Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2018 року відповідач позичив у позивача 3000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.10.2019 року, про що скаладено відповідну розписку. В узгоджений строк відповідач позику не повернув. У зв`язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 71916,6 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити. Додатково зазначила, що позичила відповідачу 3000 доларів США, однак на даний час він борг не повернув. Відповідач визнав вимоги позову, щодо задоволення яких не заперечив. Додатково підтвердив, що дійсно отримав у позивачки у борг 3000 доларів США, які не зміг вчасно повернути. Щодо наявної у справі мирової угоди просив таку не розглядати. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 01.10.2018 року відповідач позичив у позивача 3000 доларів США, що підтверджується копіє розписки (а.с.6) Згідно даної розписки відповідач зобов`язався повернути 3000 доларів США позивачці до 01.10.2019 року. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, борг у розмірі 3000 доларів США до 01.10.2019 року не повернув. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Підтвердженням укладення договору позики між сторонами та отримання коштів відповідачем є розписка від 01.10.2018 року. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Аналогічні твердження викладені в правовій позиції Верховного Суду від 8 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц. За вказаних обставин доводи позивача ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила 768,4 гривень судового збору (а.с.1), а відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved