Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно [PERSON] , [INFO] який проживає: [ADDRESS] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку як особисто, так і через третіх осіб. В обгрунтування вимог заявник вказує, що вона [PERSON] з 2007 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після одруження вони проживали сім`єю в будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] . У 2009 році за кошти, отримані від продажу подарованого їй будинку, вони придбали новий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому проживають з колишнім чоловіком та дітьми по цей день. Згодом почалися сварки, перебування у шлюбі суперечило інтересам дітей та її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. [PERSON] неодноразово приходив додому в нетверезому стані, дуже агресивний та починав з`ясовувати стосунки, застосовуючи до заявника фізичну силу, брудну лайку і це все на очах їхніх спільних дітей. Постійне моральне приниження та психологічний тиск на її та на дітей призвели до розлучення. 29 квітня 2015 року рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області їх шлюб розірвано. Однак після розлучення [PERSON] і надалі проживає разом з ними, хоча право власності на цей будинок належить їхнім дітям згідно Договору дарування будинку та земельної ділянки. Постійно з`ясовує стосунки, як з нею так і з дітьми, погрожуючи фізичною розправою. Були випадки коли вони серед ночі з дітьми з підстав агресивної поведінки [PERSON] залишали будинок і ночували у батьків. Постійно застосовує по відношенню до заявника домашнє насильство, яке виражається в словесних образах, погрозах, приниженнях, переслідуваннях, залякуваннях. Також застосовує фізичне насильство, що включає ляпаси, стусани, штовхання, нанесення побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості. Участі в утриманні дітей не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ініціює постійні сварки, здійснює протиправні дії та насильство у сім`ї, що стало підставою для постійних звернень до правоохоронних органів. З 2015 р. по 2020 р. [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства, але це позитивно не вплинуло на поведінку колишнього чоловіка, а навпаки розлютило його та агресія до її ще більше зросла. Разом з позовом заявником подано клопотання про направлення [PERSON] як особу що систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство, на проходження програми для кривдників, та клопотання про зобов`язання Черняхівський ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області взяти на профілактичний облік як кривдника - [PERSON] [INFO] який проживає: [ADDRESS] . Заявник та її представник в судовому засіданні заявлену заяву та подані клопотання підтримали, просили їх задовольнити. Заінтерисована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Представник служби у справах дітей також в судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтерисованих осіб, не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заявник та заінтересована особа перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після одруження сторони проживали сім`єю в будинку батьків заявника за адресою: [ADDRESS] . З 2009 року придбали новий будинок за адресою: [ADDRESS] . Будинок придбаний за кошти від подарованого будинку заявнику, та належить дітям сторін відповідно до Договору дарування будинку та земельної ділянки. За рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 29.04.2015 року шлюб сторін розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало постійне моральне приниження та психологічний тиск [PERSON] на заявника та на дітей. Однак після розірвання шлюбу [PERSON] і надалі продовжує проживати разом із заявником та дітьми, та вчиняє домашнє насильство, яке виражається в словесних образах, погрозах, приниженнях, переслідуваннях, залякуваннях, фізичному насильстві, що завдає шкоди психічному здоров`ю заявника та дітей. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, однак позитивних наслідків у його поведінці не настало. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя , діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими. При цьому, згідно п. 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України (ч. 8 ст. 26 Закону«Про запобіганню та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст.294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У відповідності до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. З врахуванням вищевикладеного, а також пояснень, наданих заявником в судовому засіданні, а також враховуючи зміст заяви та наданих до матеріалів справи доказів, суд дійшов висновку про наявність у діях заінтересованої особи ознак фізичного та психологічного насильства, який останній вчиняє по відношенню до колишньої дружини. За таких обставин, оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою по відношенню до заявника та можливе настання тяжких або особливо тяжких наслідків їх вчинення, суд вважає, що заявник як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому приходить до висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] у видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . Щодо вимог заявлених у клопотанні про направлення [PERSON] як особи, що систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство на проходження програми для кривдників, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків. Згідно ч.6,7 ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Кривдник повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі. Враховуючи наведені вище положення, направлення кривдника на проходження програми для кривдників є правом суду, а не його обов`язком. Також необхідно враховувати волевиявлення самого кривдника, який повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі. Таким чином, виходячи з матеріалів справи, та відсутності на момент розгляду справи волевиявлення [PERSON] на відвідування такої програми, суд не вбачає безумовних підстав для покладення обов`язку на [PERSON] щодо проходження вказаної програми, а тому в задоволенні клопотання відмовляє. Клопотання щодо взяття [PERSON] [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на профілактичний облік як кривдника - задовольняє. Разом з тим, слід зазначити, що рішення суду про видачу обмежувального припису і є підставою для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік (ст. 350-8 ЦПК України). В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі наведенного,

Outcome: approved