Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно заповів позивачці. Після його смерті позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, а дружина спадкодавця - [PERSON], яка мала право на обов'язкову частку у спадщині, відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки. До спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на який померлий [PERSON] за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS]. Позовна заява надійшла до суду 09.01.2019 року. Ухвалою суду від 18.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 04.02.2019 року. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Олишівською селищною радою надано до суду заяву, в якій відповідач позов визнав у повному обсязі, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради . Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та просить провести розгляд справи за її відсутності. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 26/2015, наданої приватним нотаріусом Куликівського районного нотаріального округу Тимощуком В.О. щодо майна померлого [INFO] [PERSON], суд приходить до наступного. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів дочці [PERSON]. Заповіт складений 13 лютого 2014 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Смолянської сільської ради Ткаченко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 04 (а.с.20). [PERSON] являється батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої та свідоцтвом про укладення шлюбу між позивачкою та [PERSON] (а.с.8-9). Згідно з довідкою виконкому Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 933 від 07.12.2018 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS], разом з дружиною [PERSON]. [PERSON] був головою даного домогосподарства (а.с.11). Зі спадкової справи № 26/2015 вбачається, що 02 червня 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.38). [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою в якій відмовляється від права на обов'язкову частку в спадщині після смерті [PERSON] (а.с.39). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на шість земельних ділянок, які належали померлому [PERSON] (а.с.51,52,56,57). Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Таким чином, позивач являється єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, яка прийняла спадщину. З повідомлення приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Тимощука В.О. від 10.12.2018 року про вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим. Згідно з довідкою КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 291 від 19.11.2018 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 19). У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1966 році (а.с. 22-24). Згідно з витягами з погосподарських книг Смолянської сільської ради на 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки вбачається, що [PERSON] був головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок знаходиться в приватній власності. Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об'єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обгрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що померлий [PERSON] до 05.08.1992 року побудував будинок за адресою: [ADDRESS], але за життя не отримав правовстановлюючого документу на будинок, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved