Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 15.11.1997 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Попівської сільської ради, Карлівського району, Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №19. Від даного шлюбу подружжя має спільних повнолітніх дітей. Позивачка зазначає, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, вони втратили почуття любові один до одного, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 15.11.1997 року між нею та [PERSON] , розірвати. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просить задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади. Дослідивши подану позивачкою заяву та матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з виданого свідоцтва серії [NUMBER] повторно виданого 29.08.2018 р. про шлюб, 15.11.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Попівської сільської ради, Карлівського району, Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №19. Судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на життя, спільного господарства не ведуть та спільно не проживають. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і відповідача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Неповнолітніх дітей на час звернення до суду з позовом, сторони не мають. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved