Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, шляхом визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є одноособовим власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 34597, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Головатенко О.В. В належній позивачу квартирі, на даний час, окрім неї, також зареєстрований відповідач - [PERSON], який є онуком позивача. Зазначає, що відповідач [PERSON] в квартирі за вище вказаною адресою не мешкає з квітня 2002 року по теперішній час. Його фактичне місце проживання позивачу невідоме. Вказує, що вирішити питання зняття відповідача з реєстрації у добровільному порядку не уявляється можливим, оскільки декілька разів у телефонній розмові вона зверталася до [PERSON] з проханням без суду врегулювати це питання, але її прохання залишаються без відповіді. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартири створює позивачу перешкоди у розпорядженні її майном, на зареєстрованого у квартирі [PERSON], щомісяця нараховуються комунальні платежі, які доводиться сплачувати позивачу. Тому, за захистом своїх порушених прав позивач вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Єрохіна С.А., у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. [PERSON] додатково пояснила, що відповідач залишив квартиру добровільно, його особистих речей у квартирі не має, з її боку ніяких перешкод у користуванні квартирою останньому не здійснюється. Відповідач [PERSON], повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, повторно у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач та її представник не заперечують проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 27 вересня 2001 року (а.с. 4), та є власником зазначеного житлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 34597, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Головатенко О.В. (а.с. 10-11). Даний факт також підтверджується Реєстраційним посвідченням ОП ЗМБТІ, відповідно до якого квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі вище вказаного договору (а.с. 15-16). Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/10209 від 10.10.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12.03.2002 року по теперішній час (а.с. 24). В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо, суду пояснили, що відповідач є онуком позивача, останній за адресою: [ADDRESS] не мешкає, останній раз бачили його понад 16 років тому. Будь-яких особистих речей відповідача у квартирі не має. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], в спірній квартирі не проживає, тривалий час не бере участі в утриманні квартири. Відповідно до акту не проживання громадян, складеного 06.11.2018 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], який з 20.04.2002 року за вказаною адресою не мешкає (а.с. 28). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. [PERSON] не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, але фактично в ній не мешкає понад кілька років, не є її власником, не несе обов'язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаного відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved