Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що їй та її матері [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частки однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В рамках розслідування кримінальної справи № 344/16626/17 порушеної 24.07.2002 року та інших справ по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4, ст.190 КК України, на вищевказану квартиру було накладено арешт. Заборону на відчуження обєкта вищевказаного нерухомого майна було зареєстровано 14.06.2004 року Першою Івано-Франківською нотаріальною конторою на підставі [PERSON] (звернення) 8/3195 УМВС України від 09.06.2004 року. По даній справі 08.12.2005 року винесено вирок, відповідно до якого [PERSON] засуджено. При винесенні вироку не вирішено питання щодо належного позивачці майна, на яке було накладено арешт. Зазначає, що арештоване майно було визнано речовим доказом по справі, проте вирок по справі вже винесено, провадження завершене, вона не є учасником процесу або боржником у вищевказаній кримінальній справі і в інших будь яких справах, а відтак не має необхідності у проведенні експертиз та інших процесуальних дій з вказаним майном не може виникнути, а тому вважає, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба. Таким чином просить суд, скасувати заборону на відчуження обєкта нерухомого майна, а саме на квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд його задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не зявився суду подав заяву про розгляд справи без його участі. До суду подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу серії ВАА № 056910 від 01 липня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частки однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлена заборона на відчуження квартири, що [ADDRESS], реєстраційний номер 30295. Заборону на відчуження обєкта вищевказаного нерухомого майна було зареєстровано 14.06.2004 року Першою Івано-Франківською нотаріальною конторою на підставі [PERSON] (звернення) 8/3195 УМВС України від 09.06.2004 року. Як вбачається із вироку Івано-Франківського міського суду від 08.12.2005 року [PERSON] засуджено. [PERSON] була свідком по даній справі. При винесенні вироку судом не вирішено питання щодо належного [PERSON] майна, на яке в рамках розслідування кримінальної справи №344/16626/17, порушеної 24.07.2002 року та інших справ про обвинувачення [PERSON] було накладено арешт, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з вимогами ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться\~ за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці відносини. Вимоги особи, що грунтуються на її праві власності на арештоване майно розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арештоване майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 15.05.2013р. у справі № 6-26цс13, яка згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з однокімнатної квартири належної [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожній, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved