Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], про визнання права подання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для присвоєння кадастрового номеру - без погодження із суміжним землевласником, мотивуючи тим, що є власником двох земельних ділянок, що розташовані за адресами: вул. Воровського, 5 та вул. Воровського,9 в м. Первомайську Миколаївської області. Вказані вище земельні ділянки належать позивачу на підставі: земельна ділянка по вул. Воровського, 5 - рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2012 року, земельна ділянка по вул. Воровського, 9 - свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-1491 від 15.10.2010 року. Для набуття права власності на земельні ділянки згідно законодавства України, позивачу потрібно зареєструвати це право, для цього потрібно щоб земельним ділянкам був присвоєний кадастровий номер. З цією метою позивач звернулась до землевпорядної організації, яка і виготовила дві технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При зверненні до суміжного землекористувача [PERSON] з проханням щодо підпису акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання остання відмовилась, тому вона змушена звернутися до суду. 08.04.2016р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортним засобом, мотивуючи тим, що земельна ділянка, яка належить [PERSON], тривалий час використовувалася нею та [PERSON] в якості проїзду, на сьогоднішній день відповідачка не дозволяє позивачці користуватися вказаною земельною ділянкою, що спричиняє їй постійні труднощі з приводу використання, обслуговування її житлового будинку. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON]О підтримав повністю, просив постановити рішення про задоволення позову. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON]О визнали частково, а саме в частині спору по відношенню до земельної ділянки №5 заперечували, стосовно земельної ділянки №9 не заперечували. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні стосовно вирішення спору поклалася на розгляд суду. Позивачка по зустрічному позову [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги зустрічної позовної заяви та просили її задовольнити. Представник відповідачки по зустрічному позову [PERSON]О [PERSON] вимоги зустрічної позовної заяви не визнав та надавати будь-які пояснення відмовився. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником двох земельних ділянок , що розташовані за адресами: вул. Воровського, 5 та вул. Воровського, 9 в м.Первомайську Миколаївської області. Вказані вище земельні ділянки належать позивачу на підставі: земельна ділянка по вул. Воровського, 5 - рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2012 року, земельна ділянка по вул. Воровського, 9 - свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-1491 від 15.10.2010 року. Для набуття права власності на земельні ділянки згідно законодавства України, позивачу потрібно зареєструвати це права, для цього потрібно щоб земельним ділянкам був присвоєний кадастровий номер, проте відповідака заперечує проти цього. Статтею 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Згідно з пунктом 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів N 376 від 18.05.2010р., технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає в себе: акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який підписують суміжні землекористувачі. Відповідно до ч.3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За захистом свого права позивач звернулась до Первомайської міської ради Миколаївської області із заявою про розгляд спору між нею та суміжником [PERSON] щодо межі земельної ділянки. 25.03.2015 року відбулась виїзна комісія по розгляду земельних спорів, рішенням якої було рекомендовано [PERSON] звернутись до суду для вирішення питання щодо непогодження межі між земельними ділянками по вул. Воровського 7 та вул. Воровського 5. 10.09.2015 року відбулось засідання комісії по розгляду земельних спорів з приводу звернення позивача щодо надання дозволу на погодження технічної документації із землеустрою земельної ділянки по вул. Воровського, 9 без підпису суміжного землевласника [PERSON] по вул. Воровського, 7. Рішенням комісії по другому зверненню також була рекомендація - звернутись до суду. 13.01.2016 року позивач звернулась із заявами про державну реєстрацію земельних ділянок по вул. Воровського, 5 та 9, до державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Первомайському районі - [PERSON] 13.01.2016 року реєстратор надала відмову у реєстрації земельних ділянок, оскільки подані документи не відповідають вимогам ЗУ «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: відсутнє погодження власника суміжної ділянки ( рішення № РВ- 4800147462016 та № РВ-4800147472016). Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до пунктів «г», «е» частини 1 ст. 91 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства. Стаття 106 ЗК України визначає, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник ділянки може вимагати усунення порушень його прав на землю. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від і 06.04.2004р. №7, із змінами, внесеними постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року №2, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельної ділянкою. Таким чином, відповідачка, відмовляючи в погодженні меж між своєю земельною ділянкою по вул. Воровського № 7 та ділянками позивача по вул. Воровського № 5 та № 9, позбавляє позивача можливості отримати кадастровий номер на земельні ділянки, а отже позивач не має можливості зареєструвати своє право власності на вказані ділянки згідно чинного законодавства України, і як наслідок не може вільно ними розпоряджатись. Враховуючи вищевикладене, також те, що відмова відповідача підписувати Акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання перешкоджає позивачу в реалізації свого права на реєстрацію земельних ділянок та вільне розпорядження ними, а іншим шляхом вирішите дане питання не можливо, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.0662 га., по вул. Воровського, 7 в м. Первомайську Миколаївської області, яка була передана для обслуговування житлового будинку. Поруч із вказаною земельною ділянкою, за № 9 по вул. Воровського в м. Первомайську розташована земельна ділянка [PERSON] Частина земельної ділянки , яка належить відповідачу тривалий час використовувалася позивачкою і відповідачкою в якості проїзду, з цією метою вона і використовується до тепер. Ширина проходу з вул. Воровського до домоволодіння [PERSON]становить 90 см., що унеможливлює зведення додаткових надвірних споруд та доставляння в звязку з цим необхідних будівельних матеріалів до земельної ділянки через такий малий прохід, та змушує [PERSON] наймати окремих людей для допомоги у їх перенесенні від центральної дороги до земельної ділянки. З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, відсутність доступу до належної позивачці земельної ділянки, надвірних споруд, заїзду належного [PERSON] транспортного засобу - вантажний мікроавтобус «ІВЕКО, реєстраційний номер [NUMBER] (довжина 5,92 м., ширина 1,99 м.) в її подвіря не дозволяє позивачці перевозити всі необхідні великогабаритні речі, а також з метою обслуговування житлового будинку, проведення ремонтних робіт, очищення вигрібної ями, доставки вугілля, дров фактично здійснюється з дороги загального користування (вул. Воровського), що виключає можливість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. На теперішній час по території проїзду проходять інженерно-технічні комунікації водопостачання будинку [PERSON], які потребують періодичного обслуговування. Таким чином, позивачка та члени її сімї вкрай потребують проїзду до своєї земельної ділянки по наявному шляху з метою забезпечення можливості використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, для проїзду власним транспортним засобом до земельної ділянки, його схоронності, а також для доступу (проїзду) рятувальних служб на випадок виникнення небезпеки життю чи майну. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна, задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч.1 ст. 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками)». Пунктами «а» і «б» ч.1 ст.99 ЗК України встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів на право проходу а також право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Частиною 1 ст. 402 ЦК та ч.1 ст.100 ЗК визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. В звязку з цим, земельний сервітут, який полягає у наданні права проходу та проїзду через земельну ділянку відповідача має бути поширений на частину земельної ділянки відповідача. Такий спосіб встановлення земельного сервітуту є найменш обтяжливим для відповідача, оскільки на даній частині земельної ділянки розташована дорога (проїжджа частина), яка протягом багатьох років використовується для цих цілей. Статтею 403 ЦК передбачено, що сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. З урахуванням того, що можливості доступу позивача до своєї земельної ділянки мають постійний характер і не можуть зникнути протягом певного часу, а тому, земельний сервітут має бути встановлений без визначення строку. Згідно ч. 3 ст. 403 ЦК особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. В свою чергу, вважаю, що встановлення зазначеного земельного сервітуту не нанесе збитків відповідачу, адже дана частина земельної ділянки є проїздом, і не є обтяжливим для нього, тому позивач має бути звільнений від обовязку вносити відповідачу плату за встановлення земельного сервітуту. З положення ст. 404 ЦК України випливає, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Частиною 3 та ч. 4 ст. 98 ЗК та ч. 5 ст. 403 ЦК, встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Отже, виходячи з наведених вище норм актів законодавства України, позивачка [PERSON] як власник земельної ділянки має право в судовому порядку вимагати від власника чи власників сусідніх земельних ділянок надання (встановлення) земельного сервітуту як право проїзду на транспортному засобі, який при цьому не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Водночас, така вимога жодним чином не впливає на зміст права власності або користування землею між позивачкою та відповідачкою по зустрічному позову і не порушує права останнього, а лише повязана з отриманням доступу до земельної ділянки шляхом предявлення вимог до відповідача - власника земельної ділянки щодо надання права користування їх частиною землі для проїзду транспортним засобом.

Outcome: approved