Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] її мати - [PERSON], яка була зареєстрована та проживала в м. Торез Донецької області. Даний факт підтверджений документами, які складені без урахування вимог чинного законодавства України, хоча і завірені печаткою України, однак, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про смерть вказане свідоцтво зареєстровано не було. З цих підстав їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть матері [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. Також заявниця вказує, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку вона не може оформити нотаріально, оскільки необхідно надати дублікат медичного свідоцтва про смерть з печаткою України або рішення про встановлення факту смерті, тому з підстав, передбачених ст.256 ч. 1 п. 8 ЦПК України просить суд встановити факт смерті [PERSON], яка настала [INFO] у м. Торез Донецької області. До початку судового засідання заявниця [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник зацікавленої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області - в судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без присутності представника відділу, також зазначили, що заперечень проти заяви [PERSON] не мають. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. В свою чергу, вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у ред. Наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. З матеріалів справи суд встановив, що [INFO] [PERSON] у віці 78 років померла у м. Торез Донецької області, про що вказує свідоцтво про смерть [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області, завірене печаткою України та довідка № 159 від 19.06.2015р. про причину смерті, видана центром медико-санітарної допомоги м. Торез Донецької області. 02 грудня 2015 р. заявниця [PERSON] звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську, де було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], оскільки не було надано документ, що є підставою для державної реєстрації смерті. Враховуючи, що надана заявником [PERSON] довідка про причину смерті [PERSON] та свідоцтво про її смерть, які не можуть бути прийняті органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факт смерті [PERSON], отримати свідоцтво про смерть матері на бланку українського зразка у м. Торез в період його тимчасової окупації очевидно не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. За таких обставин, заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки вона є громадянкою України, її родинні відносини з померлою громадянкою України [PERSON] підтверджені свідоцтвом про народження заявниці, де її матір'ю зазначена [PERSON], свідоцтвами про шлюб заявниці [PERSON], де вона змінила прізвище після реєстрації шлюбу з «[PERSON]» на «[PERSON]». Таким чином, заявниця не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті своєї матері - [PERSON], що унеможливлює отримання нею свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволяє реалізувати свої спадкові права. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved