Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в який просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] в [ADDRESS] , у період з 2000 року по день її смерті, тобто до [INFO] . Свою заяву мотивує тим, що вона та спадкодавець проживали за вказаною адресою, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, разом брали участь в спільних витратах на продукти харчування, оплачували комунальні послуги, заявниця провела похорон за власні кошти. За життя [PERSON] набула у власність земельну частку (пай) розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах на землях КСП «1 Травня» с.Глибочок, Новоушицького району. На день смерті [PERSON] спадкоємців не мала. Вважаючи себе спадкоємцем майна померлої, заявниця звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, проте їй було відмовлено, оскільки неможливо встановити факт проживання однією сім`єю із померлою більше п`яти років. Заявниця та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Заінтересована особа - Новоушицька селищна рада Хмельницької області надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та визнання заяви. Суд, заслухавши заявницю та її представника, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] (а.с.6). [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована в житловому будинку за [ADDRESS] (а.с.11, 12). З 2000 року до дня смерті [INFO] [PERSON] проживала без реєстрації разом із [PERSON] в [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство (а.с.9). Окрім вказаних осіб, у домоволодінні проживали та були зареєстровані: його власник [PERSON] , його син [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії сертифікату серії ХМ №0172722 від 10 лютого 1997 року [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,04 в умовних кадастрових гектарах на землях КСП «1 Травня» с.Глибочок, Новоушицького району, Хмельницької області (а.с.7). Заявниці відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно, у зв`язку з тим, що вона не може довести факт проживання однією сім`єю більше п`яти років з [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.8). Відповідно до повідомлення цього ж нотаріуса від 21 жовтня 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Допомогу на поховання після смерті [PERSON] отримала заявниця (а.с.31). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили те, що з 2000 року до дня смерті [INFO] [PERSON] проживала без реєстрації разом із [PERSON] в [ADDRESS] , де остання здійснювала за спадкодавцем догляд. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Визнання факту проживання зі спадкодавцем, заявниці необхідно для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, оцінивши усі докази справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт проживання [PERSON] із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявниці певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. На підставі викладеного та

Outcome: approved