Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування частини обєкта незавершеного будівництва житлового будинку та договору дарування частини земельної ділянки від 02 жовтня 2008 року вона стала власницею житлового будинку, що розташований в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області. У вказаному жилому будинку зареєстроване місце проживання відповідачів, а саме : онука, [PERSON], [INFO], його дружини, [PERSON], [INFO] та їх неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] народжених відповідно 08 вересня 2010 року та 02 квітня 2015 року. Оскільки відповідачі з 2011 року у спірному жилому будинку не проживають, а добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажають чим чинять їй перешкоди в користуванні власністю, просила суд, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим будинком розташованим в с. Остриця, вул. Щорса 18 А Герцаївського району Чернівецької області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що на кінець 90-х років вона з колишнім чоловіком [PERSON] придбали незакінчений будівництвом спірний житловий будинок. Так як онук [PERSON] залишився без батьківського піклування, вона як бабуся оформила опікунство над ним і він став проживати у її господарстві, в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району де було зареєстровано місце його проживання. В 2008 році, чоловіком [PERSON] було подаровано їй належну йому частину у спірному будинку, після чого вона власними силами добудувала вказаний житловий будинок. Перебуваючи здебільшого за кордоном, в господарстві залишився проживати онук [PERSON], а згодом він привів дружину, [PERSON] та після народження в них сина [PERSON], останній проживав з ними. Втім, будь-якого дозволу на реєстрацію місця проживання відповідачки [PERSON] вона не надавала. Оскільки, відповідачі за час проживання у будинку не підтримували його у належному санітарному стані, комунальні послуги не сплачували тай самі вони у будинку не проживають вже тривалий час, а зареєстроване місце їх проживання чинить їй перешкоди у користуванні жилим будинком, просила визнати відповідачів такими що втратили право користування житлом. Представник позивачки вимоги позивачки підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що житловий будинок який розташований по вул. Щорса, 18 А с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області є особистою власністю позивачки. Відповідачі по справі, а саме, [PERSON] з дітьми, [PERSON] та [PERSON] протягом останніх декілька років проживають в її батьків в с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області, тому, останні без поважних причин не користуються житловим будинком позивачки. Щодо відповідача [PERSON], то останній ще до позбавлення волі залишив господарство позивачки і проживав разом з дружиною та дітьми, поза господарством позивачки. Тобто у спірному будинку також не проживає без поважних причин більше одного року. Відтак, відповідачі втратили право користування жилим будинком позивачки. [PERSON] як відповідачка у справі та законний представник неповнолітніх дітей, [PERSON] і [PERSON], позов не визнала, про що надала суду письмове заперечення. Суду пояснила, що в господарстві позивачки вселилася з дозволу останньої ще до реєстрації шлюбу з [PERSON] Щодо питання реєстрації її місця проживання в даному господарстві то вказаним займався чоловік - [PERSON] З часу проживання в даному господарстві вона разом з чоловіком [PERSON] добудовували будинок, зокрема проводили внутрішнє його оздоблення допомогу у якому окрім самої позивачки також надавали її батьки. З часу народження сина [PERSON] він також проживає у спірному будинку. Так як будинок не опалюється в цілому, то на зиму вся їх сімя наймала житло у м. Чернівці, після чого знову повертались до їх помешкання в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району. Після того як чоловіка [PERSON] було засуджено, його батько став виганяти її з будинку, через що вона була вимушена переїхати жити до своїх батьків де фактично проживає і наразі з дітьми. Просила суд зважити, що іншого житла не має, а позивачка у будь-який спосіб намагається їх вигнати з будинку. Такі обставини, на її думку не дають підстав для знаття її з дітьми та чоловіком з місця реєстрації. Представниця відповідачки, [PERSON], вважала вимоги позивачки таким, що не підлягають задоволенню стверджуючи, що позивачка в розумінні статті 331 ЦК України не набула права власності на спірне майно житловий будинок, що в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району так як таке право не зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Окрім того, переїзд відповідачки [PERSON] з дітьми до своїх батьків є мірою тимчасовою повязаною з засудженням чоловіка до позбавлення волі та чиненням батьком [PERSON] перешкод для її проживання у спірному господарстві. Відповідач, [PERSON] допитаний в режимі відеоконференції проти задоволення вимог позивачки заперечував та суду пояснив, що починаючи з часу навчання у 7-му класі і до позбавлення його волі у грудні 2015 року постійно проживав в спірному господарстві позивачки, тобто його бабусі. Сама позивачка вдома буває рідко, так як здебільшого знаходиться в Італії, тому будівництво будинку було закінчено хоч і не без її допомоги, але в т.ч. за його участю. Виключно з дозволу позивачки була проведена реєстрація місця проживання дружини - [PERSON] у вказаному господарстві, де згодом в них народився син [PERSON], який проживав разом з ними. Дійсно вони з дружиною та сином на зимовий період знімали квартиру в м. Чернівці. а на весну поверталися у с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району де проживали разом та здійснювали догляд за господарством. Вважає, що позивачка разом з його колишнім батьком у обраний спосіб намагаються виселити його із сімєю на вулицю попри відсутність в них іншого житла. Представник служби у справах дітей Герцаївської районної державної адміністрації Чернівецької області у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], тобто позивачка, 02 жовтня 2008 року згідно нотаріально посвідченого договору дарування отримала у власність від [PERSON] обєкт незавершеного будівництва житлового будинку 81 % готовності, що знаходиться в с. Остриця по вул. Горького Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 6). Того ж дня [PERSON] за договором дарування частини земельної ділянки стала власником земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку що в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 5). Сторонами не оспорюється, що обєкт незавершеного будівництва житлового будинку який позивачка придбала за вищевказаним договором дарування наразі розташований за адресою с. Остриця вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначала, що відповідачі не проживають у належному їй на праві власності житловому будинку розташованому в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області понад стоки встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України, відтак вони втратили право користування жилим приміщенням. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом права власності яке закріплено у ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Обєктом права власності особи може бути, зокрема житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379-382 ЦК). Статтею 334 ЦК України встановлено момент набуття права власності за договором. Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 334 вказаної норми закону, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає в набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності в набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.1 ст. 210 ЦК правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим із моменту його державної реєстрації. Договір дарування обєкта незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації відповідно до ч.4 ст. 331 ЦК України. Разом з тим, ст.182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості. Таким чином, державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та на обєкт незавершеного будівництва та їх обтяжень провадиться у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок, що розташований в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області ні за ким не зареєстровано (а.с. 70). З урахуванням викладеного та з огляду на положення статей 182, 331, 334 ЦК України, спірний житловий будинок не набув юридичного статусу нерухомого майна, тобто не став обєктом цивільного обороту як нерухомість. Відтак, оскільки [PERSON] не набула права власності на житловий будинок, що розташований в с. Остриця по вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області в установленому законом порядку, вона не є власником цього будинку. Згідно положень статті 391 ЦК України виключно власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом. При вищенаведених обставинах, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки до відповідачів про позбавлення їх права користування житловим приміщенням за місцем реєстрації с. Остриця вул. Щорса, 18 А Герцаївського району Чернівецької області заявлені безпідставно, отже задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed