Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Генічеської державної нотаріальної контори про зняття заборони з нерухомого майна. В обгрунтування позову зазначено: Згідно договору купівлі-продажу від 20.06.1972 року батько позивачки [PERSON] , який на той час перебував у шлюбі із матір`ю позивачки [PERSON] , купив у гр. [PERSON] житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований [PERSON] на виділеній йому рішенням Виконкому Генічеської міської ради від 14.03.1962 р. земельній ділянці пл.600 кв.м., яка знаходилась на той час за адресою: [ADDRESS] . Та обставина, що вказаний житловий будинок було побудовано по [ADDRESS] , підтверджується також домовою книгою, в яку в подальшому були внесені зміни і цьому будинку було присвоєно [ADDRESS] . Після смерті батька позивачки, який помер [INFO] , спадщину у вигляді 1/2 частки вказаного житлового будинку прийняла мати [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.04.1996 р. і стала одноособовим його власником. [INFO] мати [PERSON] - [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Як спадкоємець першої черги позивач прийняла спадщину у вигляді вказаної домобудівлі, але при її оформлені у нотаріуса з`ясувалось, що житло перебуває під забороною. Як вказано в Реєстрі заборон, підставою обтяження є «договір застави б/н, Генічеська районна державна нотаріальна контора, районний побутовий комбінат». Дата виникнення 27.03.1963 р. власником житлового будинку ( на той час) по [ADDRESS] вказаний [PERSON] . З довідки Генічеського БТІ від 21.10.2021 р. слідує, що згідно даних, які є в цій установі, нумерація будинку, який тепер значиться під номером [ADDRESS] були зміни в нумерації. В 1962 -1965 роках цей житловий будинок значився під номером [ADDRESS] і його власником був [PERSON] . В 1971 році нумерацію будинків по [ADDRESS] було змінено і вказаному житловому будинку присвоєно [ADDRESS] . Після цього, 20.06.1972 р., це житло було куплено батьками позивача у [PERSON] .. Як зазначає позивач, на момент виникнення заборони у 27.03.1963 р., куплений в 1972 році її батьками житловий будинок значився під номером [ADDRESS] , а тому не міг бути предметом застави, а заборона стосувалась іншого житлового будинку, власником якого на той час був [PERSON] і належний йому житловий будинок на момент виникнення заборони значився під номером 40. [PERSON] вказує, що станом на 27.03.1963 р., підставою для заборони вчиняти будь які дії відносно житлового будинку по [ADDRESS] , не стосувались житлового будинку, який належав батькам позивача, а стосувались зовсім іншого житлового будинку, який на момент здійснення заборони значився під № 40 і належав [PERSON] . Оскільки ніхто із попередніх власників (тепер спадкового майна) ніколи не був пов`язаний з відносинами, які виникли між [PERSON] і районним побутовим комбінатом, якого на даний час, як юридичної особи не існує, тому за даних обставин, з метою захисту прав позивача, як спадкоємця першої черги, з урахуванням принципу верховенства права, позивач вважає, що відповідачем по даній справі має бути вказана Генічеська державна нотаріальна контора, яка у 1963 році зареєструвала зазначену вище заборону. Тому, [PERSON] просить суд скасувати заборону з житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , яка зареєстрована Генічеською державною нотаріальною конторою 05.10.2005 року на підставі запису в Реєстрі заборон відчуження житлових будинків від 27.03.1963 року, реєстраційний номер обтяження 2459383. По даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові і просила суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача Генічеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Судова повістка з копією позовної заяви та додатками до позову направлено на зареєстровану юридичну адресу. Отже, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Відзив на позов в строк зазначений в ухвалі суду відповідачем не подано, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі\~ст.280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подано, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.ст.\~13,81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно рішення Виконкому Генічеської міської ради від 14.03.1962 р. [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м., під [ADDRESS] під індивідуальне будівництво житлового будинку. Відповідно до домової книги на вказаний житловий будинок, було змінено нумерацію будинків по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Виконкому Генічеської міської ради від 12.05.1972 року - [PERSON] надано дозвіл на продаж недобудованого житлового будинку,( готовність 25%), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 12.06.1972 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив збудований на 25% житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному договорі зазначено, що вказаний будинок нікому не проданий, не подарований, не заставлений, в спорі і під забороною не перебуває. Рішенням Виконкому Генічеської міської ради № 903/30 від 26.12.1979 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво нових господарських будівель замість тих ,які підлягають знесенню за адресою : [ADDRESS] . Продовжено строк будівництва житлового будинку на один рік. Згідно свідоцтва про право власності від 25.04.1996 року [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . Тобто стала його одноособовим власником. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.11.2020 року [PERSON] померла [INFO] . Той факт, що позивач [PERSON] являється донькою [PERSON] та [PERSON] підтверджують її свідоцтво про народження, свідоцтво про укладення шлюбу та розірвання шлюбу ( зміна прізвища із [PERSON] на [PERSON] ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Спадкова справа 66952621. Позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті своєї матері. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… - житловий будинок [ADDRESS] перебуває під забороною. Як вказано в Реєстрі заборон, підставою обтяження є «договір застави б/н, Генічеська районна державна нотаріальна контора, районний побутовий комбінат». Дата виникнення 27.03.1963 р. власником вказаного житлового будинку вказаний [PERSON] . Відповідно довідки Генічеського БТІ від 21.10.2021 р. - згідно даних УП « Генічеське БТІ» ХОР за адресою: [ADDRESS] були зміни в нумерації будинку починаючи з 1953 року по 1971 рік. В 1962 -1965 роках цей житловий будинок значився під номером [ADDRESS] і його власником був [PERSON] . В 1971 році нумерацію будинків по [ADDRESS] було змінено і вказаному житловому будинку присвоєно [ADDRESS] . Починаючи, з 12.06.1972 р., власником житлового будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] . Тобто, момент виникнення заборони зазначено 27.03.1963 р. Куплений в 1972 році житловий будинок [PERSON] в той час значився під номером [ADDRESS] , а тому не міг бути предметом застави. В домовій книзі житлового будинку [ADDRESS] відомості про [PERSON] відсутні. Тому, суд приходить до висновку, що станом на 27.03.1963 р., підставою для заборони вчиняти будь які дії відносно житлового будинку по [ADDRESS] , не стосувались житлового будинку, який належав батькам позивача, а стосувались зовсім іншого житлового будинку, який на момент здійснення заборони значився під № 40 і належав [PERSON] . Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав\~людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,\~незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві на спадщину на арештоване майно,\~розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. На сьогодні позивач, яка прийняла спадщину, після смерті своїх батьків, позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном. Таким чином, накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі на вільне володіння майном. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на спадкове майно, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved