого провадження, визначені у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Разом з тим, ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 23 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, за правилом ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). За правилом ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналізуючи положення ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» можна стверджувати, що місце перебування та місце проживання особи може знаходитися в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі дані встановлюються показаннями свідків. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі, що знаходиться на четвертому поверсі будинку, [PERSON] мешкала із чоловіком [PERSON] та свекрухою. [PERSON] і [PERSON] постійно жили разом до дня смерті останнього у 2020 році. Зазначені обставини також підтвердила свідок [PERSON] , надавши у суді аналогічні пояснення. Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 року по справі №\~484/747/17 (провадження №\~61-44149св18), відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. З огляду на викладене та беручи до уваги покази свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини разом із чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки підтвердження даного факту поза судовим шляхом неможливо, а від його встановлення залежить можливість реалізації заявником спадкових прав після смерті чоловіка. Таким чином, заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved