Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, вказавши, що вона із відповідачем перебувала у трудових відносинах, 05.01.2015 р. написала заяву про звільнення з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін з 09.01.2015 року. Наказом директора ліцею №3-к заяву задоволено і з 09.01.2015 р. її звільнено з роботи з посади заступника директора навчально-виховної роботи. В порушення вимог ст.116 КЗпП України виплата всіх належних сум позивачу була виплачена не в день звільнення, а 30.01.2015 року. Посилаючись на ст.117 КЗпП України [PERSON] просить суд стягнути з відповідача у її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також 5000 грн за спричинену моральну шкоду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. При цьому доповнила: моральна шкода заподіяна тим, що по причині відсутності коштів вона не могла вчасно оплатити навчання сина у навчальному закладі, через що на неї були накладені штрафні санкції. Представник відповідача Симан О.В. позов заперечила, пояснивши наступне: причиною невиплати належної позивачу суми розрахункових коштів являється те, що на початок року на рахунку ліцею, який являється бюджетною установою, були відсутні кошти. У 2015 році тимчасовий кошторис було затверджено на 1 квартал 2015 року 18 січня 2015 року. На протязі 02-28.01.2015 р. ніяких операцій по використанню коштів не проводилось по причині відсутності фінансування, хоча документи на виплату заробітної плати за першу половину січня 2015 року були подані в казначейство 19 січня 2015 року, а на виплату заробітної плати за другу половину січня - 23 січня 2015 року. Через відсутність коштів обласного бюджету КМУ прийняв постанову №7 від 14.01.2015 р. про надання субвенцій на підготовку робітничих кадрів з державного бюджету місцевим бюджетам, в основному на виплату заробітних плат, стипендій, оплату енергоносіїв, компенсацій на харчування дітям-сиротам. 27 січня 2015 року ліцеєм в Управлінні Державної казначейської служби у Підволочиському районі був відкритий субвенційний рахунок, на який 29 січня 2015 року поступили субвенції на оплату вищезгаданих статей кошторису. Документи на виплату заробітної плати і нарахувань на зарплату за першу і другу половину січня були переоформлені 28 січня 2015 року, заробітна плата всім працівникам і розрахункові [PERSON] були виплачені 30.01.2015 р. через Приватбанк. [PERSON] була звільнена 09.01.2015 р. і усно попереджена, що не по вині адміністрації буде затримка із виплатою розрахункових. За таких обставин в січні 2015 року заробітна плата за першу і другу половини місяця була виплачена всім працівникам і [PERSON] 30.01.2015 р., тому за відсутністю коштів на оплату праці не по вині адміністрації ліцею виникла затримка з виплатою. Заява на виплату середнього заробітку за весь час затримки з 09.01.2015 р. по 30.01.2015 р. була написана [PERSON] 27 лютого 2015 року, тобто через місяць після отримання розрахункових. Такі кошти на виплату не передбачені кошторисом на 2015 рік і немає можливості їх виплатити. Заслухавши сторони, ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив такі факти: Наказом директора ДНЗ «Підволочиський професійний ліцей» Мельника В.П. від 09.01.2015 [PERSON] звільнено з посади заступника директора навчально-виховної роботи за згодою сторін, за п.1 ст.36 КЗпП України. На цьому ж наказі зазначено: розрахунок провести за період з 02.09.2014 р. по 09.01.2015 р. із розрахунку 56 календарні дні. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно розрахункового листа за січень 2015 року [PERSON] до виплати належало 3470, 75 грн і ці кошти позивач отримала 30.01.2015 р. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника бо уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання про наявність вини відповідача у несвоєчасній виплаті розрахункових коштів, суд виходить із наступного: Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №7 від 14.01.2015 р. фінансування на оплату праці на 2015 рік проводиться за рахунок субвенцій держави. Кошторис на 2015 р. (тимчасовий на 1-й квартал 2015 р.) ДНЗ «Підволочиський професійний ліцей» затверджений директором департаменту освіти і науки Тернопільської ОДА 18.01.2015 р. Реєстр платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів відповідачем до місцевого казначейства складений 19.01.2015 року, тобто на наступний день після прийняття кошторису. Допитаний свідок - начальник управління Державної казначейської служби у Підволочиському районі Хома А.С. повідомив: на початку 2015 р. усі бюджетні установи, у тому числі ліцей були обнульовані, тобто на рахунку цих установ повністю були відсутні кошти і до 29.01.2015 р. на рахунок ліцею не поступало жодної копійки. На перший квартал по ліцею 18.01.2015 р. департаментом освіти та науки Тернопільської ОДА був складений та затверджений тимчасовий кошторис і 19.01.2015 р. відповідач до казначейства направив платіжки, кошти по яких казначейством ліцею для виплат були направлені 29.01.2015 р. Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку: на початку січня 2015 р. на рахунку Підволочиського ліцею, який являється бюджетною установою, кошти були відсутні взагалі; фінансування ліцею відбувається за рахунок держави через затвердження кошторису обласним відділом освіти, тобто відповідач являється залежним від вищестоящої установи; на перерахування коштів до ліцею через казначейство необхідний деякий час; з часу звільнення позивача до часу повного розрахунку пройшов незначний строк. На підставі наведеного у сукупності суд прийшов до висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті розрахункових коштів, а тому у задоволенні позову про виплату середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, а відповідно і у вимогах про стягнення коштів за спричинену моральну шкоду слід відмовити. Оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позову був звільнений, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243, 60 грн слід покласти н державу. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed