Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту належності заповіту, визнання права власності на спадкове майно за заповітом та припинення права власності на знесений будинок, мотивуючи вимоги тим, що 05.04.1994 року померла її бабуся, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 100% будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться в с.Лаврівка по вул. Леніна, 40, Вінницького району Вінницької області. При житті померла склала заповіт, який посвідчено 02.08.1993 року секретарем Лаврівської сільради Вінницького району Вінницької області та зареєстровано в Книзі реєстрації нотаріальних дій під №40. На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано, про що свідчить відмітка в заповіті, вчинена секретарем сільської ради. Вказаним заповітом спадкодавиця заповіла позивачці по справі все те майно, що належатиме їй на день смерті. Але заповіт складено не від імені [PERSON], а від імені [PERSON] Спадкоємцем першої черги за законом смерті [PERSON], які б мали право на обовязкову частку в спадковому майні не було, тому ніхто не звертався в нотконтору з заявами про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, так як зареєстрована та проживає у спадковому будинку ще з 1988 року. Однак, приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачу в оформленні спадщини, посилаючись на те, що на спадковий будинок відсутні правовстановлюючі документи, а також в звязку з тим, що згідно свідоцтва про смерть померла [PERSON], а заповіт складено від імені [PERSON]: в звязку з тим, що [PERSON] помер 18.02.1991 року, то мабуть із цієї причини у виписці із погосподарської книги по Лаврівській сільраді по господарству [PERSON] за 1991-1995 р.р. прізвище «[PERSON]П.» закреслено і вказана «Мельник Лукерія Павлівна». Свідоцтво про смерть чоловіка [PERSON] також свідчить про те, що він помер 18.02.1991 року також в с. Лаврівка Вінницького району вінницької області; подружжя проживало разом до дня смерті чоловіка і не розлучалося. В свідоцтві про народження матері позивача - [PERSON] зазначено, що її матірю є [PERSON], а батьком - [PERSON]. Архівний витяг з протоколу 3 сесії 23 скликання Лаврівської сільради Вінницького району від 30.11.1998 року свідчить про те, що [PERSON] було надано земельну ділянку розміром 0,31 га, яка розташована в с. Лаврівка по вул. Леніна, 40, Вінницького району Вінницької області, в звязку з оформленням спадщини за заповітом після смерті бабусі - [PERSON]. Довідка Лаврівської сільради Вінницького району Вінницької області №52 від 25.01.2016 року підтверджує те, що померла [PERSON] доводилася позивачу рідною бабусею. Таким чином, позивач вважає, що має підстави звертатися до суду з проханням про встановлення факту належності заповіту [PERSON] Станом на 01.01.1991 року будинок №40 по вул. Леніна, 40 в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області відносився до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору з 1986 року по 1991 року були: [PERSON] голова двору, [PERSON] член двору, [PERSON] правнук, [PERSON] внук. Голова двору [PERSON] помер ще 18.02.1991 року, а інші члени двору (внук та правнуки) виписані з господарства [PERSON] 01.06.1991 року. До цього часу ніхто з них не звертався ні до суду, ні в сільраду з заявами про витребування частки в майні колгоспного двору, в звязку з чим згідно ст.126 ЦК УРСР в редакції 1963 року, втратили своє право на вказану частку. В звязку з цим [PERSON] на день смерті володіла та користувалася 100% спадкового будинку, так як у відповідності до ст.549 ЦК УРСР успадкувала частку чоловіка шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, оскільки продовжувала по день смерті проживати в [INFO], здійснювала догляд за ним та земельною ділянкою. Згідно технічного паспорта на будинок №40 по вул. Леніна в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області будинок «В» складається з наступних приміщень: 1-1 коридор пл.14,8 кв.м, 1-2 санвузол пл. 5,8 кв.м, 1-3 кухні пл. 14,2 кв. м, 1-4 вітальні пл. 24,1 кв.м., 1-5 сходової кімнати 5,4 кв.м, 1-6 коридору пл.13,7 кв.м, 1-7 житлової кімнати пл. 11,3 кв.м., 1-8 житлової кімнати пл. 15,0 кв.м., 1-9 - житлової кімнати пл.13,7 кв.м., І тамбуру пл.3,9 кв.м. Крім того, є наступні господарські будівлі і споруди: балкон, ганок, козирок, літня кухня «Г», погріб з шиєю «Д», убиральня «Е», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, яма вигрібна №7, яма вигрібна №8, криниця №9. Вказаний житловий будинок був зведений на місці старого будинку «А», який знесено ще на початку 1990 років, про що є відмітка в техпаспорті. Оскільки право власності на майно припиняється в разі його знищення, позивач також просить суд постановити рішення про припинення права власності на вказаний будинок. За наведених обставин, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити. Відповідач, представник Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, оскільки позов сільська рада визнає та не заперечує проти його задоволення, при вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 05.04.1994 року в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина на 100% будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться в с. Лаврівка по вул. Леніна, 40 Вінницького району, Вінницької області. При житті [PERSON] склала заповіт, який посвідчено 02.08.1993 року секретарем Лаврівської сільради Вінницького району та зареєстровано в Книзі реєстрації нотаріальних дій під №40 (а.с. 14). На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано, про що свідчить відмітка в заповіті, вчинена секретарем сільської ради. Вказаним заповітом спадкодавиця заповіла позивачці по справі все те майно, що належатиме їй на день смерті, однак, даний заповіт складено не від імені [PERSON], а від імені [PERSON] Спадкоємців першої черги за законом смерті [PERSON] та які б мали право на обовязкову частку в спадковому майні не було, тому ніхто не звертався в нотконтору з заявами про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] прийняла спадщину у відповідності до ст.1268 ч.3 ЦК України оскільки, як свідчить відмітка в паспорті, зареєстрована та проживає у спадковому будинку ще з 1988 року (а.с. 7). Листом від 09.12.2015 року №608/02-31 приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачу в оформленні спадщини, посилаючись на те, що на спадковий будинок відсутні правовстановлюючі документи, а також в звязку з тим, що згідно свідоцтва про смерть померла [PERSON], а заповіт на імя позивача складено від імені [PERSON] (а.с. 30). Згідно довідки №07-4031/7 від 22.01.2016 року, виданої Державним архівом Вінницької області, згідно книги актових записів про шлюб громадян по Лаврівській сільраді за 1934 рік, є запис під №5 від 13.02.1934 року про одруження [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Виписки із погосподарських книг по Лаврівській сільраді свідчать про те, що в будинку за №40 по вул. Леніна в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області проживали та були зареєстровані до дня смерті: [PERSON] та [PERSON] чоловік та дружина (а.с. 21 - 22). В звязку з тим, що [PERSON] помер 18.02.1991року (а.с. 10), у виписці із погосподарської книги по Лаврівській сільраді по господарству [PERSON] за 1991-1995 р.р. прізвище «[PERSON]П.» закреслено і вказана «Мельник Ликерія Павлівна». Свідоцтво про смерть чоловіка [PERSON] також свідчить про те, що він помер 18.02.1991 року в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області. Подружжя проживало разом до дня смерті чоловіка і не розлучалося. Архівний витяг з протоколу 3 сесії 23 скликання Лаврівської сільради Вінницького району від 30.11.1998 року свідчить про те, що [PERSON] було надано земельну ділянку розміром 0,31 га, яка розташована в с. Лаврівка по вул. Леніна, 40, Вінницького району Вінницької області, в звязку з оформленням спадщини за заповітом після смерті бабусі - [PERSON] 2 (а.с. 28). Довідка Лаврівської сільради Вінницького району Вінницької області №52 від 25.01.2016 року підтверджує той факт, що померла [PERSON] доводилася [PERSON] рідною бабусею (а.с. 26). Той факт, що спадковий будинок належав [PERSON] підтверджується: довідкою сЛаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області №192 від 17.12.2015 року (а.с. 23), виписками із погосподарських книг по Лаврівській сільраді за 1986-1996 р.р. (а.с. 21 - 22), архівною довідкою №277 від 20.11.2015 року (а.с. 28), технічним паспортом на будинковолодіння (а.с. 15 - 20). Як вбачається з погосподарських книг по Лаврівській сільраді, зокрема, по господарству [PERSON], двір, головою якого був [PERSON], станом на 01.01.1991 року відносився до категорії колгоспних. Членами колгоспного двору з 1986 року по 1991 року були: [PERSON] голова двору, [PERSON] член двору, [PERSON] правнук, [PERSON] внук. Голова двору [PERSON] помер 18.02.1991 року, а інші члени двору (внук та правнуки) виписані з господарства [PERSON] 1.06.1991 року. До цього часу ніхто з них не звертався ні до суду, ні в сільраду з заявами про витребування частки в майні колгоспного двору, в звязку з чим згідно ст.126 ЦК УРСР в редакції 1963 року, втратили своє право на вказану частку. Таким чином, [PERSON] на день смерті володіла та користувалася 100% спадкового будинку, так як у відповідності до ст.549 ЦК УРСР успадкувала частку чоловіка шляхом вступу в оперативне управління спадковим майном, оскільки продовжувала по день смерті проживати в [INFO], здійснювала догляд за ним та земельною ділянкою, що підтверджується довідкою Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 192 від 17.12.2015 року (а.с.23). Згідно технічного паспорта на будинок №40 по вул. Леніна в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області, будинок «В» складається з наступних приміщень: 1-1 коридор пл.14,8 кв.м, 1-2 санвузол пл. 5,8 кв.м, 1-3 кухні пл. 14,2 кв. м., 1-4 вітальні пл. 24,1 кв.м., 1-5 сходової кімнати 5,4 кв.м, 1-6 коридору пл. 13,7 кв.м, 1-7 житлової кімнати пл. 11,3 кв.м., 1-8 житлової кімнати пл. 15,0 кв.м., 1-9 - житлової кімнати пл.13,7 кв.м., І тамбуру пл.3,9 кв.м. (а.с. 15 - 20). Крім того, є наступні господарські будівлі і споруди: балкон, ганок, козирок, літня кухня «Г», погріб з шиєю «Д», убиральня «Е», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, хвіртка №4, хвіртка №5, огорожа №6, яма вигрібна №7, яма вигрібна №8, криниця №9. Вказаний житловий будинок був зведений на місці старого будинку «А», який знесено ще на початку 1990 років, про що є відмітка в техпаспорті. Рішенням № 9 2 сесії 7 скликання Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 12.11.2015 року Про перейменування вулиць в селах Лаврівка та Медвідка, Вінницького району Вінницької області, вулицю Леніна в селі Лаврівка, Вінницького району Вінницької області перейменовано на вулицю Незалежності. Дані правовідносини регулюються : ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення; ч.1 с. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 256 ЦПК України, - суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також про встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За даних обставин, суд вважає за можливе встановити факт належності заповіту, оскільки встановлення цього факту має юридичне значення, а інший шлях встановлення - відсутній. Встановлення даного факту дає можливість позивачу [PERSON] оформити спадщину після смерті бабусі. Також, суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, враховуючи, що власник майна помер, майно знесено, суд вважає, що позовні вимоги в частині припинення права власності на майно є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення На підставі викладеного,

Outcome: approved