Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області, третя особа - [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної шкоди, в розмірі двох середньомісячних заробітних плат, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона працювала головним бухгалтером Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. Розпорядженням міського голови Первомайської міської ради Миколаївської області № 82-рк від 18.02.2021року, вона була звільнена із займаної посади за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України (прогул 25.01.2021 року). Своє звільнення вважає незаконним та переслідуванням за свою позицію. Так, у зв`язку із утворенням об`єднаних територіальних громад була проведена реорганізація Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, шляхом злиття/приєднання до Первомайської міської ради Миколаївської області. Згідно вимог законодавства, усі працівники рад, що увійшли до ОТГ, які займають невиборні посади, продовжують працювати на своїх посадах до закінчення процедури реорганізації, якщо не буде можливості перевести їх до штату ОТГ раніше. Рішенням ради ОТГ № 2 від 10.12.2020 року була створена комісія з реорганізації органів місцевого самоврядування рад, що увійшли до ОТГ. Одночасно з утворенням комісії з реорганізації, всі працівники не пізніше ніж за 2 місяці повинні бути попереджені про подальше вивільнення, в порядку ст. 49-2 КЗпП України. Однак, такого попередження відповідачем оформлено не було. На її вимогу оформити таке попередження, відповідач вимагав від неї здати звіт, або ж звільнитись. Відповідачем не було запропоновано їй іншої роботи, чи можливості переведення на іншу посаду. Також, її примушували робити розрахунки при звільнені, нараховувати заробітну плату без належним чином оформлених розпорядчих документів. Не оформлювались належним чином передавальні акти, тощо, порушувалась звітність та оформлення розпорядчих документів, було вилучено бухгалтерські, кадрові, розпорядчі документи, зменшилась заробітна плата, скасували штатний розпис. Всі ці події призвели до того, що у період з 11.01.2021 року по 21.01.2021 року, вона перебувала на лікарняному. Незважаючи на те, що вона перебувала на лікарняному, міський голова, 12.01.2021 року виніс розпорядження, яким зобов`язав її зробити розрахунки із заробітної плати та розрахунки при звільненні звільненим працівникам. 25.01.2021 року, у день начебто прогулу, вона прийшла до Первомайської міської ради з проханням ознайомити її з повідомленням про наступне звільнення, на що вкотре почула відмову та вимогу здати річних звіт, або звільнитись. Цього ж дня, вона була у Первомайській ДПІ для звірки, де з`ясувала, що податки по селищній раді сплачено не було, ПДФО та військовий збір не перераховано, ЄСВ не сплачено. Згідно відомостей сайту Е-звітність, річні форми подані за підписом [PERSON] та [PERSON] , звітність подана але не вся, розпорядчого документу про покладення обов`язків на [PERSON] у період її лікарняного не було. Повернувшись до міської ради вона повідомила, що не підпише жодного документу, доки не виправиться ситуація, проте ситуація не виправилась, на прийомі у міського голови в присутності працівників міської ради, їй вкотре запропонували здати річний звіт, закрити усі питання, а потім звільнитись. Крім зазначеного, позивачка вважає, що своїми незаконними діями відповідач завдав її матеріальної шкоди, яку вона оцінює в розмірі двох середньомісячних заробітних плат. 08.04.2021 року Первомайською міською радою Миколаївської області, до суду було подано відзив у якому зазначено, що дійсно Розпорядженням міського голови Первомайської міської ради Миколаївської області № 82-рк від 18.02.2021року, [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера Підгороднянської селищної ради за прогул без поважних причин, у відповідності до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки з 25.01.2021 року позивачка самоусунулась від виконання покладених на неї обов`язків та свідомо не прибула з 25.01.2021 року на робоче місце. Факт відсутності позивачки на роботі підтверджується доповідною старости Підгороднянської селищної ради, актами про відсутність на робочому місці від 27.01.2021 року, актом про відмову позивачки надати письмові пояснення з причин відсутності на робочому місці від 27.01.2021 року. Також, відповідач зазначив, що не бажав розривати трудові відносини із [PERSON] . Так, на виконання вимог Закону України № 562 від 16.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», 10.12.2020 року за № 2 Первомайською міською радою було прийняте рішення «Про початок реорганізації Підгороднянської селищної ради, Чаусянської сільської ради, Кінецьпільської сільської ради, Грушівської сільської ради та Кам`янобалківської сільської ради, шляхом приєднання до Первомайської міської ради» та рішення міської ради від 15.12.2020 року № 6, яким внесено зміни до вказаного рішення та введено до складу комісії з реорганізації головних бухгалтерів приєднаних рад у тому числі і позивачку. На підставі даних документів, у кожній з приєднаних рад, почала роботу робоча група з інвентаризації активів та зобов`язань. Комісією з реорганізації було вирішено надати право другого підпису фінансових документів саме позивачці, що зафіксовано у протоколі комісії № 1 від 16.12.2020 року, що вкотре підтверджує факт наміру відповідача продовжити трудові відносини із позивачкою. Позивачкою ж не доведено факту поважності причин її відсутності на роботі, не надано доказів, що відповідачем відносно неї вчинялись неправомірні дії, не зазначено обставин, шляхів, якими їй завдано матеріальної шкоди, а тому відповідач вважає, що позов [PERSON] є безпідставним та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. У відповідь на відзив, що надійшла до суду 13.04.2021 року позивачка вказала, що у відзиві відповідач жодним чином не вказав, чому вона не була попереджена за два місяці про своє майбутнє вивільнення, як це передбачено ст.49-2 КЗпП України, чому відповідач не запропонував їй роботу у новій адміністрації, чи у якомусь комунальному закладі, установі, підприємстві, адже звільнення з підстав, передбачених п.п.1,2,6 ст. 40 КЗпП України, допускається лише якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу, а посилання відповідача на те, що вона продовжила свою роботу у складі реорганізаційної робочої групи, не звільняла відповідача від обов`язку оформлення попередження про звільнення за 2 місяці. Також зауважила, що фактично відповідачем не було визначено її робочого місця, тому незрозуміло куди вона повинна була з`явитись для дачі пояснень, щодо відсутності на роботі, на якому робочому місці її чекали для складання акту про прогул та у яких установах вона повинна була виконувати свої посадові обов`язки. У день свого звільнення вона була у Первомайській міській раді, а документи складені начебто про її прогул, складені похапцем з помилками. Стосовно порушення подачі звітності зазначила, що через знаходження на лікарняному, у період з 11.01.2021 року по 22.01.2021 року, вона не змогла вчасно подати казначейську та статистичну звітність. На виконання вимог ухвали від 23.03.2021 року, Первомайською міською радою були надані витребувані судом докази. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того повідомила, що у Первомайській міській раді відсутній виборний орган первинної профспілкової організації. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. У зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів, просив справу розглядати за його відсутності, проти визнання позову заперечував. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши заяву третьої особи, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. 1 ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням селищного голови Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера Підгороднянської селищної ради з 14.09.2020 року (а.с.4). 10.12.2020 року за № 2 Первомайською міською радою було прийняте рішення «Про початок реорганізації Підгороднянської селищної ради, Чаусянської сільської ради, Кінецьпільської сільської ради, Грушівської сільської ради та Кам`янобалківської сільської ради, шляхом приєднання до Первомайської міської ради». Рішенням Первомайської міської ради від 15.12.2020 року № 6, було внесено зміни до вказаного рішення та введено до складу комісії з реорганізації головних бухгалтерів приєднаних рад, у тому числі і [PERSON] (а.с. 52-56). Відповідно до протоколу комісії з реорганізації Підгороднянської селищної ради, Чаусянської сільської ради, Кінецьпільської сільської ради, Грушівської сільської ради та Кам`янобалківської сільської ради, № 1 від 16.12.2020 року, [PERSON] було надано право другого підпису фінансових документів (а.с. 47-49). Розпорядженням міського голови Первомайської міської ради Миколаївської області № 82-рк від 18.02.2021року, з 25.02.2021 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера Підгороднянської селищної ради за прогул без поважних причин, за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.5). Факт відсутності позивачки на роботі без поважних причин підтверджується наданими стороною відповідача доказами, а саме, доповідною запискою старости Підгороднянського старостинського округу Первомайської територіальної громади Павленко О. згідно якої [PERSON] 25.01.2021 року на своє робоче місце, протягом робочого часу не з`явилась, письмових пояснень, щодо поважності причин своєї відсутності, не надала та на пропозицію скласти пояснення, відмовила. Так як подібні випадки порушень відбулись 26.01.2021 року, староста просила прийняти відповідні заходи (а.с.42). Згідно акту про відсутність на робочому місці від 27.01.2021 року, складеного комісією у складі голови - Рябченко В., членів комісії - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким встановлено, що 27.01.2021 року о 09.30, 13.00,14.00 год. [PERSON] не з`явилась на робочому місці до кінця робочого дня, загальна відсутність на робочому місці склала 8 год. [PERSON] в телефонному режимі причини своєї відсутності не пояснила. Крім того, у телефонному режимі їй було запропоновано прибути до виконавчого комітету Первомайської міської ради, для надання пояснень (а.с.43). Стаття 149 КЗпП України передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. На виконання ст. 149 КЗпП України, [PERSON] 27.01.2021 року о 14.30 год. було запропоновано надати письмові пояснення з приводу відсутності на її робочому місці 27.01.2021 року, у період з 09.30 год. до 17.00 год., на що остання відмовилась, про що складено відповідний акт (а.с.44). Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив судам, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4статті 40КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. В судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що у день звільнення, а саме 25.01.2021 року, вона була на роботі у Первомайській міській раді, Первомайській ДПІ, де перевіряла фінансову звітність Підгороднянської селищної ради. Разом з тим, на підтвердження зазначеного позивачка не надала суду жодного об`єктивного доказу, який би підтверджував факт її знаходження на роботі, зокрема доказів, які б підтверджували, що вона дійсно у цей день вчиняла будь-які дії або ж фінансові операції відповідно до своїх посадових обов`язків чи своєї службової діяльності, про виклик свідків в судове засідання не заявила. За вимогами ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Тож, твердження позивачки стосовно порушення відповідачем порядку звільнення, стосовно персонального попередження про майбутнє звільнення, відповідно до вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, судом не розглядаються, оскільки не відносяться до предмету спору. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] з 25.01.2021 року допустила прогул без поважних причин, і відповідач мав достатні підстави для звільнення її з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення [PERSON] на роботі. В зв`язку з відсутністю підстав для поновлення позивачки на роботі, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку та матеріальної шкоди також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed