Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» згідно якого просить суд: визнати протиправним одностороннє підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами з боку банку; визнати протиправним незарахування коштів, отриманих банком в рахунок погашення отриманого кредиту; зобов'язати банк зарахувати кошти, які були сплачені в сумі більшій ніж передбачено графіком погашення кредиту та відсотків, датою фактичного внесення позивачем в рахунок дострокового погашення тіла кредиту; зобов'язати банк здійснити перерахунок нарахувань відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 10,85% річних за період з 25.03.2009р. по 25.03.2010р. включно та за весь інший період за відсотковою ставкою 9% річних з врахуванням зменшення тіла кредиту за рахунок частково дострокового погашення кредиту (внесеній у більшій сумі коштів); зобов'язати банк, за наслідками зарахувань та перерахунків відсотків, різницю коштів зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту датою фактичного отримання коштів та надати новий розрахунок по сплаті відсотків та погашенню тіла кредиту. В обгрунтування позову зазначено, що 29.08.2007р. між сторонами укладено кредитний договір №014/0848/85/117176 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого позивачу надано кредит у розмірі 40000 дол. США під відсоткову ставку за користування кредитом 9% річних. Згідно додаткової угоди від 25.03.2009р. до кредитного договору тимчасово застосовано відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 10,85% річних на період з 25.03.2009р. по 25.03.2010р. Листом від 02.04.2014р. банк повідомив позивача про одностороннє збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами до рівня 16,85% річних починаючи з 11.11.2008р. Вказане збільшення відсоткової ставки здійснено без погодження з позивачем. Окрім того, довідкою банку від 03.06.2014р. підтверджується внесення позивачем двічі коштів на погашення отриманого кредиту в сумі значно більшій ніж передбачено графіком погашення кредиту. Так, 18.03.2010р. було внесено суму у розмірі 10000дол.США та 30.07.2010р. - 9662,36дол.США. Отримані кошти відповідач не зарахував як часткове дострокове погашення тіла кредиту, а лише зазначив як від'ємне значення простроченої заборгованості по тілу кредиту. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав зазначених в останньому. Представник відповідача вказав, що позов є безпідставний, а тому в задоволенні останнього просив відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.08.2007р. між сторонами укладено кредитний договір №014/0848/85/117176, згідно п.п.1.1, 1.2, 1.4 якого ПАТ «Райффайзен банк Аваль» надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 40000дол. США строком погашення по 28.08.2027р. під відсоткову ставку за користування кредитом 9% річних (а.с. 7 - 12). Відповідно до п.2.1 кредитного договору кредитні кошти призначено на купівлю земельної ділянки. Забезпеченням зобов'язання позивальника є квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16 - 19). 10.11.2008р. сторони підписали додаткову угоду №1 до кредитного договору якою погодили, що розмір процентної ставки за договором змінюється у випадку припинення трудових відносин між банком та позичальником (шляхом підвищення до рівня діючої процентної ставки визначеної Тарифним комітетом банку на дату припинення трудових відносин) (а.с.14). Відповідно до наказу Житомирської обласної дирекції «Райффайзен банк Аваль» від 04.11.2008р. №1613-КД [PERSON], провідного економіста Базового відділення Житомирської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен банк Аваль», звільнено з роботи 11.11.2008р. за згодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.31). З листа ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 02.04.2014р. №97-2-7-00/2462 вбачається, що 11.11.2008р. процентна ставка за користування кредитом збільшена до рівня 16,85% річних, згідно умов Додаткової угоди №1 від 10.11.2008р. (а.с.20). Згідно рішення №081010/Р/2 комітету з управління активами та пасивами банку від 10.10.2008р. за іпотечними програмами встановлено відсоткову ставку за користування кредитом в іноземній валюті у розмірі 16,85% річних (а.с. 56). Приписами ст.1048 ЦПК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.ч.1,4 ст.1056-1 ЦПК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що сторони шляхом підписання додаткової угоди №1 від 10.11.2008р. погодили підвищення кредитної ставки, визначили момент такого підвищення - у випадку припинення трудових відносин, та порядок визначення - до рівня діючої процентної ставки визначеної Тарифним комітетом банку на дату припинення трудових відносин. За вказаних обставин, доводи позивача про одностороннє збільшення відсоткової ставки за користування кредитом не відповідає обставинам справи, оскільки сторони погодили таке збільшення згідно додаткової угоди №1 від 10.11.2008р. Додатковою угодою №1 від 25.03.2009р. до кредитного договору сторони погодили тимчасово на строк з 25.03.2009р. по 25.03.2010р. встановити процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10,85% (а.с.15). Відповідно п.5 додаткової угоди графік погашення кредиту та інших платежів викладено в новій редакції (а.с.34 - 36). З довідки від 03.06.2014р. про операції за кредитом, наданої за період з 29.08.2007р. по 02.06.2014р., та графіків погашення кредиту вбачається, що за період з 25.03.2009р. по 25.03.2010р. застосовано процентну ставку 10,85%, а з 26.03.2010р. застосовано процентну ставку 16,85% річних, що відповідає умовам кредитного договору та додаткових угод від 10.11.2008р. та 25.03.2009р. (а.с. 22 - 23, 34 - 36, 52 - 54). Окрім того, з довідки від 03.06.2014р. встановлено, що 18.03.2010р. позивачем внесено на погашення кредиту 10000 дол. США, які зараховано банком в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. Так, згідно колонки «залишок заборгованості», «кредит» вказаної довідки вбачається, що станом на 16.03.2010р. заборгованість за тілом кредиту становила 34833,23 дол. США., та 18.03.2010р. після внесення позивачем коштів у сумі 10000 дол.США заборгованість по тілу кредиту на вказану суму зменшилася та становила 24833,23 дол. США. (а.с. 22- 23). Відповідно, 27.07.2010р. заборгованість по тілу кредиту становила 22849,20дол.США та після внесення позивачем 30.07.2010р. коштів на погашення кредиту у сумі 9662,36 дол.США заборгованість зменшилася на вказану суму та становила 13186,84дол.США. Таким чином, безпідставними є доводи позивача про те, що отримані кошти у сумі більшій ніж передбачено графіком погашення кредиту, відповідач не зарахував як часткове дострокове погашення тіла кредиту. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи обставини справи суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed