Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути із відповідача 10000 доларів США за договором позики. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.08.2006 року позивач продала 1/2 частки квартири № 21 за адресою: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 25 за 11089 доларів США, що еквівалентно 56000 грн. У грудні 2006 року до позивачки звернувся її син [PERSON], відповідач по справі, з проханням надати йому у борг грошові кошти для погашення кредиту по іпотеці. Позивач надала відповідачу в борг 500 доларів США. В січні 2007 року відповідач знову звернувся до позивачки з проханням надати ще 500 доларів США, які вона йому надала, після чого відповідач почав кожен місяць позичати у неї грошові кошти на оплату кредиту та запевнював, що поверне кошти. З грудня 2006 року по вересень 2008 року позивачка надала відповідачу у позику грошові кошти на загальну суму 11000 доларів США. Оскільки було дуже багато розписок про отримання грошових коштів, позивач та відповідач 20.11.2011 року уклали договір позики на загальну суму 11000 доларів США, строком до 20.11.2014 року. Позивач неодноразово вимагала від відповідача сплати боргу, і лише у липні 2016 року відповідач повернув їй тільки 1000 доларів США. Тому, позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого права. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився , про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки до суду не відомо, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали провадження, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 20.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивачки 11000 доларів США та зобовязався повернути до 20 листопада 2014 року (а.с. 5-6). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на день винесення судом рішення, взяті в борг грошові кошти не повернув. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними доказами, тому з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути грошові кошти у сумі 10000 доларів США. Крім того , відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України , у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі наведеного,

Outcome: approved