Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком , про вселення у жиле приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08 лютого 2011 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], який зареєстровано відділом ДРАЦС Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №3. До офіційного оформлення шлюбу із відповідачем позивач проживала з [PERSON] однією сім'єю із 2006 року. За час цивільного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Їхня сім'я є багатодітною, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим Томаківською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 11.02.2011 року за № 010324. У 2008 році позивач разом із спільною з відповідачем дитиною - [PERSON] в якості членів сім'ї були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], у домоволодінні, яке належить на праві власності відповідачу. З даного періоду часу їхня сім'я мешкала за вищевказаною адресою. Народжені у 2009 та 2011 роках діти - [PERSON] та [PERSON] також були зареєстровані за цією адресою. У 2012 році взаємовідносини між позивачем та відповідачем значно погіршилися. Сім'я перебувала у складному матеріальному становищі, відповідач ніде не працював, став зловживати алкоголем, постійно влаштовував сварки. Так, у грудні 2012 року відповідач [PERSON] вчинив в їхній сім'ї черговий скандал. Погрожуючи позивачу фізичною розправою, він викинув із будинку її речі на вулицю. У зв'язку з цим, позивач змушена була разом із трьома малолітніми дітьми оселитися за іншою адресою в [ADDRESS], у своєї сестри, де крім сім'ї позивача, мешкає ще сім чоловік. З цього часу відповідачем був замінений замок від вхідних дверей будинку, де вони мешкали сім'єю і, її намагання потрапити до домоволодіння залишаються до сих пір безрезультатними. Матеріальної допомоги відповідач позивачу та дітям не надає, присуджені на підставі рішення Томаківського районного суду від 04.12.2013 року до сплати аліменти на утримання дітей [PERSON] не сплачує, з дітьми не спілкується. Згодом позивач змінила свої вимоги звернувшись з додатковим позовом також і до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком , про вселення у жиле приміщення. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] належить ? частка спірного житлового будинку, тобто, він знаходиться в спільній частковій власності. Саме із вказаних вище причин і виникла необхідність у вирішенні питання про усунення перешкод у користуванні житловим будинком , про вселення у жиле приміщення, шляхом подання відповідного позову до суду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали повністю позовні вимоги [PERSON] та прохали суд їх задовольнити. Відповідачі у справі: [PERSON] та [PERSON] проти позову [PERSON] не заперечували. Свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду той факт, що відповідач [PERSON] дійсно став зловживати алкоголем, постійно влаштовував сварки в сім'ї, і після останньої сварки [PERSON], [PERSON] разом з дітьми виселив із будинку. На даний час [PERSON] вимушено проживає за іншою адресою /у своєї сестри/. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково, оцінивши зібрані у справі докази наступним чином. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи позивач та її представник в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Статтею 3 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'' встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсиляються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Встановлено, що власниками житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Тобто, вищевказаний житловий будинок під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON], належав на праві приватної власності покійному батькові відповідачів у справі - [PERSON]. Після смерті батька, відповідачі оформили спадщину - право власності, /в тому числі на вищевказаний житловий будинок/, тобто, будинок перебуває в спільній частковій власності між відповідачами у праві. Позивач у справі ніякого відношення до даного житлового будинку немає. Що стосується прав неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], то згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ч.1, 4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, а саме: діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На даний час [PERSON] постійно з 2012 року в житловому будинку , що розташований за адресою : [ADDRESS] не проживає, спільного господарства з [PERSON] не ведуть. Даний факт було встановлено у судовому засіданні, про що сторони не заперечували, [PERSON] та [PERSON], а також їхні неповнолітні діти, дійсно з 2012 року не проживають у спірному домоволодінні, оскільки їхня сім'я розпалася. Після того, як позивач припинила шлюбні відносини з [PERSON], то переїхала проживати до іншого помешкання. Вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання можливе тільки за згодою особи, яка знімається з реєстрації, або на підставі рішення суду, в тому числі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'', зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту сімейних відносин із відповідачем, а також враховуючи те, що на час виселення із спірного житлового будинку сторони не вели спільного господарства, суд вважає, що позивач не може вважатись членом сім'ї власника будинку - відповідачів у справі, а відповідно не набула права на користування даним житловим приміщенням. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Outcome: partial