Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові посилається на те, що вона з відповідачем уклали шлюб 23 травня 2009 року у відділі ДРАЦСу Хустського районного управління юстиції, про що зроблено а/з № 109. За час спільного проживання у них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач ніде не працює та жодним чином не утримує сімю. Їхній шлюб носить формальний характер, оскільки вона з відповідачем більше року разом не проживають та не ведуть спільне господарство. На сьогоднішній день неповнолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини, так як є працездатною людиною та інших утриманців немає. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та постановити рішення про стягнення аліментів в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. На адресу суду надійшла заява від представника позивачки [PERSON], яка діє згідно угоди про надання правової допомоги, в якій вона просила розглядати справу у її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивача про слухання справи за її відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.05.2009 року у відділі ДРАЦСу Хустського районного управління юстиції за а/з № 109. Від спільного проживання у сторін народилася одна дитини син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач зобовязання по утриманню дитини належно не виконує. При розгляді даної справи зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідач ніде не працює, однак є здоровою та працездатною людиною, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу: для дітей віком до 6 років у розмірі 1032 гривні, дітей віком від 6 до 18 років 1286 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання дитини, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, не має інших утриманців, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в сумі 800 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Судові витрати по справі, підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved