Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 20.07.2013 року укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 706, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач вказує відсутність взаєморозуміння між подружжям, відмінні погляди на сімейні відносини і сімейні обов`язки по веденню спільного господарства. Також, позивач зазначає, що відповідач по справі влаштовує сварки, що робить спільне життя нестерпним, ганьбить, ображає і застосовує відносно неї фізичну силу, у зв`язку із чим погіршилось її самопочуття та вона перебуває в постійному стресі. Між сторонами втрачено всі фізичні і духовні зв`язки, спільне господарство і фактичні шлюбні відносини припинені з січня 2018 року. Також, позивач зазначає, що відповідач упродовж тривалого часу не надає матеріальну та фізичну допомогу у вихованні спільних дітей. Враховуючи викладене, збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача, у зв`язку із чим вона просить шлюб розірвати. 18.06.2019 року судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, вказував, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені, у зв`язку із чим просив позов задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти заявлених позовних вимог, та вказував, що вказані у позові обставини не відповідають дійсності. Так, сімейні відносини між сторонами припинені не з січня 2018 року, а з березня 2019 року, відповідач вказував, що фінансово допомагає дружині, не застосовує до неї фізичне насильство, не ображає її, допомагає з дітьми. Враховуючи викладене, просив суд відмовити у задоволенні позову та не розривати шлюб. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2013 року сторони у справі уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 706, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків сторони не підтримують, спільного домашнього господарства не ведуть. У позовній заяві позивач зазначає, що спорів майнового характеру між подружжям немає. Від подружнього життя сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем - [PERSON] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. У відповідності до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. За письмовою заявою, суд зазначає про вибір прізвища позивача, яка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем на підставі його письмової заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved