Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Уманського\~\~міськрайонного суду\~Черкаської\~\~області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування квартирою шляхом зняття особи з реєстраційного обліку та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником квартири по [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2016. Під час оформлення договору купівлі-продажу квартири, про інших сторонніх осіб прописаних в квартирі позивачу відомо не було. У 2019 році, під час оформлення субсидії, виявилося, що в квартирі з 2002 року зареєстровано двоє невідомих позивачу громадян: [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] порушує її права, як власника квартири та обмежує її право на вільне розпорядження майном. Посилаючись на положення відповідних статей ЦК України просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття особи з реєстраційного обліку та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 24.03.2021 позивач [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, у заяві про зміну позовних вимог, також просила уд розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду, відзив на позовну заяву до суду не подав, та відповідно до положень ч.11\~\~ст.128\~ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та відповідачів, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст.55\~Конституції\~України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Судом встановлено,\~що квартира\~ [ADDRESS] \~належить позивачу\~ [PERSON] ,що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.08.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області (зареєстрований в реєстрі за № 2812) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] не вказано, що за вказаною адресою зареєстрований громадянин [PERSON] .. 23.06.2020 комісією у складі працівників КП «Уманське РЕУ № 3» складено акт перевірки місця проживання за адресою [ADDRESS] , в якому вказано, що [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають з 2002 року по теперішній час. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ч.1 ст.319ЦК України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Згідно ст.317\~ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6-ти місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Основні підстави втрати права користування жилим приміщенням зазначені у ч.2\~ст. 107 Житлового кодексу України\~- у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України»\~відповідно до ст.\~107 ЖК України\~(аналогічна\~ст.167 ЖК України) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належною позивачу квартирою, буде припинення дії яка порушує це право, а саме: визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Таким чином, відповідно до положень норм статей\~16,\~391,\~386 ЦК\~власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідач по справі з 2002 року по теперішній час значиться зареєстрованим у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає з 2002 року, участі в\~утриманні\~квартири він не приймає, комунальні платежіне сплачує, його особистих речей у квартирі також немає. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З норм\~статей 3,\~7,\~10\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~вбачається,\~що зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється\~вповноваженим органом\~реєстрації \~виконавчим органом\~сільської,\~селищної чи\~міської ради,\~на підставі,\~зокрема,\~судового рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~цієї особи\~права користування\~житловим приміщенням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved