Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі про скасування арешту на квартиру [ADDRESS] , накладеного ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17.04.2009 року, та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт від 24.04.2009 року за №8667938. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2006 року їй належить квартира [ADDRESS] . 25.10.2016 року нею була отримана Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої їй стало відомо, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси на належну їй квартиру накладено арешт. 22.09.2017 року позивач звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову. В ході розгляду заяви було виявлено, що в матеріалах архівної справи оригінал ухвали від 17.04.2009 року не виявлений, у зв`язку з чим заява про скасування заходів забезпечення позову задоволена не була. Разом з тим, на даний час на належне їй майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її права щодо розпорядження власністю. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причини неявки свого представника, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2006 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17 квітня 2009 року по справі №2-8049/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , та направлено до Першої ОДНК для виконання. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15.01.2010 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу повернуто позивачу. З Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна вбачається, що на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт ухвалою Приморського районного суду м.Одеси С-24 від 17.04.2009 року, та зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою від 24.04.2009 року за реєстр. № 8667938. 22.09.2017 року позивач звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову. В ході розгляду заяви було виявлено, що в матеріалах архівної справи оригінал ухвали від 17.04.2009 року не виявлений, у зв`язку з чим заява про скасування заходів забезпечення позову задоволена не була. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Проте, [PERSON] , як законний власник квартири [ADDRESS] немає можливості вільно розпоряджатись своїм майном з огляду на наявність арешту. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved