Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], у якому зареєстрована вона, її донька [PERSON] та колишній чоловік [PERSON]. Шлюб з відповідачем розірвано 19.07.2018, сімейне життя не склалося між ними, що фактично призвело до припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу у судовому порядку. Між ними постійно виникають сварки та скандали, неодноразово викликалася поліція. Відповідач не приймав участі у веденні спільного господарства, не виконував свої обов'язки як користувач житлового приміщення, комунальні платежі не сплачував. За час її перебування у Польщі в період з 17.01.2018 по 02.07.2018 відповідачем не сплачувалися рахунки за газ і як наслідок виникла заборгованість у сумі 2429,89 грн, від сплати якої відповідач категорично відмовляється у повному обсязі. Посилаючись на те, що шлюб з відповідачем припинений, а отже, він не є членом її сім'ї, спільне господарство ними фактично не ведеться, відповідач категорично відмовляється припинити реєстрацію свого місця проживання добровільно, на прохання не реагує, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 704,80 грн. судового збору. Відповідно до вимог ст.178 ЦПК України, відповідач подав відзив на позов, у якому указав, що заперечує проти позовних вимог і просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що він постійно проживає у [ADDRESS], де також проживає його донька. Рахунки за житлово-комунальні послуги він сплачує, що відображено у квитанціях, та що спростовує доводи позивача. Коли вони почали проживати із позивачем у будинку, матеріальний і «моральний» стан будинку залишав бажати кращого. За весь час його проживання у цьому помешканні він приймав активну участь у його облаштуванні, оплачував ремонті роботи, придбав меблі та техніку, що підтверджується товарними чеками. Він заробляв кошти, які йшли на облаштування і ремонт будинку. На даний час йому 52 роки, він має захворювання хребта. Іншого житла, крім будинку, у якому зареєстрований, він не має. За місцем реєстрації він проживає постійно, безперервно, оплачує рахунки за житлово-комунальні послуги, ним було внесено свій вклад у облаштування житла, яким користується не тільки він, а й позивач, правила суспільного порядку не порушує. У судовому засіданні позивач пояснила, що спільне проживання сторін не можливе, так як шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач створює перешкоди у користуванні власністю позивача, так як між ними періодично виникають сварки через користування спільним майном. Відповідач погрожує позивачці, через що вона зверталась до правоохоронних органів із заявами. Відповідач має у власності домоволодіння по [ADDRESS], тобто забезпечений іншим житлом. Так як житловий будинок по [ADDRESS] належить позивачці та вона не бажає, щоб відповідач проживав у вказаному будинку, позивач просить позов задовольнити. Представник позивача у суді надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали за обставин викладених у відзиві на позов, вважають, що немає підстав для задоволення позову. При цьому відповідач указав, що будинок по [ADDRESS] вони придбали у шлюбі із позивачем для будівництва нового будинку дітям. Відповідач проживає постійно у будинку позивача, який за час шлюбу вони відремонтували, збудували господарські побудови, він здійснює оплату за газопостачання, доглядає за господарством, так як позивач періодично виїжджає на заробітки до Польщі. Представник позивача зазначив, що після розлучення сторони все одно є сім'єю, оскільки спільно проживають, пов'язані спільним побутом, виховують та утримують дітей, користуються спільними предметами побуту. Конфлікти виникають з приводу спільного побуту, але адміністративних правопорушень у діях відповідача під час перевірок не було установлено. Суд, заслухавши позицію сторін, їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали перевірок Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області за зверненнями [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. На підставі копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2006, зареєстрованого у Охтирському МБТІ за №2930 у книзі 39 стор.233, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №12843049 від 11.12.2006, судом установлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.8-10). Відповідно до довідки про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб установлено, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], її донька [PERSON] та чоловік [PERSON] (а.с.11). Згідно рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 19.07.2018 шлюб між сторонами розірваний, рішення набрало законної сили 21.08.2018 (а.с.12). Матеріалами перевірок Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області, здійснених за зверненнями [PERSON], установлено, що позивач у період з 02.01.2018 по 10.10.2018 неодноразово зверталася із заявами до поліції про притягнення колишнього чоловіка [PERSON] до відповідальності за вчинення щодо неї насильства, погроз, образ. Перевірками установлено, що конфлікти між [PERSON] та [PERSON] тривають на протязі тривалого час. Конфлікти виникають на ґрунті користування сторонами спільно нажитого майна та його поділу. За наслідками перевірок у діях [PERSON] складу адміністративних правопорушень не встановлено (а.с.63-66). Судом досліджені подані сторонами квитанції щодо сплати за постачання газу до будинку за їх місцем проживання, та комунальні послуги, якими встановлено, що кожна із сторін має квитанції зі сплати вказаних послуг (а.с.30-35), однак суд у вказаному спорі не встановлює обставин щодо участі кожного зі сторін у несенні витрат на утримання будинку, так як вказане не є предметом спору та не може бути підставою для задоволення чи відмові в позові. Доводи позивача про те, що [PERSON] не приймав участі у веденні спільного господарства, не виконував свої обов'язки як користувач житлового приміщення повністю спростовуються поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по-сусідству із сторонами. Знає їх сім'ю давно, які тепер не мають бажання спільно проживати, так як припинили сімейні стосунки, як про це повідомила свідкові позивач [PERSON] Між сторонами часто виникають сварки, у них склалися обоюдні неприязні відносини. Свідок [PERSON] пояснила, що позивача знає із дитинства. 19 років як [PERSON] прожила разом із чоловіком, були нормальні відносини. [PERSON] провів добудову у їх будинку, зробив колодязь, баню, гараж, паркан, сарай, провів газ, тримав господарство для сім'ї, обробляв город. Після їх розлучення донька сторін проживає у Польщі, а син - у Полтаві. Про припинення шлюбних відносин їй стало відомо від [PERSON] Часто до родини приїздить поліція, так як [PERSON] ображала чоловіка, виганяла його із подвір'я. Свідок [PERSON] пояснила, що знає сторін, раніше була нормальна сім'я. Їх донька поїхала навчатися до Польщі, а син проживає у Полтаві, але приїздить. По господарству усе робив [PERSON], у т.ч. побудував багато чого у господарстві, обробляв городи. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Однак вирішуючи вказаний спір суд керується нормами ст.405 ЦК України та Житлового кодексу УРСР. Так, досліджені у судовому засіданні матеріали перевірок Тростянецьким ВП по заявах позивачки щодо дій відповідача, встановлено, що дійсно між сторонами виникають чисельні конфліктні ситуації щодо користування спільним майном, разом із тим, вказані обставини не дають підстави суду для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом у будинку позивача. Наявність зареєстрованого на праві власності за відповідачем будинку по вул. Шевченка 140 у м.Тростянець, як то встановлено матеріалами інвентарної справи БТІ , не може слугувати підставою для позбавлення відповідача його права на житло за місцем його реєстрації. Більш того, вказане нерухоме майно було придбане подружжям під час шлюбу - 07.03.2012 (зареєстроване 22.03.2012) , що визнавав відповідач у судовому засіданні. Так, права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.164 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже судом встановлено, що відповідач проживав у будинку позивача як член сім'ї (чоловік), продовжує проживати у вказаному будинку і після припинення шлюбних стосунків, доглядає за господарством на час періодичної відсутності позивачки, а протилежного позивачем у суді належними і допустимими доказами не доведено. Ураховуючи вищевикладене та виходячи з того, що відповідач проживає за місцем реєстрації постійно, безперервно, де знаходяться його особисті речі, спільно нажите майно подружжя, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Також суд зазначає, що неприязні стосунки, які склались останнім часом між сторонами, не є підставою для припинення відповідачем права користування житлом, у якому він зареєстрований. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed