Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, посилаючись на те, що з 30.05.2014 року їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана нею у Публічного акціонерного товариства «Фідобанк». У цій квартирі зареєстрована відповідач, яка є родичкою попереднього власника житла [PERSON] , однак вона там не проживає, членом сім`ї позивача не є. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] , позивач змушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги і позбавлена можливості вільно розпоряджатися придбаним майном. Враховуючи викладене, позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні власності шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 29.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Позивач у судовому засіданні підтримала викладене в позовній заяві, а також просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.23). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи і відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.\~\~ Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.5), власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2014 року (а.с.11-14). Колишнім власником зазначеного приміщення була [PERSON] (а.с.5, 9-10). Згідно з довідкою вих.№2090 від 28.08.2014 року, виданою Центром обслуговування абонентів №12 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради (а.с.15), і інформацією вих.№04-07/3/1074 від 26.01.2021 року, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.17), за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але не проживає в квартирі з 2013 року, що підтверджується актом від 30.03.2016 року, складеним членами комісії Центра обслуговування абонентів №12 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради (а.с.15-а), і актом, складеним 20.01.2021 року сусідами (а.с.16). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , кожна окремо, пояснили суду, що позивач є їхньою сусідкою. [PERSON] за вказаною адресою вони ніколи не бачили. Остання є родичкою колишньої власниці квартири. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Отже, оскільки відповідач [PERSON] є членом сім`ї попереднього власника спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , 30.05.2014 року власник квартири змінився, на даний час відповідач не є членом сім`ї позивача і власником житлового приміщення, не проживає у ньому, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з позивачем не знаходиться, підстав для збереження за нею житла не має, а також, враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у приміщенні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як власник, а також те, що позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися придбаним майном, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує право останньої як власника, тому є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved