Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що шлюб сторони зареєстрували 09.03.2002 року.Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини припинені, спільно не проживають, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та втрату почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведуть. Просить розірвати шлюб. Спора про розподіл майна та місце проживання неповнолітньої дитини не мають. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засіданні відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутністю суду не надала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Сторони уклали шлюб 09.03.2002 року. Шлюб зареєстрований Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 123. Від шлюбу мають неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved