Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що вона є власником квартири, що за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована, але не проживає з 24.07.2002 року [PERSON] , яка виїхала за межі України. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує її права, спричиняє для неї додаткові незручності в сплаті додаткових комунальних послуг, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги, та винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак її представник - адвокат Межена В.І. подала до суду заяву, якою просить розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. 22.04.2019 року та 26.06.2019 року судом було повідомлено відповідача [PERSON] про перебування у провадженні суду цивільної справи за №308/2065/19 та про її виклик в судові засідання, шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб. сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору дарування квартири серії [NUMBER] посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Гудковою Н.В., [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , яка стала власницею вищевказаної квартири. З довідки №3320 від 23.10.2018 року, виданої директором приватного підприємства «Ужгородський Будинковий Сервіс» слідує, що в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими чоловік - [PERSON] , 1959 року народження, донька - [PERSON] ,1992 року народження, онучка - [PERSON] , 2018 року народження. Крім того, з вказаної довідки також слідує, що в квартирі [ADDRESS] , значиться зареєстрованою [PERSON] , 1962 року народження, однак за вказаною адресою, така фактично не проживає. З акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 23.10.2018 року слідує, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 24.07.2002 р., оскільки виїхала за межі України. З наданих суду заяв сусідів [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] слідує, що [PERSON] , яка була колишньою власницею квартири [ADDRESS] , з моменту її дарування [PERSON] в даній квартирі не проживає. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що [PERSON] є законною власницею вищевказаної квартири і факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй квартирою, суд приходить до висновку, що поданий [PERSON] позов є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки, понесені останньою судові витрати.

Outcome: approved