Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресом: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 30.12.2014 року, є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично в ньому не проживає. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації, чим здійснює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], є приватною спільною сумісною власністю позивача, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2014 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.8-10). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03.08.2015 року. (а.с.11). Із Акту обстеження житлового будинку по [ADDRESS], виданого П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області 15.03.2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO] (колишній чоловік [PERSON]) з 2016 року по даний час не проживає в [ADDRESS]. (а.с.12). Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідач є колишнім членом сім'ї позивача, не проживає у зазначеному будинку більше одного року без поважних причин, домовленості між нею та власником будинку не встановлено, тому, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, відповідач втратив право на користування житловим приміщенням позивача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, відповідач [PERSON] не проживає у зазначеному будинку більше одного року без поважних причин, чим перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися житловим будинком за адресом: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved