Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 12 вересня 2016 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 27 по вул. Шевченка в с. Пастілки Перечинського району Закарпатської області. [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Оскільки фактом спільного проживання із бабусею вона прийняла спадщину, однак нотаріусом у оформленні такої їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити. Представник Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечила щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2016 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 213785, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 15 вересня 2016 року (а. с. 6). Також встановлено, що згідно довідки Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 423 від 30 березня 2017 року, виданої відповідно до даних по господарської книги № 10 на 2011-2015 роки та особового рахунку № 835, [PERSON], яка померла 12 вересня 2016 року, була головою дворогосподарства № 27 по вул. Шевченка в с. Пастілки Перечинського району Закарпатської області (а. с. 9). Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті свій житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що знаходяться в с. Пастілки по вул. Шевченка, 27 Перечинського району Закарпатської області, все належне майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, та все те, що ще буде належати їй на час смерті, а також майнові права заповіла [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 24 січня 2014 року, посвідчений секретарем виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за №06 (а. с. 7). З довідки Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 422 від 30 березня 2017 року вбачається, що на момент смерті [PERSON] в будинку № 27 по вул. Шевченка в с. Пастілки Перечинського району Закарпатської області, була зареєстрована та проживала [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлень Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 56/01-16 від 25 квітня 2017 року та Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області вих. № 02-09/120 від 18 травня 2017 року спадкова справа на майно померлої 12 вересня 2016 року [PERSON] не заведена (а. с. 22-23). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Великоберезнянського районного нотаріального округу за № 23/01-16 від 03 квітня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], оскільки право власності на житловий будинок останньої не було зареєстроване у встановленому законодавством порядку (а. с. 15). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON], протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від її прийняття (а. с. 8, 22-23), тому вважається такою, що її прийняла. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved