Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком і виселення. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що має у власності житловий будинок по вул.Братів Пономаренків,12, що в с.Бесідівщина Гребінківського району, Полтавської області. Вказала, що відповідач [PERSON] є її співмешканцем. Відповідач не зареєстрований у будинку, який належить [PERSON], але з кінця літа 2012 року або з 2013 року, точної дати позивач не памятає, вони стали проживати разом. Останнім часом спільне життя з відповідачем не склалося, спільне життя не можливе, але добровільно покинути житловий будинок по вул.Братів Пономаренків,12, що в с.Бесідівщина Гребінківського району, Полтавської області відповідач відмовляється, чим перешкоджає у вільному користуванні, володінні та розпорядженні своїм правом власності [PERSON] У судове засідання позивач та її представник не зявилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, на задоволені позовних вимог наполягали. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має у власності житловий будинок по вул.Братів Пономаренків,12, що в с.Бесідівщина Гребінківського району, Полтавської області, що підтверджується договором дарування серії ВВЕ №212584 від 16.06.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4034272 від 03.07.2004 року (а.с.11-12). З кінця літа 2012 року або з 2013 року [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом [INFO], що в с.Бесідівщина Гребінківського району, Полтавської області. Від цивільного шлюбу з відповідачем позивач має трьох дітей: [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І- ОК № 238503, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області 23 січня 2013 року, актовий запис № 50; [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І- КЕ № 189230, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області 19 грудня 2013 року, актовий запис № 135; [PERSON],[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І- КЕ № 257905, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 14 квітня 2017 року, актовий запис № 49 (а.с.14-16). Останнім часом спільне життя позивача з відповідачем не склалося, але добровільно покинути житловий будинок по вул..Братів Пономаренків,12, що в с.Бесідівщина Гребінківського району, Полтавської області відповідач відмовляється, чим перешкоджає у вільному користуванні, володінні та розпорядженні своїм правом власності [PERSON] [PERSON] має де жити, так як він зареєстрований у Житомирській області, що підтверджується довідкою Раковицької сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області. Статтею 4 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей 16, 391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як роз'яснено п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Згідно з ч. 2 другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом виселення відповідача. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 640 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком і виселення, підлягають задоволенню, то враховуючи приписи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд при ухваленні рішення вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок грн 00 коп). Враховуючи викладене вище та

Outcome: approved