Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу частину домоволодіння недійсним, в якому просила визнати договір купівлі-продажу 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS], укладений 29 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. і зареєстрований у реєстрі за №1-392 недійсним та припинення права власності [PERSON] на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS]; поновити право власності за [PERSON] на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. У зв'язку зі смертю позивача [PERSON], суд залучив до участі у справі правонаступника [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] , вказала, що у травні 2013 року до [PERSON] за адресою: [ADDRESS], приїхав раніше їй не знайомий [PERSON], який запропонував допомогу, а саме доглядати за нею, а взамін цього остання повинна буде підписати договір довічного утримання. 29 травня 2013 року [PERSON] приїхав за місцем мешкання [PERSON] із жінкою та попросив підписати документ. При цьому відповідач повідомив, що буде за [PERSON] піклуватися, надавати допомогу у харчуванні, лікуванні, обслуговуванні. [PERSON] була впевнена, що підписує договір довічного утримання. Копію відповідного договору відповідач залишив [PERSON], але вона його не читала, так як він був надрукований дрібним шрифтом. Пізніше, [PERSON] дізналася, що підписала насправді договір купівлі-продажу домоволодіння. Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений 29 травня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В., зареєстрований в реєстрі за №1-392. Укладення договору було викликано тим, що [PERSON] була непрацездатною, літньою людиною, хворіла на гіпертонічну та ішемічну хворобу серця, артроз, страждала на зорові галюцинації, поганий зір, потребувала догляду та матеріальної допомоги. Відповідач обіцяв довічно доглядати за нею, забезпечувати продуктами харчування, здійснювати обов'язкові платежі, займатися домашнім господарством. Після укладення договору, відповідач не приїжджав до [PERSON], та ніякої допомоги не надавав. На підставі вищевикладеного, просить визнати договір купівлі-продажу 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS], укладений 29 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. і зареєстрований у реєстрі за №1-392 недійсним та припинити право власності [PERSON] на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити. В судове засідання третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, не з'явилась. Про день, місце та час судового засідання сповіщена належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просять розгляд справи провести за відсутності їх представника відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 29 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частини домоволодіння по [ADDRESS], зареєстрований 29 травня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори зареєстрований за реєстровим № 1-392. /а.с.8/ Згідно п. 4 договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 29.05.2013 року купівлю-продаж 67/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] вчинено за 78000 грн. Підписання даного договору сторонами свідчить про одержання продавцем від покупця повного розрахунку за продане домоволодіння та відсутність у сторін будь-яких матеріальних претензій одна до одної. Згідно п.17 спірного договору сторони розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожної із сторін, дійсні наміри кожної із умов правочину, кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі. Вказаний договір підписаний [PERSON] 06 червня 2010 року [PERSON] написала заяву до БТІ про видачу їй інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно - домоволодіння по [ADDRESS]. Заява підписана [PERSON]./а.с.160/ В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], пояснив, що є співвласником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Також, зазначив, що [PERSON], звернулась до нього, як до співвласника спірного домоволодіння за згодою на продаж частини домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданого 22 січня 2014 відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції./а.с.73/ Згідно статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). [PERSON] в позові просила визнати спірний договір купівлі-продажу недійсним, як укладений під впливом помилки, оскільки [PERSON] вважала, що укладає договір довічного утримання. Статтею 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Посилання позивачки, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений під впливом помилки, оскільки [PERSON] вважала, що укладає договір довічного утримання, не може бути прийнято до уваги та бути підставою для задоволення позову, оскільки позивачка у відповідності до ст. 10 ЦПК України повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені нею обставини. Проте будь-які докази, які б підтверджували в установленому законному порядку, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення, суду не надані. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Оспорюваний договір купівлі-продажу посвідчений нотаріусом, який, відповідно до Закону України «Про нотаріат» та самого договору купівлі-продажу, розяснив сторонам правові наслідки укладення договору (п.13 Договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 29.05.2013 року) ./а.с.8/ Відмовляючи в задоволенні позову, суд враховує те, що відповідно до ст.60 ЦПК України, позивачем не доводено у чому саме полягала помилка під час укладення спірного договору купівлі-продажу, яку саме істотну умову такої угоди неправильно сприймала, і яким чином таке неправильне сприйняття вплинуло на волевиявлення, з огляду на те, що договір купівлі-продажу як стверджував сам позивач , [PERSON] підписала, хоча і не читаючи, такий договір є відплатним договором і мотиви укладення угоди не мають правового значення для вирішення спору про визнання недійсним договору з підстав його укладення внаслідок помилки. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд приходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed