Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. [INFO] року її донька - [PERSON] народила доньку - [PERSON], відомості про батька в свідоцтві про народження були записані відповідно до ст.. 135 Сімейного Кодексу України, тобто хто є батьком дитини невідомо. Після народження дитини [PERSON] залишила доньку на утриманні батьків - [PERSON] та [PERSON]. На сьогоднішній день дівчинка проживає в родині бабусі та дідуся з їхнім сином [PERSON], 2014 року народження. Мати дівчинки - [PERSON], не спілкується з нею, не докладає жодних зусиль для її виховання, матеріально не забезпечує, не дбає про неї та взагалі не цікавиться її життям та здоров'ям. Соціальна матеріальна допомога при народженні дитини, яка перераховується на банківську картку [PERSON] використовується нею для власних потреб. Місце проживання [PERSON] батькам, в частості матері-позивачці, не відомо, зв'язок вони не підтримують. В жовтні 2016 року позивачка звернулась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з заявою про зникнення безвісно [PERSON] Таким чином, мати дівчинки - [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків по піклуванню та утриманню дитини, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, а у разі відсутності відповідачки винести рішення в порядку заочного розгляду. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи сповіщалась належним чином. Представник органу опіки та піклування виконкому Білгород-Дністровської міської ради - [PERSON], в судовому засіданні висловила позицію про недоцільність та відсутність законних підстав позбавлення відповідачки батьківських прав, про що надала відповідний висновок виконкому. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, прийнявши до уваги доводи сторін та учасників процесу, суд приходить наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2015 року у відповідачки народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис про народження № 1063. Батько дитини був зазначений у відповідності до ч. 1 ст..135 СК України - зі слів матері. Після народження дитини відповідачка проживала з батьками - [PERSON], [PERSON] та братиком - [PERSON], 2014 року народження. В літку 2016 року відповідачка залишила свою доньку на утриманні і повному догляді батьків та виїхала до м. Києва. При цьому, відповідачка кошти на утримання дитини не надсилає, її життям та здоров'ям не цікавиться. Відповідно до ст.. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років (ст.. 152 СК України). Згідно з ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. 22 грудня 2016 року виконком Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування надав висновок про недоцільність наразі позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON]. При цьому, комісією були враховані положення сімейного законодавства щодо обов'язку баби та діда утримувати своїх малолітніх внуків, якщо мати не може з поважних причини надати належне утримання (ч.2 ст. 151 СК України), та щодо обов'язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги. Разом з тим, суд розглядає позовні вимоги та їх обґрунтованість в аспекті виконання своїх батьківських обов'язків саме відповідачкою, якій повних 22 років, проте вона свідомо нехтує своїм обов'язком доглядати дитину, виховувати її в дусі поваги до прав інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання баби та діда не звільняє відповідачку від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Малолітня [PERSON] не повинна потерпати від можливих тимчасових намагань матері виховувати її, любити, поважати, адже виховання дитини не носить тимчасовий характер, а створює у батьків постійне, безперервне відчуття відповідальності за дитину, як соціальну так й моральну. В даному випадку відповідачка чітко продемонструвала своє ставлення до необхідності виховувати, доглядати та утримувати свою дитину, а саме, переклала всю відповідальність на своїх батьків, що є недопустимим і свідчить про повну відсутність поваги до своєї дитини та зацікавленості в її потребах. Одночасно з цим, позивачка (баба) з чоловіком (дід) прикладають всі зусилля не тільки для матеріального забезпечення [PERSON], а і створюють умови для того, щоб вона росла з відчуттям соціальної захищеності, в атмосфері любові і моралі. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved