Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 25 жовтня 2004 року на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 7 жовтня 2004 року їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 052614, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки, розташованої в с. Лукашівка Носівського району Чернігівської області, загальною площею 0,3237 га, з якої 0,10 га призначені для будівництва та обслуговування жилого будинку, а 0,2237 га - для ведення особистого селянського господарства. Нещодавно вона (позивач) виявила, що у державному акті допущена помилка щодо загальної площі земельної ділянки, а саме на плані меж земельної ділянки (зворотній бік державного акта) вказана земельна ділянка площею 0,11 га, яка не врахована у загальну площу земельної ділянки. На початку червня 2020 року вона (позивач) вирішила привести державний акт у відповідність із діючим законодавством та звернулася до ТОВ «РайЗем» з проханням розділити земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку, і присвоїти окремі кадастрові номери земельним ділянкам з різним цільовим призначенням. Спеціалісти ТОВ «РайЗем» виявили невідповідність у державному акті та відмовили у виконанні землевпорядних робіт. Після цього вона (позивач) звернулася до Носівської міської ради Чернігівської області та архівного відділу Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області із запитом про видачу документів, які були підставою для виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 052614. З отриманої інформації їй (позивачу) стало відомо, що рішенням 9 сесії 24 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 8 жовтня 2003 року їй було надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок площами 0,25 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,25 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства. У архіві відсутні рішення 15, 16 сесії 24 скликання Носівської міської ради Чернігівської області про затвердження державних актів (технічних звітів) на право власності за нею (позивачем) на земельну ділянку площею 0,43 га. У зв`язку із цими обставинами їй (позивачу) відмовлено у формуванні витягів та присвоєнні належним їй земельним ділянкам кадастрових номерів. [PERSON] просила суд визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 052614. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Левченко Г.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи провести без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Крім цього, представник відповідача просив суму сплаченого судового збору покласти за рахунок позивача у зв`язку із тим, що міська рада не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивача. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2004 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 7 жовтня 2004 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3237 га, яка розташована в [ADDRESS] , з якої 0,10 га призначені для будівництва та обслуговування жилого будинку, а 0,2237 га - для ведення особистого селянського господарства, що копією відповідного державного акта (а.с. 7). Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), у редакції, яка була чинною станом на 25 жовтня 2004 року, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Пунктом 2.2 розділу 2 Інструкції встановлено, що підготовчі роботи включають, зокрема, підготовку виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність або надання у постійне користування земельної ділянки. У судовому засіданні встановлено, що: - у рішеннях 15 сесії 24 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 27 липня 2004 року та рішеннях 16 сесії 24 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 7 жовтня 2004 року дані на [PERSON] відсутні, що підтверджується копією повідомлення архівного відділу Носівської районної державної адміністрації № 07-07/119 від 9 червня 2020 року (а.с. 8); - у державному акті серії ЧН № 052614 допущена помилка щодо загальної площі земельної ділянки, а саме на плані меж земельної ділянки (зворотній бік державного акта) вказана земельна ділянка площею 0,11 га, яка не врахована у загальну площу земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Унаслідок видачі [PERSON] державного акта із вищезазначеними помилками, остання позбавлена у повній мірі реалізовувати свої права, як власника нерухомого майна. Верховний Суд України за наслідками розгляду касаційних скарг у аналогічних справах № 6-103цс12 та № 6-46цс14 прийшов до висновків, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховувати суди, про те, що визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім цього, суд зауважує, що іншим шляхом, аніж через судову процедуру, позивач не в змозі в даному випадку захистити свої права. Суд вважає, що у спірних правовідносинах належним способом захисту прав позивача є визнання недійсним державного акта ЧН № 052614, як такого, що порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою. Ураховуючи вищевикладене, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту стягнути на його користь з відповідача. Доводи представника відповідача про те, що Носівська міська рада Чернігівської області не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивача, є надуманими, необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Outcome: partial