Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Споживчого товариства «Комбінат громадського харчування», Піщанського районного споживчого товариства про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просила суд стягнути солідарно з Піщанського районного споживчого товариства та Споживчого товариства «Комбінат громадського харчування» на її користь кошти в сумі 90985 грн., з них: 15531 грн. - за період вимушеного прогулу, 17679 грн. - компенсацію втрати частини доходу, 57775 грн. - середньої зарплати за затримку в розрахунку, а також моральну шкоду в сумі 10700 грн.(До позовної заяви надано відповідні розрахунки а.с.7-9). Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 1976 року працювала в Піщанському комбінаті громадського харчування (КХГ) на посаді продавця пивного бару до моменту звільнення. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2002 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2002 року її поновлено на роботі на посаді буфетника пивного бару Піщанського комбінату громадського харчування з 03.08.1999 року, та стягнуто з Піщанського КГХ на її користь 4229 грн. 57 коп. заробітку за час вимушеного прогулу по 05.08.2002 року. Додатковим рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 05.08.2002 року рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Незважаючи на прийняті міри Піщанським районним судом рішення суду про поновлення позивача на роботі не було виконано. Лише 16 травня 2007 року [PERSON] було поновлено на роботі і одночасно звільнено за власним бажанням, але оплату за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2002 року не було виплачено. У зв'язку із цим 10 липня 2007 року вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Справа слухалась неодноразово. Як зазначив місцевий та апеляційний суд, підставою для відмови в позові є те, що Піщанське районне споживче товариство не може бути відповідачем у справі, оскільки обов'язок по виконанню рішення суду з приводу поновлення на роботі позивач покладався на СТ «Комбінат громадського харчування», який не залучений співвідповідачем. Однак [PERSON] не погоджується з такими висновками виходячи з наступного: Як видно із запису в трудовій книжці [PERSON] було поновлено на роботі Піщанським районним споживчим товариством, про що свідчить відповідна печатка згідно розпорядження № 16 від 15.07.2007 року відповідно до рішення Крижопільського районного суду від 02.08.2002 року. Згідно, витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 06.08.2013 року СТ «Комбінат громадського харчування» з 2005 року перебуває у стані припинення. Згідно ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Виходячи зі змісту ст. ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 ЗУ «Про виконавче провадження», негайне виконання рішення суду означає обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків. Таким чином, вимушений прогул позивача необхідно обчислювати від часу проголошення рішення про поновлення на роботі і до часу його фактичного виконання. Таким чином, у даному випадку вимушеним прогулом є час з 06.08.2002 року по 15.07.2007 року. Відповідальним за вимушений прогул який відбувся за невиконання рішення суду про поновлення на роботі позивача є СТ «Комбінат громадського харчування» та СТ Піщанське районне споживче товариство, оскільки саме перший був зобов'язаний виконати рішення суду, а останній його виконав про, що свідчить трудова книжка позивача. Тобто, Піщанське районне споживче товариство виконуючи в липні 2007 року рішення суду про поновлення на роботі позивача визнало такий обов'язок та відповідно має здійснити розрахунок із позивачем за час вимушеного прогулу. Тому вважає, що відповідачі спільними діями порушили її трудові права завдали їй шкоди, як майнової так і моральної, а тому сума боргу має бути стягнена солідарно. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] частково змінили позовні вимоги, а саме: відмовились від вимоги щодо стягнення солідарно з Піщанського районного споживчого товариства та Споживчого товариства «Комбінат громадського харчування» на користь позивача коштів, просили вищезазначені кошти стягнути лише з Піщанського районного споживчого товариства, оскільки згідно повідомлення реєстраційної служби Піщанського РУЮ державну реєстрацію Споживчого товариства «Комбінат громадського харчування» припинено. Представник відповідача Сікорський О.А. подав до суду клопотання, в якому просить закрити провадження у справі оскільки згідно повідомлення реєстраційної служби Піщанського РУЮ державну реєстрацію Споживчого товариства «Комбінат громадського харчування» припинено, спір між [PERSON] та Піщанським РСТ про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації, моральної шкоди, тобто між тими самими сторонами, вже був предметом судового розгляду Тульчинського районного суду, рішенням якого від 9.11.2010 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Дане рішення набуло законної сили. Справу просив розглядати в його відсутність. Заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню із наступних підстав: Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Судом встановлено, що [PERSON] раніше неодноразово зверталась з позовами до Споживчого товариства «Комбінат громадського харчування», Піщанського районного споживчого товариства про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення компенсацій, стягненням моральної шкоди. Разом з тим встановлено що, [PERSON] в 2007 році зверталась з позовом до Піщанського районного споживчого товариства про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації, моральної шкоди. Рішенням Тульчинського районного суду від 15.11.2010 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні вимог до Піщанського районного споживчого товариства про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації, моральної шкоди за період з початку 2003 року включно по червень 2007 року. Дане рішення набуло законної сили, оскільки ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2011 року залишене без змін. Згідно розрахунків доданих до позовної заяви (а.с.7-9), що розглядається на даний час, знову включено період з вимогами про оплату праці за час вимушеного прогулу, компенсації з початку 2003 року включно по червень 2007 року, що було предметом розгляду Тульчинського районного суду. Решта вимог є похідними від вимог позивача про стягнення коштів за період з початку 2003 року включно по червень 2007 року, а тому не підлягають до задоволення через безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed