Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування її житловим будинком по [ADDRESS], так як вони з квітня 2013 р. у будинку не проживають. В ході судового засідання 23 вересня 2015 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що являється сином позивачки, а [PERSON] її внуком, тобто сином доньки, місце проживання його матері невідоме, його виховувала баба, була його опікуном, оскільки матір позбавлена батьківських прав. [PERSON] навчався в Кам'янець-Подільському університеті, провчившись 4 роки, в 2011 р. чи 2012 р. він одружився з [PERSON], їх обох позивачка зареєструвала у своєму будинку, так як вони залишилися проживати у неї і вона вважала, що проживатимуть і в подальшому. Оскільки з позивачкою, яка є жінкою похилого віку, залишилися проживати відповідачі, тому сам представник позивача поїхав на заробітки в м. Сочі Російської Федерації. Приблизно навесні до нього зателефонував материн брат з м. Тернопіль і попросив приїхати, оскільки внук з дружиною виїхали і залишили її одну, тому повернувся додому. Після цього [PERSON] навесні 2015 р. один раз приїхали ввечері по справах, а наступного дня вранці поїхали, сівши на автобус, який прямував до м. Київ, після цього більше не з'являлися, зв'язку по телефону з ними не мають. Представник позивача зазначив, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, надасть отримати житлову субсидію. Відповідачі, про час та місце розгляду справи повідомлені, в судове засідання не з'явилися, справа розглянута заочно, позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, якими є, згідно ч. 4 ст. 64 кодексу, діти наймача. Члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, і, крім того, вони мають право за згодою власника будинку вселяти в займане ними приміщення інших членів сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї власника права користування жилим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено строк та умови, за яких член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом, а саме, у разі відсутності такого члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач являється власником житлового будинку по [ADDRESS] Хмельницької області, що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Теофіпольської районної Ради народних депутатів від 16 квітня 1987 року, згідно якого [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], та довідки Кунчанської сільської ради Теофіпольського району від 25 серпня 2015 р. № 420 про те, що згідно рішення № 3 від 30 вересня 2003 р. [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS], а будинку [ADDRESS] по цій вулиці присвоєно [ADDRESS]. У будинку позивача зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї Кунчанської сільської ради від 20 серпня 2015 р. № 412, випискою з погосподарських книг Кунчанської сільської ради за 2010-2015 р.р. від 20 серпня 2015 р. № 126 та довідкою цієї ж сільської ради від 20 серпня 2015 р. № 413. Свідок [PERSON], [INFO], пояснила, що проживає по сусідству з будинком позивача. Зазначила, що разом з позивачкою проживав її внук [PERSON], який навчався в м. Кам'янець-Подільський. З навчання приїхав разом з вагітною дружиною, деякий час пожили з бабою, після чого, близько 2 років тому, а саме навесні 2013 р. вони з дружиною та дитиною виїхали. Час, коли [PERSON] виїхали, запам'ятала, так як під час похорону їх сусіда [PERSON] біля будинку [PERSON] стояв автомобіль, в який вантажили речі [PERSON]. Після того [PERSON] приїздив ще один раз, на її думку, щоб забрати орендну плату за земельний пай, і в 2015 р. приїздили разом з дружиною та дитиною, але на короткий строк - після обіду приїхали, а вранці наступного дня поїхали, в цей час до них в гості приходила донька [PERSON], яка є однолітком її внучки. Свідок [PERSON], [INFO], яка також є сусідкою позивачки, надала аналогічні пояснення щодо проживання відповідачів у будинку позивача, а також пам'ятає дату їх від'їзду, так як в цей день був похорон чоловіка їх сусідки [PERSON]. На її думку, [PERSON] можуть проживати разом з батьками дружини. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов переконання, що родина [PERSON] з весни 2013 року у будинку позивача не проживає, зазначені обставини відповідачами не спростовані, не доведено існування поважних причин відсутності за місцем проживання понад 1 рік та домовленості з власником житла, тому вони підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням через відсутність за місцем проживання понад строку тимчасової відсутності. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved