Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилається на те, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 04 травня 1999 року у Липчанської сільській раді Хустського району, про що зроблено актовий запис № 17. За час проживання у шлюбі в них народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони є люди різних характерів та поглядів на життя, через що між ними постійно виникають сварки та непорозуміння. Подальше сумісне життя за таких обставин є неможливим. Їхній шлюб існує лише формально та не виконує свого прямого призначення, а тому його збереження є недоцільним. Діти знаходяться на повному утримані та вихованні позивачки, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за найменшою дитиною. Добровільно надавати кошти на утримання дітей відповідач відмовляється. Він працює по найму, має мінливі доходи. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з нього аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття та на її утримання по 1000 гривень щомісячно до досягнення донькою [PERSON], [INFO] трьохрічного віку. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задоволити з мотивів, викладених у позові. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що він має намір зберегти сім'ю, а заявлений позивачкою розмір аліментів він не зможе виплачувати, оскільки його заробіток цього не дозволяє. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 травня 1999 року у Липчанській сільській раді Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 17, що стверджується оглянутим оригіналом свідоцтва про одруження. Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів на шлюб та сім'ю, нехтування з боку відповідача сімейними цінностями, що призводить до постійних сварок та непорозумінь між сторонами. Неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за донькою [PERSON], [INFO] до досягнення нею трьохрічного віку. Відповідач зобов'язання по утриманню дітей належно не виконує, матеріальної допомоги по утриманню неповнолітніх синів та доньки позивачці не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вимог ч. 4 ст. 84 СК України, слід зазначити, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина до досягнення трьох років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу: для дітей до 6 років - 1167 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1455 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, працює по найму, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подання позову та на утримання дружини у у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення найменшою дитиною трьохрічного віку. Судові витрати по справі підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved