Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТДВ АПК «Саврань» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89га, розташованої на території Бакшанської сільської ради, масив №21, ділянка [NUMBER], кадастровий номер 5124380400:01:006:0001, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №087901; крім того, вона є спадкоємцем земельної ділянки площею 3,89га, розташованої на території Бакшанської сільської ради, масив №21, ділянка [NUMBER], кадастровий номер 5124380400:01:006:0002, яка належала на праві власності [PERSON], який помер [INFO], на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ОД №087902. 24.04.2010р. між позивачкою та ТДВ АПК «Саврань» було укладено договір оренди землі на земельну ділянку [NUMBER] (кадастровий номер 5124380400:01:006:0001), який був зареєстрований Відділом Держземагенства у Савранському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №5/2430004001070. Крім того, 15.06.2012р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір оренди землі на земельну ділянку [NUMBER] (кадастровий номер 5124380400:01:006:0002), який був зареєстрований Відділом Держземагенства у Савранському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №5/2430004001070. Враховуючи, що в зазначених договорах оренди землі відсутні істотні умови, які передбачені законодавством як обов'язкові для даного виду договорів, зокрема, в порушення вимог ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» в договорі не визначено розмір орендної плати у грошовому еквіваленті, а зазначено лише що вона вноситься орендарем у розмірі 3% згідно нормативно-грошової оцінки, але нормативно-грошову оцінку земельної ділянки не вказано, також відсутня вказівка на врахування індексу інфляції при обчисленні орендної плати, не зазначено форм платежу, відсутні умови збереження стану об'єкта оренди, відсутня вказівка на існування чи відсутність обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки, не визначено хто несе ризик випадкового пошкодження об'єкта оренди, відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а тому позивачка, посилаючись на приписи ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.203, 215 ЦК України, просить визнати вказані договори оренди недійсними і повернути їй земельні ділянки. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явилися, представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.69). Представник відповідача Курченко М.І. в судове засідання не з'явися, письмове заперечення проти позову не подав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановив наступне. Позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89га, розташованої на території Бакшанської сільської ради, масив №21, ділянка [NUMBER], кадастровий номер 5124380400:01:006:0001, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №087901, зареєстрованим 16.05.2003р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №329 (а.с.26-27). Між [PERSON] та відповідачем на дану земельну ділянку був підписаний Типовий договір оренди землі від 24.04.2010р. терміном на 5 років, який був зареєстрований у Відділі Держземагенства у Савранському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2012р. за №5/2430004001070 (а.с.14-16). Крім того, позивачка є спадкоємцем земельної ділянки площею 3,89га, розташованої на території Бакшанської сільської ради, масив №21, ділянка [NUMBER], кадастровий номер 5124380400:01:006:0002, яка належала на праві власності [PERSON], який помер [INFO], на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ОД №087902, зареєстрованого 16.05.2003р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №328 (а.с.28-29). Суд вважає обґрунтованими посилання позивачки на те, що вона має право на звернення до суду з позовом, що стосується прав на земельну ділянку, яка увійшла у спадщину, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.05.2011р., виданого Савранською державною нотаріальною конторою, спадкова справа №303/2010, реєстровий №932 (а.с.30), оскільки відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як було встановлено у п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004р. №18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Між позивачкою та відповідачем на спадкову земельну ділянку був підписаний Типовий договір оренди землі від 15.06.2012р. терміном на 8 років, який зареєстрований у Відділі Держземагенства у Савранському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2012р. за №5/2430004001070 (а.с.8-11). Як встановлено ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції дійсної на час підписання договорів, до істотних умов договору оренди земельної ділянки були віднесені умови про об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Судом встановлено, що підписуючи договори оренди земельних ділянок позивач та відповідач не досягли згоди щодо усіх істотних умов, встановлених ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме у договорах відсутні наступні істотні умови. Не визначена орендна плата із зазначенням її індексації, порядку її внесення і перегляду. Так, договори оренди земельної ділянки у п.п.9, 10, 11, 12 передбачають що «орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% згідно нормативно-грошової оцінки землі до 31.12 кожного року (без зазначення з урахуванням чи без урахування індексів інфляції); передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами». Між тим, при натуральній оплаті повинно бути визначено та узгоджено сторонами перелік, кількість або частка продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови та порядок поставки; а при оплаті шляхом надання послуг - повинно бути визначено та узгоджено сторонами види, обсяги, строки і місце надання послуг. Обов'язковість узгодження цих умов випливає з наступного. Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір); до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Оплата за оренду землі не грошима, а послугами чи натуральною оплатою свідчить про те, що укладені договори оренди земельної ділянки містять у собі елементи договорів міни (ст.715 ЦК України), а тому у цій частині, правовідносини сторін регулюються приписами законодавства щодо догорів міни. За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар (ч.1 ст.715 ЦК України). Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги) (ч.5 ст.715 ЦК України). До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання (ст.716 ЦК України). Враховуючи викладене, умови щодо переліку, кількості або частки продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови та порядок поставки (при натуральної оплаті - ст.ст.532, 662, 664, 669, 671, 673 ЦК України), види, обсяги, строки і місце надання послуг (при оплаті шляхом надання послуг - ст.ст.530, 532, 901 ЦК України) є істотними умовами договорів міни. Але, як вже зазначалося вище, з цих істотних умов сторони не досягли згоди. Також, договори оренди земельної ділянки, у порушення імперативних вимог ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», не містять умов щодо збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; та не визначена сторона, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини. Згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Таким чином, договори оренди земельних ділянок зареєстровані незаконно. Державна реєстрація не робить неукладених договорів укладеними, а недійсних договорів дійсними, оскільки це не передбачено законодавством. Як було зазначено у п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки договори оренди земельних ділянок є неукладеними, то відповідач без відповідної правової підстави заволодів земельними ділянками позивачки, а тому він зобов'язаний повернути їй безпідставно набуте майно в натурі. Способи захисту цивільних прав та інтересів перелічені у ст.16 ЦК України. Як встановлено ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч.1 ст.1213 ЦК України). Крім того, відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Outcome: partial