Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником будинковолодіння, що розташований на участку Царина, с. Брустурів Косівського району Івано-Франківської області. Час від часу у вказаному житловому будинку проживає відповідач [PERSON] , який перебуває з її дочкою у фактичних шлюбних відносинах. На протязі тривалого часу відповідач створив для неї і членів її сім`ї нестерпні умови проживання. Він постійно влаштовує безпричинні сварки, ображає, принижує та погрожує фізичною розправою. З цього приводу вона неодноразово зверталася в сільську раду, а також викликала поліцію. Вважає, що відповідач не є її членом сім`ї, не зареєстрований в її житлі, а тому в нього відсутнє будь-яке право на користування цим житлом. Вона, як власник житла, не дає йому згоди користуватися житлом, а також з ним відсутня будь-яка домовленість про право на користування цим житлом. Крім цього, поведінка відповідача дає їй всі підстави для його виселення і недопущення до житла без її згоди. А тому, просить зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні житловим будинком, що знаходиться на участку [ADDRESS] шляхом виселення його з цього житла без надання іншого житла. А також стягнути з нього понесені нею судові витрати по справі. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 27.11.2019 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] належить на праві власності позивачці - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.08.2012р. Згідно довідки виданої с.Брустурів Космацької С.Р.ОТГ від 15.04.2019р. №293 видно, що до складу сім`ї зареєстрованих до житлового будинку в [ADDRESS] входять: позивачка [PERSON] , дочка [PERSON] та внуки [PERSON] 2008р.н. і [PERSON] 2013р.н. Відповідно до довідки виданої виконкомом цієї ж сільської ради від 15.04.2019р. №32 вбачається, що [PERSON] фактично проживає до одного року у будинку в [ADDRESS] , що належить [PERSON] , проте в даному господарстві не зареєстрований. Судом встановлено, що [PERSON] вчиняє сварки, ображає та принижує [PERSON] , погрожує фізичною розправою, тобто створює обстановку, яка перешкоджає їй користуватися своїм майном. Позивачка неодноразово зверталася в різні органи та заявляла про поведінку відповідача [PERSON] . Зокрема, до матеріалів справи долучені довідки Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про результати розгляду поданих [PERSON] заяв щодо поведінки [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. А згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не є членом сім`ї позивачки, що дає підстави вважати про відсутність в нього права на користування цим житлом без згоди власника. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Поняття систематичності порушень правил співжиття визначено скоєнням двох і більше таких порушень. Як стверджується матеріалами справи [PERSON] неодноразово зверталася із заявами на поведінку [PERSON] . Зокрема, нею були подані заяви до Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області 07.03.2019р., 11.04.2019р. та 30.05.2019р. Із інформації Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області направленої на адресу позивачки видно, що відносно [PERSON] складалися адміністративні протоколи за порушення ним вимог ст.173 КУпАП. Згідно п. 17 Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» № 2 від 12.04.1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 цього Кодексу, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Згідно п.33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таке ж право закріплене у статях 319, 383 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї або інших осіб. У відповідності до ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а саме те, що позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку, що знаходиться на участку [ADDRESS] , а діями відповідача [PERSON] порушується її право власності, а тому, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача не чинити позивачці перешкод у користуванні житловим будинком, що знаходиться на участку [ADDRESS] шляхом виселення його з цього житла без надання іншого житла. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з квитанції № 0.0.1431077006.1 від 09.08.2019 року позивачкою при подачі позову до суду сплачено 768,40 гривень (а.с.1) З довідки виданої адвокатом Лазоришином І.І. видно, що витрати за надання правничої допомоги складають 2800 гривень (а.с.19). А тому, вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі також підлягають до задоволення на суму 3568,40гривень. На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.116 ЖК України та

Outcome: approved