Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником ? частини даного житлового будинку, згідно свідоцтва про право власності від 22.02.1990 року. Відповідач є її колишнім зятем і він хоча зареєстрований за вищезгаданою адресою, проте із червня місяця 2017 року там не проживає та не з'являється, а фактично мешкає у с. Липецька Поляна Хустського району Закарпатської області. У зв'язку з тим, що він лише формально зареєстрований у вищезгаданому будинковолодінні, а реально не проживає, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а також не може оформити житлової субсидії, тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням шляхом зняття його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені обставини у зверненні до суду, наполягала на задоволенні позову, а також просила стягнути із відповідача у користь її довірительки понесені документально підтверджені судові витрати. Відповідач [PERSON] на виклик в суд не з'явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи; подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності, третя особа також не з'явилася та не повідомила про причини неявки - тому суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та третьої особи у заочному провадженні, проти чого не заперечила представник позивача. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить ? житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва на право особистої на житловий будинок від 22.02.1990 року. Відповідно до копії будинкової книги у житловому будинку [ADDRESS] із 04.06.2013 року зареєстрований [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов господарства у житловому будинку [NUMBER] від 13.09.2017 року №1970, у даному житловому приміщенні [PERSON] зареєстрований але не проживає, що також підтверджується аналогічним актом від 28.09.2018 року №1309 та довідкою про склад сім'ї від 28.09.2018 року № 1308, виданою Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області. Із наявних у матеріалах справи копій заяв сусідки [PERSON] та дочки позивача [PERSON], посвідчених головою Бісковицької сільської ради Андрущенком В.П., відомо, що [PERSON] у спірному будинку не проживає із червня місяця 2017 року. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. У судовому засіданні як із пояснення представника позивача та представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації більше року і лише формально залишається зареєстрованим у будинку, через що позивач [PERSON] несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги та не може оформити житлової субсидії, чого жодним чином не спростував відповідач у своїй письмовій заяві, а по суті власної позиції визнав; відзиву на позов у законом встановлений спосіб не подав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення її права. А право власника будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку [PERSON]; у зв'язку із задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути у користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved