Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з Відповідача на свою користь матеріальну шкоду з врахуванням виплаченого ліміту відповідальності страховика, в сумі 204 145,86 гривень, та судових витрат. Свої позовні вимоги Позивачка 21.01.2019 року о 08 годині 15 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «NISSAN», державний номер [NUMBER] в м.Одесі на перехресті вул. Преображенська та вул. Грецька, при повороті ліворуч, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем «NISSAN Leaf» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Внаслідок ДТП позивачці було заподіяну матеріальну шкоду. Ухвалою суду від 28.02.2019 року було відкрито провадження по даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 29.03.2019 року. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за адресою його реєстрації, проте рекомендоване повідомлення на дату призначеного судового засідання до суду не повернулось, судове засідання відкладено на 03.07.2019 року. На дату судового засідання 03.07.2019 року поштова кореспонденція направлялась відповідачу за адресою його реєстрації, конверт повернувся до суду за «закінченням терміну зберігання». Представником позивача, надано суду заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Станом на 03.07.2019 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходив, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою «про закінчення строків зберігання». Причини неявки відповідач суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 08.07.2019 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеса № 522/2271/19 від 21.02.2019 р., [PERSON] визнано винним в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили та відповідачем до суду апеляційної інстанції не оскаржувалась. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, тому відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачка звернулась з заявою про отримання страхового відшкодування до МТСБУ. 10.03.2019 року на рахунок позивачки було зараховано страхове відшкодування за даним страховим випадком в розмірі 100 000 гривень, що підтверджується копією квитанції. Щодо права на звернення з позовною заявою про відшкодування матеріальної до шкоди до безпосереднього заподіювача шкоди, суд зазначає наступне: За загальним правилом, відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно наданої разом з позовною заявою копії свідоцтва про реєстрацію на автомобіль «NISSAN Leaf» державний номер [NUMBER] , вбачається що позивачка є власником вказаного автомобіля, тобто є особою, якій завдано збитків внаслідок протиправної поведінки відповідача. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду яка висловлена в постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц: Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином право позивачки на звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди до відповідача є законним та обґрунтованим. Щодо визначення розміру заподіяної шкоди, суд зазначає наступне: За заявою позивачки було проведено огляд пошкодженого автомобіля «NISSAN Leaf» державний номер [NUMBER] . Як вбачається з наданої разом з позовною заявою копії звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «NISSAN Leaf» державний номер [NUMBER] , № [NUMBER] 19, відповідач при огляді пошкодженого автомобіля був присутній, що підтверджується його підписом в акті огляду автомобіля, будь яких зауважень ним зроблено не було. Звіт про оцінку було виконано оцінювачем, кваліфікація якого підтверджується сертифікатом, виданим Фондом Державного Майна України, від 07.05.2018 року, яке діяло на момент оцінки. Згідно звіту про оцінку вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, власнику автомобіля «NISSAN Leaf» державний номер [NUMBER] , складає 304 145,86 гривень. Позивачка скористалась своїм правом на отримання страхового відшкодування з фонду захисту потерпілих МТСБУ, відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки розмір заподіяної шкоди перевищував ліміт регламентної виплати, така виплата обмежилась вказаним лімітом. Розмір, завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, перевищує ліміт регламентної виплати МТСБУ на 304 145,86 - 100 000 = 204 145,86 гривень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тобто, згідно зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, суд вважає обґрунтованим розмір матеріальної шкоди, з врахуванням регламентної виплати від МТСБУ, яку позивачка просить стягнути з відповідача. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне: Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В своєму попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, позивачка зазначає про витрати на матеріально технічне забезпечення ведення справи, однак ці витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, витрати позивачки по сплаті судового збору та по сплаті послуг експерта оцінювача судом не ставляться під сумнів, оскільки підтверджується відповідними квитанціями. Дослідивши всі повно та всебічно всі обставини справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: partial