Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до [PERSON] , про припинення права власності на частку майна, посилаючись на те, що вона є власницею 11/12 частки житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачці на праві власності належить 1/12 частка житлового будинку [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] має загальну площу 63,1 кв.м., жилу площу - 42,1 кв.м., на частку відповідачки припадає лише 5,0 кв.м. жилої площі, проте такої кімнати в будинку немає. Позивач разом зі своєю сім`єю мешкає в житлового будинку [ADDRESS] , за який сплачує усі платежі по його утриманню, натомість відповідачка в будинку не проживає, не сплачує платежі по його утриманню. Порядок користування житловим будинком [ADDRESS] не встановлювався, питання про виділ частки в натурі не ставилося, оскільки відповідачки за її згоди отримала від позивачки грошову компенсацію за належні їй на праві власності 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] у розмірі 35000,0 грн., оскільки їй терміново були необхідні кошти, так як відповідачка є літньою людиною та на лікування необхідні кошти, які вона від позивача отримала 14.05.2014 року. На теперішній час внаслідок того, що відповідачка не вчинила жодних дій з приводу переоформлення на позивачку її 1/12 частки в житлового будинку [ADDRESS] після отримання відповідачкою грошової компенсації, між сторонами з цього приводу існують напружені відносини. Тому, за таких обставин позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про захист своїх прав. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про підтримку позовних вимог та розгляд справи без участі позивачки. Також вказала, що в уточненій заяві спірний будинок помилково зазначила по [ADDRESS] , просила суд вважати вірною адресу спірного будинку: [ADDRESS] . Представник позивачки в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка повторно в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним шляхом, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Відзиву або будь-яких доказів до суду не надала, про причину неявки суд не повідомила. Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу заочно у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає позовну заявою обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним. У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка є власницею 11/12 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29.09.2006 року. Відповідачка є власником 1/12 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.01.1985 року державним нотаріусом Запорізького району Масловець Л.С. Згідно з технічним паспортом, складеним на житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 721 кв. м. розташовані: літ. А - житловий будинок, загальною площею 63,1 кв.м., жилою площею - 42,1 кв.м., літ. а - житлова прибудова, літ. Б - літня кухня, літ. В - гараж, літ. - б, И, К, Л - сараї, літ. Н - душ, літ. пг - погріб з шийкою, літ. О - вбиральня, № 1, 2, 6 - паркан, № 5 - ворота, № 4 - басейн, І - замощення. Таким чином, на належну відповідачці 1/12 частку в житловому будинку [ADDRESS] припадає лише 5,0 кв.м. жилої площі. Судом встановлено, що відповідачка в житловому будинку [ADDRESS] не зареєстрована та не проживає, що підтверджується наявною в матеріалах довідкою, виданою Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області за № 3148 від 13.12.2019 року. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідачка в результаті своєї згоди отримала від позивачки грошову компенсацію за належну їй 1/12 частку в житловому будинку [ADDRESS] у сумі 35000 грн., що підтверджується розпискою, яка знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Отже, зважаючи на те, що частка відповідачки є незначною, і не може бути виділена в натурі, оскільки, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок не дає можливості в загальній площі будинку виділити відповідачці належну їй в будинку 1/12 частку, оскільки за нормами ДБН на одну людини повинно бути виділено не менш ніж 30 кв.м., а тому, згідно із встановленими нормативами, частка відповідачки є замалою та незначною, відтак суд вважає, що припинення право власності відповідачки на 1/12 частку в житловому будинку [ADDRESS] не завдає істотної шкоди інтересам відповідачки, тим паче, що відповідачка за її згоди вже отримала грошову компенсацію від позивачки. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку/квартирі, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку/квартири з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки в натурі власнику, що виділяється, присуджується грошова компенсація. Вказане вище положення Постанови Пленуму Верховного Суду України було прийняте з метою врегулювання ряду спорів, ще до того як набув чинності 1 січня 2004 року Цивільний Кодекс України, яким затверджено норму ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, саме за тих умов, які зазначені в зазначеній вище Постанові Пленуму Верховного Суду України, тобто яка на сьогоднішній день знайшла своє законодавче затвердження та врегулювання цього роду суспільно-правових відносин між співвласниками з приводу припинення права спільної часткової власності за умов, що чітко передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України. Отже, суд вважає можливим припинення права власності відповідачки на належну їй на праві власності 1/12 частку в житловому будинку [ADDRESS] , шляхом отримання відповідачкою за її бажанням грошової компенсації та визнання права власності за позивачкою на 1/12 частки в житловому будинку [ADDRESS] , оскільки компенсація здійснена зі згоди відповідачки.

Outcome: approved