Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON], проживав та був зареєстрований 05 квітня 2003 у вказаному будинку. Після розлучення з матір'ю позивача [PERSON], у 2006 році, в зазначеному будинку не проживає. З того часу ні вона, ні її мати з батьком не спілкуються та місце його проживання їм не відомо. Просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, надала суду заяву в якій зазначила, що підтримує свої позовні вимоги викладені у позовній заяві, просила розглядати справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Перевіривши наявні докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до фотокопії договору дарування жилого будинку ВСВ № 096719 від 09 квітня 2005 року [PERSON] належить житловий будинок, який вона отримала у дар від свого батька, [PERSON], що розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до фотокопії будинкової книги, [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] ( а.с. 10-12). Відповідно до письмових пояснень сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2006 року ( а.с.17-18). Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідачів в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивач змушений нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованих у його квартирі відповідачів. Таким чином, оскільки позивач є власником зазначеного жилого будинку і на даний час не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в ній, тому вона, відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю. За таких обставин, оскільки відповідач не є власником квартири, крім того не проживає в ній понад шість місяців без поважних причин, витрати на її утримання не несе, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує його права як власника, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, і тому вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved