Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,13 га не землях, що перебували у колективній власності агрофірми «Святець» на території Святецької сільської ради, успадкованих нею за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р. Необхідність визнання права на ділянку через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як сертифікат на право на земельну частку (пай), як правовстановлюючий документ, був втрачений. Позивачем подана заява про розгляд справи за її відсутності. Святецька сільська рада, як відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила. Відділом Держземагенства надана заява про відсутність заперечень проти задоволення позову та розгляд справи за відсутності їх представника. Справа розглянута за відсутності учасників судового розгляду та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 передбачено паювання с/г угідь, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного с/г підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості), з видачею відповідних сертифікатів на право на земельну частку (пай) та їх реєстрацією райдержадміністраціями. Пункт 17 Перехідних положень ЗК України визначає сертифікати на право на земельну частку (пай) правовстановлюючими документами при реалізації громадянами права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі і передбачає їх дійсність до виділення земельної ділянки в натурі та видачі державного акта про право власності на землю. Статтями 1216, 1225 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Частиною 4 ст. 1268 ЦК України визначено, що неповнолітня особа вважається такою, яка прийняла спадщину. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Позивачка єдина прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р. в с. Лисогірка Теофіпольського району, що підтверджується заповітом, посвідченим 12 липня 2002 р. секретарем Святецької сільської ради, згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданим [INFO] р. Святецькою сільською радою, свідоцтвом про шлюб позивачки серії [NUMBER], виданим 26 жовтня 2007 р. відділом РАЦС Лановецького РУЮ, згідно якого вона змінила прізвище з «[PERSON]» на [PERSON]», довідкою Святецької сільської ради від 19.08.2014 р. № 1182, згідно якої на день своєї смерті [PERSON] проживала одна, витягом № 38078991 від 08.08.2014 р. зі Спадкового реєстру про відсутність інформації щодо спадкодавця [PERSON], а також свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER], виданим Мануїльською сільською Радою, яка народилася [INFO] р., з якого вбачається, що на день смерті [PERSON] позивачка була неповнолітньою, оскільки їй виповнилося 16 повних років. До складу спадщини входить право на земельну ділянку площею 2,13 га в умовних кадастрових гектарах на землях, що перебувають у колективній власності агрофірми «Святець» на території Святецької сільської ради згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0328690 грн., зареєстрованого 26 червня 1997 р. в книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1776, за яким Державний акт не виготовлявся, що вбачається з довідки відділу Держземагенства в Теофіпольському р-ні від 20.08.2013 р. № 419. Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Теофіпольського райнотокругу [PERSON] від 26 червня 2014 р. № 280/01-16, єдиною підставою для відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті батька є відсутність правовстановлюючого документу на цю ділянку. Дослідивши докази в їх сукупності суд дійшов переконання, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину, але позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити спадщину, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved