Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що є власником вказаної квартири, в якій зареєстрована її дочка відповідач у справі, яка з січня 2013 року в квартирі не проживає і не з'являється, спільне з нею господарство не веде та в утриманні житла участі не приймає. Як їй відомо відповідач проживає в місті Миколаєві за іншою адресою, яка їй не відома та к як останні п'ять років стосунки не підтримують. Звернення до суду з даним позовом пов'язане з постійними вимогами кредиторів відповідача, які надходять на її адресу. Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово належним чином, причини неявки суду не повідомила та відзиву не надала. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до біржового договору купівлі-продажу № 9479 від 08.12.1998, зареєстрованого в МБТІ за № 17876, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки ОСББ «Південний Буг» від 26.09.2018 № 56 в вказаній квартирі зареєстровані крім позивача, відповідач [PERSON], [INFO], та онук [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується відомостями, наданими на запит суду Департаментом з надання адміністративних послуг. Із пояснень позивача встановлено, що онук проживає разом з нею та мати ним не опікується. Актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 26.09.2018, засвідченого головою правління ОББ «Південний Буг» підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з січня 2013 року. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У Постанові пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник частини будинку, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача, яка за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратила право на його користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню. Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача за місцем реєстрації понад встановлені законом строки без поважних причин, а тому вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved