Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Український професійний банк» про стягнення депозитного вкладу та відсотків. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 30 888,30 Доларів США, та суму нарахованих процентів за договором банківського вкладу «Лояльний» № 322251 від 16.01.2015 року в розмірі 784,57 доларів США. Свої вимоги мотивувала тим, що 16.01.2015 року з відповідачем було укладено Договір банківського вкладу «Лояльний» № 322251 на суму 40 000,00 Доларів США, з процентною ставкою 12 %. Відповідно до якого вкладник розміщує тимчасово вільні кошти на строк 12 місяців. Днем повернення вкладу є 18 січня 2016 року. Відповідачу 21.07.2015 року була направлена вимога про повернення коштів, яка не була виконана.. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Додатково надали пояснення аналогічні викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так судом встановлено, що 16.01.2015 року між ПАТ «Український професійний банк» та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу «Лояльний» № 322251 в іноземній валюті, згідно умов якого Вкладник надає Банку, а банк приймає від Вкладника на зберігання грошові кошти в сумі 40 000, 00 дол. США. Процентна ставка по Вкладу встановлюється у розмірі 12, 00% річних. Термін повернення Вкладу - 18.01.2016 року. (а.с. 7-8,9). Статті 1058, 159 ЦК України визначають, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що Вкладником 16.01.2015 року на виконання умов Договору банківського вкладу «Лояльний» № 322251 було надано Банку, а Банком прийнято грошові кошти в сумі 40 000 дол. США. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань позивачки в своєму позові про належне виконання нею своїх зобов'язань за Договором. За приписами статті 1060 ЦК України в редакції чинній на день виникнення правовідносин, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Суд дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору банківського вкладу, приходить до висновку, що він укладений на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад), оскільки сторони в п. 1.1. погодили, що терміном повернення вкладу є 18.01.2015 року. В той же час згідно частини 2-4 статті 1060 ЦК України в редакції чинній на день виникнення правовідносин визначають, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2015 року [PERSON] звернулася із заявою до відповідача в якій просила достроково повернути їй суму Вкраду та нараховані відсотки (а.с. 10). Враховуючи вищевикладене виходячи з приписів 1060 ЦК України вбачається обов'язок Банку з дострокового повернення Вкладу позивачці, в той же час суд не вбачає на даний час наявності в неї суб'єктивного права вимагати усунення зазначених порушень в спосіб стягнення з відповідача як Банку на її користь в судовому порядку вищезазначених грошових коштів, виходячи з наступних підстав. 28.05.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» Пантіну Л.О. 28.08.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про припинення здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» та відкликано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Л.О. Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Український професійний банк»(а.с. 20) З викладеного вбачається, що з 28.05.2015 року в ПАТ «Український професійний банк» була введена тимчасова адміністрація Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних, що означає спеціальний порядок роботи банківської установи в тому числі із наданням права тимчасовій адміністрації на обмеження права власності Вкладників. Так питання здійснення тимчасової адміністрації в неплатоспроможних банках врегульовано спеціальним Законом, а саме ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стаття 1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції чинній на день виникнення правовідносин, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. За приписами ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо, зокрема виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зі змісту зазначених норм спеціального Закону вбачається, що після запровадження в банку тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, крім виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. В той же час як вже зазначалося вище, судом встановлено, що позивачка із заявою про дострокове повернення вкладу звернулася до відповідача 13.07.2015 року, тобто у період під час якого в ПАТ «Український професійний банк» вже діяла тимчасова адміністрація, яка була введена з 28.05.2015 року, що є не допустимим виходячи з положень ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність відмови відповідача у достроковому поверненні позивачці Вкладу у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що Фондом гарантування вкладів через банк агент ПАТ «Альфа Банк» позивачу виплачено 197 599,39 грн., та через банк агент «Укрсиббанк» суму у розмірі 2 400,61 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Український професійний банк» від 22.09.2015 року виданої [PERSON].(а.с. 29) та заявами про видачу готівки.(а.с. 55,56). Також відповідно до листа від 13.01.2015 року № 01-10/37 ПАТ «Український професійний банк», Кредиторська вимога [PERSON] була отримана 15.09.2015 року банком та акцентована у сумі 883 449,59 грн., в результаті чого вимогу позивача буде задоволено в четверту чергу, так як сума її вкладу перевищує суму виплачену Фондом, а саме 200 000,00 грн., що не заперечувалось в судовому засіданні сторонами по справі. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Український професійний банк» про стягнення депозитного вкладу та відсотків задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: dismissed