Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Візовий центр «Європа Плюс» про захист прав споживача та стягнення коштів. В позові зазначено, що 23 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання візових послуг № 31/23.03.2015. Відповідно до умов договору позивач зобов'язалася сплатити вартість послуг, а відповідач надати інформаційні (консультативні) послуги щодо оформлення візи до Канади з бажаним терміном дії 23 березня 2015 року 23 травня 2016 року. На виконання укладеного договору позивач перерахувала відповідачу гроші в сумі 1000 доларів США, що згідно комерційного курсу станом на 23 березня 2015 року складало 25000 гривень 00 копійок. Однак, до теперішнього часу відповідач послуги з оформлення візи позивачу надав, на вимогу позивача щодо повернення сплачених коштів не відреагував, до теперішнього часу сплачені грошові кошти позивачу не повернуті. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь збитки в розмірі 26183 гривні 00 копійок, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10 березня 2016 року еквівалентно 1000 доларів США, та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок. В судове засідання позивач не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, жодних заперечень проти заочного розгляду справи не зазначено. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як встановлено в судовому засіданні, 23 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання візових послуг № 31/23.03.2015. Відповідно до умов договору позивач зобов'язалася сплатити вартість послуг, а відповідач надати інформаційні (консультативні) послуги щодо оформлення візи до Канади з бажаним терміном дії 23 березня 2015 року 23 травня 2016 року. Тобто, при укладенні договору відповідач прийняв на себе зобов'язання надати позивачу інформаційні (консультативні) послуги щодо оформлення візи до Канади з бажаним терміном дії 23 березня 2015 року 23 травня 2016 року в строки та на умовах, встановлений договором. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є отримання позивачем визначених в договорі документів, а саме: паспорту з візою (Канада), щодо яких надавалися інформаційно-консультативні послуги. На виконання укладеного договору позивач перерахувала відповідачу гроші в сумі 1000 доларів США, що згідно комерційного курсу станом на 23 березня 2015 року складало 25000 гривень 00 копійок, тим самим позивач повністю виконала свої зобов'язання перед відповідачем за договором. За умовами п. 6.1.3 договору про надання візових послуг передбачено, що виконавець гарантує замовнику отримання візи на строк, визначений у специфікації, та у випадку, якщо віза не буде отримана, виконавець повертає сплачені замовником кошти у розмірі попередньої оплати та компенсує всі витрати, пов'язані з отриманням візи та поїздкою у повному обсязі, окрім прямих понесених витрат, пов'язаних з наданням послуг, але не більше 4000 гривень 00 копійок. При цьому кошти залишкового платежу замовником не сплачуються. Згідно п.п. 10.1, 10.2.1, 10.2.2 специфікації до договору № 31 від 23 березня 2015 року, вартість послуг становить еквівалент 1000 доларів США по комерційному курсу. Розміри платежів попередньої оплати та платежу залишку умовами специфікації до договору не встановлені. Однак, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання по наданню позивачу інформаційних (консультативних) послуг щодо оформлення візи до Канади з бажаним терміном дії 23 березня 2015 року 23 травня 2016 року, визначені в договорі документи, а саме: паспорт з візою (Канада), щодо яких надавалися інформаційно-консультативні послуги, позивачем до теперішнього часу не отримані, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Разом з цим, текст договору про надання візових послуг не містить терміну виконання цього договору. Тому вважається, що відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, послуги повинні бути надані в розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру й обсягів наданих послуг та звичаїв ділового обороту. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг, позивач набула права відмовитися від договору про надання послуг та вимагати відшкодування збитків. Тому, 24 березня 2016 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова заява із відмовою позивача від договору про надання послуг та і вимогою відшкодування збитків в розмірі 1000 доларів США. Проте, відповідач на заяву позивача не відреагував, вимоги позивача, вказані в заяві не задовольнив, будь-яким чином про стан виконання договору про надання візових послуг позивача не повідомлено, паспорт із візою останньою не отримано. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором про надання візових послуг та виконував роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стало вочевидь неможливим, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі, еквівалентній відповідно до офіційного курсу НБУ 1000 доларам США. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивач в поданій нею позовній заяві зазначає належну до стягнення з відповідача суму збитків в розмірі, еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 10 березня 2016 року 1000 доларам США, що складає 26183 гривні 00 копійок, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі 26183 гривні 00 копійок. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 26183 гривні 00 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved