Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що 07.08.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Виконкомом Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області, актовий запис №2. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають із позивачкою. Із 2018 року стосунки між ними погіршились, зникло взаєморозуміння і повага, кожен з них живе своїми інтересами. Через те, що у них різні склади характеру та уподобання, виникають часті непорозуміння та конфлікти. За час шлюбу подружнє життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вже тривалий час кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. На даний час спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. За глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення між ними неможливе. В суд позивачка не з`явилася подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує. Відповідач, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, заявлені позовні вимоги визнає. Відзив на позов суду не подавав. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим, 07 серпня 2010 року Виконкомом Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області, актовий запис №2 (а.с.7). Від спільного шлюбу у сторін є малолітні діти, що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданим 04.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданим 24.11.2016 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, спору щодо місця проживання яких у сторін не має (а.с. 8-9). З пояснень позивачки, викладених нею в позовній заяві, вбачається, що вона з відповідачем на даний час не підтримує сімейних відносин, і примирятись з ним та проживати однією сім`єю не бажає. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, враховуючи також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до впевненості, що подальше збереження сім`ї сторін є неможливим, оскільки суперечить їхнім інтересам, а тому їхній шлюб суд розриває. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги повністю, суд,

Outcome: approved