Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогами стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь суму банківського вкладу в розмірі 63 797,40 гривень, та упущену вигоду в сумі 1 595,99 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 19 серпня 2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заява № 328823/67737/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 5 місяців в іноземній валюті на суму 3 000 доларів США, строком дії до 19 січня 2015 року. В подальшому, 19 січня 2015 року було укладено новий договір-заява № 328823/119438/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 3 місяці в іноземній валюті на суму 3000 доларів США, термін дії до 19 квітня 2015 року. Тобто, договір вкладу фактично було продовжено. 19 квітня 2015 року [PERSON] зверталася із заявою про повернення вкладу, яка була отримана керівником відділення № 9 Чарною Г.А. 20 квітня 2015 року, про що зроблено напис на примірнику заяви. На вказану заяву [PERSON] не було надано жодної відповіді. Згодом, [PERSON] зверталася на гарячу лінію банку де їй було надано відповідь № 2527 від 02.06.2015 року в якій банк визнавав, що дія депозиту дійсно закінчено, але грошові кошти [PERSON] так і не може отримати до сьогоднішнього дня. На сьогоднішній день заборгованість за вкладом складає: 3000 доларів США х 2126,58 (курс НБУ за 100 доларів США на 07 липня 2015 року) = 63 797,40 (шістдесят три тисячі сімсот дев'яносто сім) грн. Також, [PERSON] звертає увагу на той факт, що з 19 квітня 2015 року вона не мала можливості користуватися своїми грошовими коштами, хоча вона могла б їх вкласти в інший банк і отримувати такі самі або навіть більші відсотки, тому вона позбавлена можливості отримувати доходи які б мала отримувати за звичайних обставин. На підставі ст. 22, ст. 1166 ЦК України було нараховане упущеної вигоди: 3000 доларів США х 11,60 % річних = 348 доларів США / 365 (днів у році) = 0,95 доларів США у день х 79 (дні за які не сплачено відсотки) = 75,05 доларів США х 2126,58 (курс НБУ за 100 доларів США на 07 липня 2015 р.) = 1 595,99 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в собі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Фінанси та Кредит» Чарної Г.А., що діяла на підставі Положення про Філію та довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. від 03.10.2013 року за реєстровим № 4604, з однієї сторони, і [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір № 328823/67737/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 5 місяців в іноземній валюті. Сам договір, який повністю відповідає вимогам статей 639 та 1059 ЦК України, називається «договір-заява». Відповідно до умов договору, позивач внесла на вкладний рахунок [NUMBER] депозит в сумі 3 000 доларів США на строк з 19 серпня 2014 року по 19 січня 2015 року. За положеннями ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів У відповідності до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За положеннями ч.3 цієї ж статті до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За час користування коштами вкладу протягом зазначеного строку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язувалося нараховувати та виплачувати позивачу проценти за ставкою 11,60 % річних. Згідно ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В день закінчення терміну договору № 328823/67737/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», між позивачем та відповідачем був укладений такий самий договір строком дії до 19 квітня 2015 року, сума вкладу була тією ж самою - 3000 доларів США. Тобто, на тих самих умовах та з тим же самим розміром вкладу між сторонами 19 січня 2015 року був укладений договір № 328823/119438/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», номер вкладного рахунку [NUMBER]. З наданої суду позивачем копії заяви, вбачається, що 19 квітня 2015 року, в день спливу терміна дії другого договору, позивач звернулась з письмовою заявою до відповідача з вимогою про отримання всієї суми вкладу без продовження дії договору та закриття вкладу. Відповідачем була отримана заява, однак відповідь на свою заяву позивач не отримала. Після звернення позивача на «гарячу лінію» банку, 02.06.2015 року вона отримала лист від відповідача в якому їй було запропоновано в будь-який час звернутись до банку для подальшого обслуговування. Однак, по сьогоднішній день, відповідач відмовляється повернути [PERSON] суму її вкладу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, встановлені обставини справи та представлені докази повністю підтверджують правомірність та законність позовних вимог [PERSON] про стягнення суми вкладу, що спрямовані на захист її цивільних та майнових прав. Відповідач своїми діями не просто порушує взяте на себе зобов'язання, а грубо порушує права позивача, яка добросовісно виконала свої обов'язки за договором від 19.01.2015 року, на відміну від відповідача. Разом з тим, щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь упущеної вигоди у сумі 1 595,99 гривень, суд зазначає наступне. В позовній заяві [PERSON] наголошує на тому, що з 19 квітня 2015 року вона була позбавлена можливості отримувати вигоду від своїх коштів та наводить розрахунок тієї вигоди, яку вона втратила. Даний розрахунок, в якому позивач використовує процентну ставку договору вкладу - 11,60, за своїм смисловим змістом свідчить лише про те, що позивач бажає отримати відсотки за перебування її коштів на депозитному рахунку в банку, який використовує їх при здійсненні своєї банківської діяльності, понад строку, на який укладався договір. Так, позивач наводить наступний розрахунок упущеної вигоди: 3000 доларів США х 11,60 % річних = 348 доларів США/365 (днів у році) = 0,95 доларів США у день х 79 (дні за які не сплачено відсотки з 19.04.2015 р.) = 75,05 доларів США х 2126,58 (курс НБУ за 100 доларів США на 07 липня 2015 р.) = 1 595,99 гривень. Згідно з ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення 1 595,99 гривень правомірними, оскільки вони спрямовані на відновлення фінансових прав позивача та отримання процентів за час користування коштами понад встановленого терміну. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача суму судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру, яка становить 653,9 гривень. Ціна позову становить 65 393,39 гривень (63 797,40+1595,99) таким чином, 1 відсоток ціни позову становить 653,9 гривень.

Outcome: approved