Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, посилаючись на те, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 14.04.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї, актовий запис №326. Від даного шлюбу дітей не народилося. Причиною розірвання шлюбу [PERSON] у позові зазначила розбіжність характерів, різні життєві інтереси та цілі, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам, що має істотне значення, у звязку із чим з 2012 року шлюбні стосунки припинено, спільне господарство не ведеться. Також [PERSON] у позові зазначає, що спору про поділ майна у сторін не виникло, оскільки спільного майна за час шлюбу не набуто. На думку позивача, сімя розпалася остаточно, примирення та збереження шлюбу не можливо. Позивач надала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.18). Від відповідача також надійшла заява до суду про розгляд справи за його відсутності та про те, що він визнає позовні вимоги, проти задоволення позову не заперечує (а.с.19). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних\~ заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3, ч. 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 14.04.2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сімї, актовий запис №326, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії І-БК №129323. Також у свідоцтві зазначено, що [PERSON] є громадянином [PERSON] Республіки (а.с.7). Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Акт-підтвердження, складений Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області від 18.05.2016 року, свідчить, що місцем проживання відповідача є [ADDRESS] (а.с.8). Даний факт також підтверджується Довідкою№442 від 18.05.2016 року (а.с.9). Позивач згідно Довідки «Новопокровського комбінату хлібопродуктів» №60 від 18.05.2016 року зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.10). Тобто, місцем проживання подружжя є Україна. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу,тобто, в даному випадку право України. З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалася, майнова суперечка не виникла, спільних дітей сторони не мають, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved