Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про визнання одностороннього правочину дійсним, в якому просила визнати заяву [PERSON] від 17 грудня 2015 року про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті 24 вересня 2015 року [PERSON] дійсною. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 24.09.2015 року помер її брат [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно. Спадкоємцем за заповітом був [PERSON], батько [PERSON], який після смерті брата позивача займався оформленням необхідних документів. 21.10.2015 року [PERSON] написав до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 17.12.2015 року [PERSON], в межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, надіслав поштою до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Однак справжність підпису на даній заяві не було засвідчено нотаріально. На думку позивача, фактично [PERSON] вчинив дії спрямовані на відмову від прийняття спадщини за заповітом, але в силу незалежних від нього причин на зміг посвідчити заяву нотаріально, оскільки 29.12.2015 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є його дочка [PERSON] Позивач є спадкоємцем другої черги за законом, оскільки є сестрою померлого [PERSON] Позивач, в межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, надіслала поштою до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак немає можливості в нотаріальному порядку оформити спадщину, оскільки нотаріус вважає заяву [PERSON] від 17.12.2015 року про відмову від прийняття спадщини нікчемною. 25.03.2016 року державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] винесла постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та з посиланням на положення статей 3, 4, 8, 11, 15, 16, 202, 203, 205, 209, 215, 216, 219, 220, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1262, 1268-1270, 1273 Цивільного кодексу України позивач звернулася до суду з вищенаведеними позовними вимогами. В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3 серпня 2016 року залучено до участі у справі №127/13148/16-ц, як співвідповідача [PERSON], виключивши її зі складу третіх осіб. (т, 1, а.с. 152) Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із зазначених у позові підстав та додатково суду пояснили, що померлий [PERSON] не оформляв заповіт на свою сестру [PERSON], оскільки вона являється громадянином іншої країни Ізраїлю, а оформлення правочинів, в тому числі заповіту на нерезидента України, потребує сплати додаткових платежів, що померлий [PERSON] вважав недоцільним. Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем за законом, однак не має можливості оформити свої спадкові права, що порушує її права, представники позивача просили позов задовольнити, при цьому зазначили, що в разі задоволення позову, судові витрати залишити за позивачем, оскільки на їх думку в обставинах, що склалися вини відповідачів немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та пояснила, що працює державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, до її обов'язків входить вчинення нотаріальних дій. 21.10.2015 року до неї звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Вона встановила його особу, перевіривши паспорт, він був в нормальному стані, нормально спілкувався. [PERSON] пояснив, що його товариш склав на нього заповіт. 29.12.2015 р. на адресу Другої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] від 17.12.2015 р., в якій він зазначав, що відмовляється від спадщини за заповітом, складеним [PERSON], та просив вказаний заповіт переоформити на рідну сестру [PERSON] [PERSON]. На даній заяві містився підпис заявника [PERSON], однак справжність підпису на даній заяві не було засвідчено нотаріально. Дана заява в той же день була зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів. 29.12.2015 р. на адресу [PERSON] було направлено лист за її підписом, в якому вказано, що його заяву прийнято та висловлено прохання зявитися до Другої вінницької державної нотаріальної контори для подачі заяви про відмову від спадщини. Також повідомлено, що для прийняття спадщини іншими спадкоємцями їм необхідно подати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті [PERSON] Однак до нотаріальної контори [PERSON] не зявився, згодом їй стало відомо, що він помер. Відповідач [PERSON] також зазначила, що нотаріальні дії вчиняла відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та вважає нотаріуса неналежним відповідачем у даній справі, у звязку з чим просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у запереченнях на позовну заяву (т. 1, а.с. 164-168) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася та просила у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, про те, що оскільки заява її батька про відмову від прийняття спадщини не оформлена нотаріально, остання відповідно є нікчемною та не створює жодних юридичних наслідків. Крім того, в судових засіданнях [PERSON] зазначала, що правочин, вчинений її батьком, щодо відмови від прийняття спадщини не відповідав справжній його волі, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених таким правочином, оскільки був вчинений під тиском. В той же час, в судових засіданнях відповідач зазначала про те, що її батько [PERSON] не міг написати заяву про відмову від прийняття спадщини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року у справі №127/13148/16-ц було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої ставилося ряд питань, зокрема щодо того чи виконано рукописний текст та підпис у заяві [PERSON], [INFO], про відмову від спадщини від 17.12.2015 року, прийнятої Другою Вінницькою Державною нотаріальною конторою 29.12.2015 року за вх. №1041/02-14 самим [PERSON] чи іншою особою, та чи виконано такий рукописний текст та підпис під впливом збиваючих факторів, у звязку з чим провадження у справі зупинялося. (т. 1, а.с. 192-195) У звязку з надходженням 20.12.2016р. висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої та технічної експертизи від 15.12.2016р. №2820/2821/16-21, ухвалою суду від 21 грудня 2016 року провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд. (т. 2, а.с. 31-42) За клопотанням представника позивача в судовому засіданні експертами [PERSON] та [PERSON] було надано усні пояснення свого висновку, які повністю підтвердили наданий висновок. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позову, з огляду на таке. У відповідності до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №293/2015 початої 21.10.2015 р. в Другій вінницькій державній нотаріальній конторі встановлено, що [PERSON] помер 24.09.2015 р. в м. Вінниці (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00015919018 від 21.10.2015 р.). (т. 1, а.с. 87-89). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно. За життя [PERSON] було складено заповіт. Як вбачається із заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори 03.01.2013р., зареєстрованого в реєстрі за №3-3, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON]. (т. 1, а.с. 104). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №41866423 від 21.10.2015р. в реєстрі зареєстровано заповіт [PERSON] посвідчений 03.01.2013 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори за №3-3, який є чинним. З [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41868590 від 21.10.2015 р. вбачається, що зареєстровано спадкову справу до майна померлого 24.09.2015 р. [PERSON] за №293/2015. (т. 1, а.с. 85, 86 на звороті). [PERSON], як спадкоємець за заповітом, 21.10.2015 р. подав заяву до Другої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 79). Згідно з положеннями частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої, пятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. 29.12.2015р., в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, на адресу Другої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] від 17.12.2015 р., в якій він зазначав, що відмовляється від заповіту на спадщину, складеного [PERSON], та просив вказаний заповіт переоформити на рідну сестру [PERSON] [PERSON]. (т. 1, а.с. 12, 80, 147). На даній заяві містився підпис заявника [PERSON], оригінал заяви, який міститься в спадковій справі, оглянуто судом в судовому засіданні, а її засвідчена копія долучена до матеріалів справи. (т. 1, а.с. 12, 147). З викопіювання із журналу реєстрації вхідних документів Другої вінницької державної нотаріальної контори вбачається, що заява [PERSON] про відмову від спадщини надійшла до нотаріальної контори 29.12.2015 р. та зареєстрована за вх. №1041/02-14. (т. 1, а.с. 76). 29.12.2015 р. на адресу [PERSON] було направлено лист вих. №2071/01-16 за підписом державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], в якому вказано, що його заяву прийнято та висловлено прохання зявитися до Другої вінницької державної нотаріальної контори для подачі заяви про відмову від спадщини. Також повідомлено, що для прийняття спадщини іншими спадкоємцями їм необхідно подати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 103). З викопіювання із журналу реєстрації вихідних документів Другої вінницької державної нотаріальної контори вбачається, що відповідь на заяву [PERSON] про відмову від спадщини було надіслано на адресу [PERSON] 29.12.2015 р. та зареєстровано за вих. № 2071/01-16. (т., а.с. 75). Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №63/2016 початої 02.03.2016 р. в Другій вінницькій державній нотаріальній конторі встановлено, що [PERSON] помер 29 грудня 2015 року в м. Вінниці (повторне свідоцтво про смерть серії І-АМ № 330484 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 29.02.2016 р.). (т. 1, а.с. 67, 126). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно. За життя [PERSON] було складено заповіт. Як вбачається із заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 21.06.2005р., зареєстрованого в реєстрі за №3-688, [PERSON] все своє майно заповів своїй дочці [PERSON]. (т. 1, а.с. 130 на звороті). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43138110 від 02.03.2016р. в реєстрі зареєстровано заповіт [PERSON] посвідчений 21.06.2005р. державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за №3-688, який є чинним. З [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43138742 від 02.03.2016р. вбачається, що зареєстровано спадкову справу до майна померлого 29.12.2015р. [PERSON] за №63/2016. (т. 1, а.с. 124 на звороті, 125 на звороті). Дочка [PERSON] - [PERSON], як спадкоємець за заповітом, 02.03.2016р. подала заяву до Другої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 123, 126 на звороті, 127, 128). Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Із наданих сторонами доказів, зокрема із їх переписки між собою (т. 1, а.с. 14, 15, 17, 156, 172) та пояснень представників позивача та відповідача [PERSON] вбачається, що сам зміст заяви про відмову від спадщини та її правові наслідки [PERSON] усвідомлював. Мотивом його відмови від спадщини на користь позивача було те, що позивач була сестрою померлого [PERSON] та мала право на спадщину, однак враховуючи те, що вона проживає в Ізраїлі, не мала можливості займатися оформленням спадщини. Дана обставина підтверджується також тим, що [PERSON], відмовляючись від спадщини, просив вказаний заповіт переоформити на рідну сестру [PERSON] [PERSON]. Із висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 15.12.2016 року №2820/2821/16-21 вбачається, що підписи від імені [PERSON] у заяві [PERSON] про відмову від спадщини від 17.12.2015 р., у заяві [PERSON] про прийняття спадщини від 21.10.2015 р. виконані рукописним способом, кульковими ручками, без застосування попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис у заяві [PERSON] про відмову від спадщини від 17.12.2015 р. виконаний самим [PERSON] Рукописні тексти у заяві [PERSON] про відмову від спадщини від 17.12.2015 р., у листі [PERSON] до [PERSON] (а.с. 156), у заяві [PERSON] про прийняття спадщини від 21.10.2015 р. та у його заповіті від 21.06.2005р. виконані однією і тією ж особою. У рукописному тексті та підписі у заяві [PERSON] про відмову від спадщини від 17.12.2015 р. наявні діагностичні ознаки, характер та локалізація яких свідчить про деяку незвичайність письма на момент їхнього виконання, тобто про вплив на процес письма збиваючих факторів природного характеру, найбільш ймовірно повязаних з віковими змінами організму та можливо хворобливим станом виконавця. (т. 2, а.с. 32-41). Відповідач [PERSON] не надала до суду доказів того, що на момент написання заяви про відмову від прийняття спадщини стан її батька [PERSON] був психічно важким або таким, з якого можливо б було зробити висновок, що він цілком або частково не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Клопотання про проведення судово психологічно-психіатричної експертизи з цього приводу відповідачем [PERSON] не заявлялося та така експертиза не проводилась. Посилання відповідача [PERSON] на те, що її батько [PERSON] був доволі похилого віку та хворів не являється достатньою підставою для висновку, що при підписанні заяви про відмову від спадщини [PERSON] помилявся стосовно правових наслідків такої відмови. Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 15.12.2016 року №2820/2821/16-21 є обґрунтованим, повним та ясним і відповідає вимогам статті 147 ЦПК України. При цьому суд враховує положення частини шостої та сьомої статті 147 ЦПК України і оцінює даний висновок за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу та вважає, що підстав для незгоди суду з висновком експертів немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини, яку він скріпив своїм підписом, надіслав до нотаріальної контори в строк, що визначений цивільним законодавством, усвідомлюючи природу і наслідки цієї заяви та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так й психічного. Суд зазначає, що 29.12.2015 р. на адресу [PERSON] було направлено лист вих. №2071/01-16 за підписом державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], в якому вказано, що його заяву прийнято та висловлено прохання зявитися до Другої вінницької державної нотаріальної контори для подачі заяви про відмову від спадщини. Також повідомлено, що для прийняття спадщини іншими спадкоємцями їм необхідно подати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 103). Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, які нотаріальні дії вчиняються нотаріусами. Відповідно до _ік. 3.3-3.5, 3.10-3.13 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин): 3.3. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. 3.4. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. 3.5. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. 3.10. Приймаючи від спадкоємців заяву про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, нотаріус зобовязаний розяснити спадкоємцям їх право на відкликання такої заяви протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України. 3.11. Заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців, кредиторів) також реєструються у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи. 3.12. До заяви про відкликання поданої заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття застосовуються такі самі правила реєстрації. 3.13. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач _ік орська Л.А., при надходженні на адресу Другої вінницької державної нотаріальної контори 29.12.2015 р. заяви [PERSON] від 17.12.2015 р. про відмову від спадщини діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про нотаріат» з дотриманням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Сторонами також не надано доказів того, що державним нотаріусом були допущені будь-які порушення Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які діяли на момент написання [PERSON] відмови від спадщини. Також не надано суду будь-яких документів по оскарженню дій нотаріуса. В судовому засіданні також встановлено, що 16.03.2016р., в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, до Другої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява від 23.02.2016 р. сестри померлого [PERSON] - [PERSON], яка є позивачем у даній справі, про прийняття спадкового майна після смерті брата [PERSON] (т. 1, а.с. 81 на звороті). Позивач, як сестра померлого, належить до другої черги спадкоємців за законом. (т. 1, а.с. 18-21, 90-95, т. 2, а.с. 54-56). У частині першій статті 1274 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Отже, у разі відмови від прийняття спадщини усіма спадкоємцями за заповітом право на спадкування отримують спадкоємці за законом почергово. Однак, як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 25.03.2016 року за №524/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на все майно, яке залишилося після смерті [PERSON] померлого 24.09.2015 р., у звязку з наявністю заповіту на імя [PERSON] (т. 1, а.с. 27-28). У відповідності до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог частини першої, другої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. До є односторонніх правочинів, спрямованих на відмову від прийняття спадщини, належить дія спадкоємця на відмову від прийняття спадщини. Статтею 219 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] вчинив дії спрямовані на відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], які відповідали його справжній волі. Однак, [PERSON], з незалежних від нього причин, не мав можливості в повній мірі реалізувати своє право на відмову від спадщини у встановлений законодавством спосіб, тобто нотаріально посвідчити заяву від 17.12.2015 р. про відмову від прийняття спадщини, оскільки 29.12.2015 року він помер. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. [PERSON] та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 20 ЦК України встановлено правило диспозитивності при здійсненні права на захист, статтею 11 ЦПК України надано особам, які беруть участь у справі, можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, звернулася до суду із даним позовом до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та до [PERSON]. З розяснень, які містяться в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» слідує, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. На підставі викладеного, з урахуванням вище наведених норм законодавства та отриманих у справі доказів, показів допитаних у судовому засіданні сторін та судових експертів, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та визнання дійсною заяви [PERSON] від 17.12.2015 р. про відмову від прийняття спадщини. В частині позовних вимог до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] слід відмовити, оскільки вона є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку представників позивача, які просили судові витрати залишити за позивачем та вважає за необхідне що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: partial