Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 2500грн. та моральної шкоди в сумі 2000грн. У судовому засіданні позивачка вимоги підтвердила, дала пояснення, що влітку 2015 року вона передала відповідачу в борг 2500грн. на декілька днів, договір був усний. На вимоги повернути борг відповідач не реагував, на її вимоги реагував агресивно, виражався на адресу позивачки нецензурною лайкою, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Просить стягнути з відповідача суму боргу 2500грн., а також стягнути моральну шкоду 2000грн. через психічні страждання від образ відповідача та судові витрати. Відповідач у судове засідання викликався належним чином, але не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивачки, у відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не може бути задоволеним. Згідно до ст.ст.10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У судовому засіданні встановлено, що згідно постанови Ізмаїльського міськрайонного суду від 25 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, за те, що 21 вересня 2016 року о 12 годині, перебуваючи у громадському місці на автобусній зупинці по проспекту Суворова в місті Ізмаїл, в ході сварки з позивачкою [PERSON], висловлювався на адресу останньої грубою нецензурною лайкою, порушивши громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив дрібне хуліганство. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральна шкода складається у фізичному болі і стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з протиправним поводженням щодо нього самого, членів його родини або близьких родичів; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, при наявності його провини. Згідно із п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідач [PERSON] допустив незаконні дії по відношенню до позивачки [PERSON], що підтверджено постановою суду, а тому відповідно до ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не потребує. Незаконні дії відповідача по відношенню до позивачки спричинили моральні страждання для останньої через психічні страждання від отриманих образ з боку відповідача, порушення нормальних життєвих звязків, необхідність чисельного звернення до різних органів із скаргами на відповідача, що ускладнюється інвалідністю позивачки. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду позивачці. Виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в межах позовних вимог в сумі 2000грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України та відносить до них витрати на правову допомогу в сумі 250грн., які належить стягнути з відповідача на користь позивачки та суму судового збору, від сплати якого позивачка звільнена через інвалідність, в сумі 1600грн., яку слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial