Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 0725582600:01:001:0308, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 0,1840 га, кадастровий номер 0725582600:01:001:0309, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного сільського господарства, яка розташована на території Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області. За життя [PERSON] проживала одна та склала декілька заповітів, відповідно до одного з них, вказані земельні ділянки заповіла своїй внучці - позивачу у справі. Вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки на ім`я спадкодавця, просила визнати за нею право власності на спадкові земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36), 9 лютого 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без її участі (а.с. 75). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 25 січня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що Турійська селищна рада позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за відсутності представника (а.с. 37). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшли дві земельні ділянки: площею 0,25 га, кадастровий номер 0725582600:01:001:0308, та площею 0,1840 га, кадастровий номер 0725582600:01:001:0309, які розташовані на території Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області. Належність вищевказаних земельних ділянок спадкодавцеві [PERSON] підтверджується державним актом серії ВЛ № ТР-47 від 2 жовтня 1997 року, та витягами з Державного земельного кадастру (а.с. 21, 24-29). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація по вказаних ділянках відсутня (а.с. 72 на звороті, 73). За життя [PERSON] 27 березня 1998 року склала заповіт, відповідно до якого належні їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю земельні ділянки заповіла [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Зі змісту довідки Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області № 431 від 23 вересня 2020 року видно, що в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступила онука останньої - [PERSON] (а.с. 13). Родинні відносини між спадкодавцем та позивачем підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження, укладення шлюбу і повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, зі змісту яких видно, що [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] (а.с. 16-19). Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру позивач проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 19 грудня 2020 року позивач подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 55). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 27 березня 1998 року, не змінювався і є дійсним (а.с. 54). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON] і в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є такою, що прийняла спадщину. Постановою приватного нотаріуса від 19 грудня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням оригіналу документа, який підтверджує право власності спадкодавця, та відсутністю інформації про спадкові земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 20). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 199/2002 до майна померлої [PERSON] (а.с. 41-74). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 420 грн 40 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 420 грн 40 коп. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР та

Outcome: approved