Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у сторін до укладення шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . 17 лютого 2017 року між сторонами був укладений шлюб. 14 вересня 2020 року рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами розірвано. 14 вересня 2020 року рішенням Глибоцького районного суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі 1800 грн., щомісячно, починаючи з 17 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Однак дане рішення відповідач не виконує, на даний час в нього наявна заборгованість в розмірі 6 300,00 грн. по сплаті аліментів. В даний час відповідач офіційно не працює, однак позивачці відомо, що він випікає піцу на дровах на продаж, везе скло і пластик на утилізацію до міста та працює неофіційно на сезонних будівельних роботах і він має можливість у розмірі, встановленому законом, надавати грошову допомогу на утримання дитини, так як його середньомісячний заробіток в середньому складає 10 000 гривень. Для забезпечення гідних умов проживання доньки [PERSON] була змушена тимчасово виїхати на заробітки до Італії. [PERSON] скориставшись її відсутністю та з метою уникнення стягнення з нього аліментів обманним шляхом, пообіцявши їй та її батькам, що донька залишиться проживати у нього дома всього лиш на протязі двох тижнів, забрав доньку до свого помешкання і заборонив їй спілкуватися з батьками позивачки та почав налаштовувати доньку проти неї. При цьому він практично не надавав їй можливості спілкуватися в режимі відео зв`язку з донькою. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з твердої грошовій суми у розмірі 1800 гривень, щомісячно на дитину на 1/3 частки від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, з подальшою індексацією. Встановити місце проживання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати усунути перешкоди у вихованні [PERSON] , доньки - [PERSON] , [INFO] , громадянином [PERSON] та визначити його участь у вихованні дитини, надавши йому право зустрічатися з донькою один раз в тиждень тільки по місцю моєї реєстрації в [ADDRESS] , в моїй присутності та тривалістю не більше 2-х годин. Стягнути з [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 724 грн. 09 серпня 2021 року [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що він визнає позовну вимогу про встановлення місця проживання дитини разом із позивачкою [PERSON] . В інших позовних вимогах просив відмовити, оскільки його майновий стан не змінився, він в подальшому буде сплачувати аліменти на утримання дитини, та намагається надавати кошти на утримання дитини. Більше того він не чинить жодних перешкод у зустрічах дитини [PERSON] . Він дійсно, на момент перебування [PERSON] за кордоном забрав доньку проживати до себе, однак відвозив її в смт. Глибока, до батьків [PERSON] , не заважав спілкуватися доньки з мамою. 09 серпня 2021 позивачка [PERSON] направила до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що твердження [PERSON] зазначені у відзиві не відповідають дійсності, за ним наявна заборгованість по сплаті аліментів. Окрім того він дійсно чинив їй перешкоди у спілкування з дитиною, тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. 16 серпня 2021 року [PERSON] направив заперечення на відповідь на відзив, в якому підтвердив обставини викладені ним у відзиві, вказував, що посилання позивачки зазначені у позові та у заперечені на відзив не відповідають дійсності, просив суд позов задовольнити частково. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак надала суду заяву у які вказує, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає частково, лише в частині встановлення місця проживання дитини, посилаючись на обставини викладені ним у відзиві та у запереченні на відповідь на відзив. Представник служби у справах дітей Глибоцької селищної ради Чернівецької області Заіць М.М. в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, у якій вказує, що вимоги позову підтримує частково згідно висновку, справу просить розглянути у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає з матір`ю. Сторони по справі з 17 лютого 2017 року по 14 вересня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано. Згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14.09.2020 року №715/1778/20 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] в розмірі 1 800,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позовну вимогу про зміну розміру аліментів, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони. Так, відповідно до частин першої та другої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Звертаючись до суду із позовною вимогою про збільшення розміру аліментів, позивачка як підставу про збільшення розміру аліментів вказувала на те, що позивач не сплачує аліменти, хоч має на це можливість. Проте позивачкою та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту зміни, зокрема, погіршення її матеріального стану та докази щодо поліпшення матеріального становища відповідача. Зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При цьому слід зазначити, що частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VІІІ ч.1 ст. 71 «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбачено СК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року становить 2395 гривень. Тобто, позивачка на даний час має право на отримання гарантованого мінімального розміру аліментів. Отже, враховуючи те, що позивачкою не доведено, обставин, визначених статтею 192 Сімейного кодексу України, які б підтверджували поліпшення матеріального становища платника аліментів, а також не надано доказів погіршення її матеріального становища або щодо зміни стану здоров`я сторін чи зміни їх сімейного стану, суд приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Вирішуючи позовну вимогу про встановлення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно висновку органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради від 08.07.2021 року №6/97 та Рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 08.07.2021 року №6/97, він вважає за доцільне проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] в сім`ї матері - [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] Відповідно висновку органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради від 08.07.2021 року №6/98 та Рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 08.07.2021 року №6/98, він вважає за можливим та необхідним спілкування [PERSON] , мешканця с. Стрільцекий Кут у порядку побачення з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] : під час навчального періоду в школі двічі на місяць, перший і третій тиждень з 11 год. 00 хв. суботи по 17 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька; під час канікулярного періоду в школі щотижня з 11 год. 00 хв. понеділка по 17 год. 00 хв. середи за місцем проживання батька. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов №841 від 26 квітня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , на даний час не працює, проживає в [ADDRESS] , умови проживання задовільні. Разом з нею за вказаною адресою проживає: донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Разом з тим, з огляду на вік дитини, в даному конкретному суд не вбачає можливості заслуховування її думки щодо суті спору. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що на даний час психоемоційний зв`язок дітей із матір`ю є тісним, [PERSON] належним чином забезпечує духовний та фізичний розвиток малолітньої дитини, її виховання та навчання. Оскільки дитина проживає з матір`ю, остання належним чином виконує свої материнські обов`язки та в ході розгляду справи не встановлені будь-які факти негативного впливу матері на дитину, батько не заперечує проти проживання дитини разом з мамою, суд вважає, що визначення на даному етапі її розвитку місця проживання разом з матір`ю відповідатиме її якнайкращим інтересам та забезпечить сталий емоційний, фізичний та духовний розвиток. Позовна вимога про усунення перешкод у вихованні дитини задоволенню не підлягає, оскільки на даний час існує рішення органу опіки та піклування про участь батька у вихованні малолітньої [PERSON] , сторони у судовому засіданні не довели належними і длопустимими доказами, що дане рішення порушується. Більше того, дану позовну вимогу може заявляти сторона, права якої порушуються, позивачка [PERSON] заявила дану позовну вимогу фактично до себе самої і просить усунути перешкоди нею для відповідача, в той час як відповідач [PERSON] такої вимоги не заявляв. На підставі викладеного,

Outcome: partial