Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Підволочиської селищної ради Тернопільської області про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], загальною площею 70,4 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м., а саме на ? частку в порядку спадкування за заповітом та на ? частку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті батька спадщину прийняла, оскільки постійно на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, проте при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Зазначила, що спірне будинковолодіння побудоване у 1973 році, не є самочинним будівництвом, свідоцтво про право власності не зареєстроване, на житловий будинок виготовлено технічний паспорт. На підставі наведеного, а також з врахуванням того, що в позасудовому порядку захистити свої права позивач не має можливості,- просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Підволочиської селищної ради Тернопільської областіу судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнають, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв'язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки про технічний опис об'єкта нерухомого майна, виданої Підволочиським БТІ 08 листопада 2017 року № 189 та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого 08 листопада 2017 року, житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 70,4 м.кв., житловою площею 47,6 кв.м., по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], свідоцтво про право власної не зареєстроване, рік побудови житлового будинку - 1973. Факт належності [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] стверджується також випискою з рішення виконкому Качанівської сільської ради від 21 лютого 2001 року, № 4 «Про визнання факту права власності житлових будинків в с. Качанівка Підволочиського району. [PERSON] помер [INFO] року в с. Качанівка, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1- ИД № 115711, видане виконавчим комітетом Качанівської сільської ради Підволочиського району, актовий запис №20. Із заповіту, посвідченого секретарем виконкому Качанівської сільської ради Підволочиського району 15 грудня 1992 року, вбачається, що [PERSON] заповів половину свого житлового будинку в с. Качанівка своїй дочці [PERSON]. Згідно довідки № 151 виданої Підволочиською селищною радою 23 лютого 2018 року [PERSON] похоронила свого батька [PERSON], жителя с. Качанівка, який помер [INFO] року, до дня смерті проживала разом із померлим, доглядала його, вели спільне господарство. Згідно постанови державного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 13 лютого 2018 року № 36/02-14 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 2018 року заведено спадкову справу № 19, проте, у зв'язку відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР). Відповідно до ст.ст.524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, тоді коли воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Змістом ч.1 ст.549 ЦК УРСР передбачено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини в порядку ст. 549 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та [ADDRESS], загальною площею 70,4.кв, житловою площею 47,6 м.кв., позивач [PERSON], (прізвище до одруження [PERSON]), яка є дочкою померлого та спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла, вступила в управління спадковим майном. Однак при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно, у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved