Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути із [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у тверді грошові сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно до виповнення ним повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка перебувала із відповідачем у цивільному шлюбі з 2004 року, та [INFO] вона народила сина [PERSON], батьком якого записаний [PERSON] Після цього 06.06.2009 року сторони уклали шлюб, але протягом останнього року вони проживають окремо. Відповідач коштів на утримання сина не надає. У зв'язку з цим [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. В підтримання позову пояснила, що спільно проживати із відповідачем вона припинила з 25.01.2013 року, та на теперішній час разом із сином постійно мешкає у с. Петрашівка, а її чоловік живе у м. Кривий Ріг, де неофіційно працює у меблевому магазині. Час від часу [PERSON] надсилає позивачці незначні суми на утримання дитини, але постійної матеріальної допомоги не надає, і тому їй не вистачає коштів на утримання сина. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати по 2000 гривень аліментів щомісячно, хоча будь-яких даних про його точне місце роботи і отримувані доходи у неї немає. Відповідач [PERSON]., будучи належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Надіслав до суду письмове пояснення на позовну заяву, у якій вказав, що позов визнає частково, погодившись сплачувати аліменти у розмірі 500 гривень. Зазначив, що постійної роботи не має, по можливості надає матеріальну допомогу позивачці у добровільному порядку, крім того, він допомагає матері-пенсіонерці. Справу просив розглянути за його відсутності. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2009 року, однак з січня 2013 року спільно не проживають. Під час перебування сторін у цивільному шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого записаний відповідач [PERSON]. На теперішній час позивачка [PERSON] разом із малолітнім сином мешкає окремо від відповідача, син знаходиться на її утриманні, а відповідач регулярної достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказані обставини підтверджуються поясненням позивачки у судовому засіданні, письмовим поясненням на позов відповідача [PERSON], та письмовими матеріалами справи, і зокрема свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], свідоцтвом про народження дитини - [PERSON], серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою ст. 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Предметом розглядуваного судом спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у позивача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON], суд бере до уваги наступне. Обґрунтовуючи розмір аліментів у 2000 гривень на дитину, позивачка у судовому засіданні пояснювала, що даних про доходи відповідача у неї немає, але стверджувала, що [PERSON] може сплачувати щомісячно вказану суму, бо у меблевому магазині отримує велику зарплату. Разом з тим, [PERSON] пояснювала, що в основному вона потребує коштів на одяг та на харчі для сина, який вимагає дорогих солодощів, морозива, а будь-яких додаткових трат (як то плата за відвідування гуртків чи секцій, додаткові заняття, тощо) вона не несе. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте позивачкою [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідач на спростування доводів позивачки про можливість сплати ним аліментів у розмірі 2000 грн. та на підтвердження того, що він допомагає своїй матері - пенсіонерці, надав суду довідку Вільховецької сільської Ради Звенигородського району Черкаської області від 22.07.2014 року № 1469, згідно якої його мати [PERSON] є пенсіонеркою, та копії квитанцій про перерахування на адресу позивачки протягом 2013-2014 років кілька разів коштів у сумі по 100, 200, 300 та 500 гривень, що позивачка у суді не заперечувала. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позивачкою не доведено вимоги щодо необхідності присудження розміру аліментів у 2000 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON], а із врахуванням того, що позивачка працездатна, стан здоров'я її задовільний, вона має можливість влаштуватись на роботу, суд вважає достатнім визначити розмір аліментів у сумі 500 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674- VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial