Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON], додаткові витрати аліменти на дитину [PERSON], [INFO], які виникли в зв'язку із навчанням дитини, у твердій грошовій сумі 7074 грн., та витрати на проїзд в сумі 3600 грн., а всього на загальну суму 10674 грн. Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що з відповідачем [PERSON] вони проживали однією сімєю, в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. У 2012році шлюб було розірвано. З 01 вересня 2012 року дочка навчалася на денному відділенні Черкаського медичного коледжу на контрактній основі, термін закінчення навчання до 31.01.2015 року. За період навчання доньки позивач витратила на навчання доньки кошти в розмірі 14148грн, і вважає, що із відповідача повинно бути стягнуто на її користь половина від понесених витрат, а саме 7074грн. Крім того позивач зазначає, що за період навчання нею було понесені витрати на проїзд доньки до місця навчання в розмірі 3600 грн., які також потребують повної компенсації відповідачем. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просить суд повністю їх задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали, та пояснили суду, що дійсно, донька відповідача навчалася на денному відділенні Черкаського медичного коледжу на контрактній основі з 01.вересня 2012 року, термін закінчення навчання до 31.01.2015 року. 18.04.2013 року на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження про стягнення із відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 400грн. щомісячно на навчання його доньки [PERSON], до закінчення останньою терміну навчання. 16.04.2015 року дане виконавче провадження було закрито з підстав його виконання. У відповідності до довідки виданої ВДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції відповідач сплатив на користь позивача суму в розмірі 9309 грн., чим повністю виконав Рішення Золотоніського міськрайонного суду. Тому просить відмовити у задоволенні даного позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши представлені ними доводи та матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і мають від шлюбу доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 11 січня 2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Судом також встановлено, що починаючи із 01 вересня 2012 року [PERSON] навчалася на денному відділенні Черкаського медичного коледжу на контрактній основі, термін закінчення навчання до 31.01.2015 року, що підтверджується довідкою з місця навчання за № 2275/04-03 від 29.11.2012 року. В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON] у 2013році звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на період навчання дитини у навчальному закладі. 18.04.2013 року на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області позивачу було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 400грн. щомісячно на навчання доньки [PERSON], до закінчення останньою терміну навчання. 16.04.2015 року дане виконавче провадження було закрито з підстав його виконання. У відповідності до довідки, виданої ВДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції, відповідач сплатив на користь позивача суму в розмірі 9309 грн., чим повністю виконав рішення Золотоніського міськрайонного суду. Відповідно до ст..199 СК України якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином суд приходить до висновку, що витрати, які були понесені позивачем на навчання спільної доньки, відповідачем були повністю відшкодовані, на підставі вимог ст..199 СК України. Посилання позивача на те, що то були аліменти на навчання, а в даному випадку вона вимагає стягнення із відповідача додаткових коштів, понесених нею на навчання доньки, суд сприймає критично, як підміну понять. Стаття 185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину,, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В своїх позовних вимогах позивач не вказує на якісь особливі обставини, що повинні викликати додаткові витрати в розумінні розвитку здібностей дитини, її хвороби, каліцтва тощо. Вона вказує лише на витрати, понесені нею у звязку із навчанням дитини, але називає їх додатковими, хоча для цього відсутні будь-які підстави. Також позивачем в судовому засіданні не надано на підтвердження своїх вимог жодного беззаперечного та достовірного і допустимого доказу. Вимоги ст..185 СК України, на які посилається позивач, не містять розяснення додаткових витрат в розумінні як основний спосіб навчання, а виключно містять розяснення додаткових витрат, які викликані особливими обставинами, як вказано вище. Суд приходить до висновку, що витрати, які були понесені позивачем на навчання спільної доньки, відповідачем були повністю відшкодовані, на підставі виконавчого листа відповідно до вимог ст..199 СК України. А тому, на думку суду, ці позивні вимоги не можуть бути задоволенні. Стосовно витрат на проїзд, то вони також, на думку суду, не підлягають відшкодуванню з відповідача, оскільки аліменти, які стягувалися із відповідача згідно ст..199 СК України, повинні охоплювати витрати на навчання, в тому числі і проїзд до місця навчання. Таким чином, аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що [PERSON] у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. Керуючисть ст.,ст..185, 199 СК України, ст..,ст..213, 214 ЦПК України, -

Outcome: dismissed