Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 18 254,1 грн., що еквівалентне по курсу НБУ 1000 євро та 243,6 гривень судового збору, посилаючись на те, що 24.08.2012 року позивачка позичила відповідачу кошти в сумі 1000 євро терміном до року часу, за даним договором відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу позичену суму, однак, по сьогоднішній день своїх зобов'язаннь не виконав. В судове засідання позивачка подала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без неї, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні збільшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача 28872,9 гривень, що еквівалентне по курсу НБУ 1000 євро та судовий збір в сумі 288,73 грн.. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що збільшені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 вищезазначеного Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з пояснень позивача, відповідача та матеріалів справи, 24 серпня 2012 року [PERSON] надала в борг [PERSON] кошти в сумі 1000 євро. Останній зобов'язався повернути борг до року часу, що підтверджується розпискою. Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, внаслідок чого станом на сьогоднішній день борг [PERSON] не повернув. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, задовольнивши позов. Оскільки відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов'язання, збільшені позовні вимоги позивача підлягають захисту шляхом стягнення в його користь із відповідача несплаченої суми боргу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, с уд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З врахуванням таких вимог закону з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 288 гривні 73 копійок судового збору.

Outcome: approved