Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Шукайводської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно прохає встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю, земельна ділянка сільськогосподарського призначення розташована на території Шукайводської сільської ради, загальною площею 3,17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія ІІ-ЧР № 011322 від 16.04.2002 року, виданий на ім'я [PERSON] належить [PERSON], який помер [INFO]; Визнати за нею право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7124688500:04:001:0148 площею 3,17 га, яка знаходиться в адмінмежах Шукайводської сільської ради Христинівського району Черкаської області в порядку спадкування після смерті батька, [PERSON], який помер [INFO], яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЧР №011322. Вказавши, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Вона здійснила обряд поховання батька, робила поминальні обіди, встановила пам'ятник та вступила в управління належним йому майном: Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ЧР №011322. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час звернення нотаріус оглянув представлені нею документи і виявив, що в Державному акті на право власності на землю допущена помилка, а саме, замість «[PERSON]» було вказано «[PERSON]» та Постановою від 15.04.2013 року було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, й запропонував їй звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Також в постанові від 15.04.2013 р. про відмову у вчиненні нотаріальних дій вказано, що вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю було видано на ім'я [PERSON] 13 листопада 2003 року, тобто вже після смерті батька. Приблизно за 5 місяців до смерті її батько передав їй земельний сертифікат, при цьому сказав, щоб вона здала вказаний сертифікат в сільську раду та одержала Державний акт на землю ( він передбачав передчасну смерть), тобто вона заволоділа земельним сертифікатом. На підставі сертифікату було видано Державний акт на право приватної власності на землю, але його було видано вже після смерті батька. У зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до Христинівського районного суду. Заявниця в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, заявлені вимоги підтримує. Представник відповідача Шукайводської сільської ради в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає до задоволення, на підставі слідуючого. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON]. Позивачка після смерті батька здійснила обряд поховання батька: робила поминальні обіди, встановила пам'ятник та вступила в управління належним йому майном: Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ЧР №011322. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті батькавона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час звернення нотаріус оглянув представлені нею документи і виявив, що в Державному акті на право власності на землю допущена помилка, а саме, замість «[PERSON]» було вказано «[PERSON]» та Постановою від 15.04.2013 року було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, й запропонував їй звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Також в постанові від 15.04.2013 р. про відмову у вчиненні нотаріальних дій вказано, що вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю було видано на ім'я [PERSON] 13 листопада 2003 року, тобто вже після його смерті. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів за даною заявою, необхідно заявниці для оформлення права власності на спадкове майно. Без підтвердження у судовому порядку факту належності правовстановлюючого документа - Державного акту на право власності на землю її матері, таке оформлення стане неможливим. Відповідно до ст. 256 ч.1 п.6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На сьогоднішній день позивачка являється єдиним спадкоємцем після смерті батька, яка прийняла спадщину (відповідно до вимог ст. 549 ЦК України в редакції 1963 Р.), але не може оформити її через нотаріальну контору з незалежних від неї причин. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 16 Цивільного кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом також було встановлено, що приблизно за 5 місяців до своєї смерті, батько позивачки передав їй земельний сертифікат, для того, щоб вона здала сертифікат в сільську раду та одержала Державний акт на землю (він передбачав передчасну смерть), тобто вона заволоділа земельним сертифікатом. На підставі сертифікату було видано Державний акт на право приватної власності на землю (вже після смерті батька). При таких обставинах суд прийшов до висновку, що позовна заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення.

Outcome: approved