Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., сараїв літ. «Б», «Е», сараю-гаражу літ. «В», вбиральні літ. «Г», споруд № 1-5, І, ІІ, розташований на земельній ділянці площею 0,20 га. При цьому, [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вказаний житловий будинок [ADDRESS] за життя належав її батькові - [PERSON], який помер [INFO] року. Дружина спадкодавця та мати позивачки - [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини на користь доньки - позивачки. Однак, за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на спадковий будинок, що не дає наразі можливості позивачу успадкувати його. Так, 02.06.2017 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Позивачка в судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON] надав до суду заяву з проханням судове засідання провести без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Мологівської сільської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався, причини неявки суду не відомі. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2017 року помер батько позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 452, складений Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Факт родинних відносин позивачки з померлим підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 27, складений Мологівською сільською радою 16.05.1984 року, та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 05, складений виконкомом Мологівської сільської ради 05.09.2004 року. За життя померлий Заповіт не складав. У відповідності з п.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], копії якої були надані на запит суду, вбачаються такі обставини. 31 травня 2017 року в Мологівській сільській раді позивачка склала заяву про прийняття спадщини після смерті батька та направила її приватному нотаріусу [PERSON], яка отримала заяву 02 червня 2017 року та відкрила спадкову справу до майна померлого [PERSON]. В той же день, приватний нотаріус [PERSON] отримала заяву від дружини померлого - [PERSON], посвідченої головою Мологівської сільської ради, згідно з якою дружина відмовляється від належної їй частки спадкового майна на користь [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. У відповідності до положень ст..ст.1268, 1269 ЦК України, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті батька. Однак, приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., сараїв літ. «Б», «Е», сараю-гаражу літ. «В», вбиральні літ. «Г», споруд № 1-5, І, ІІ, розташований на земельній ділянці площею 0,20 га. Згідно з п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання установчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту вказаного майна. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Для встановлення дійсних обставин справи та її правильного вирішення, суд приймається до уваги наступне. Згідно з довідкою виконкому Мологівської сільської ради від 15.06.2017 року № 626, за записом в погосподарській книзі № 9 особовий рахунок № [NUMBER] житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON], за цим житловим будинком також закріплена земельна ділянка площею 0,20 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також, з Акту про передання будинку від 13.06.1979 року, затвердженого головою районного виконкому 15.12.1979 року, [PERSON], як переселенцю, передано житловий будинок, збудований в 1979 році. Відповідно до статті 5 ЦК України, підлягають застосуванню нормативні - правові акти чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі змісту п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5 (далі - Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5) про порядок вчинення нотаріальних дій, яка втратила чинність на підставі Наказу Мін'юсту № 18/5 від 14.06.1994 року, підтвердженням належності будинку, розміру земельної ділянки, на якому він розташований, страхової оцінки будинку, відсутності заборгованості по податках та страхових платежах, а також відсутності заборони відчуження будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Всі ці дані можуть бути зазначені в одній загальній довідці. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція від 31.01.1966 року), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 та була чинною на час закінчення будівництва у 1981 роках зазначеного житлового будинку та інших будівель і споруд, було передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) житлових будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Як вище зазначалось, житловий будинок було збудовано в селі Садове ще за часів колишнього Союзу РСР, а саме 1979 р. Таким чином, відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, а саме п.62 Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5 та Інструкції від 31.01.1966 року реєстрації підлягали лише житлові будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Отже, оформлення житлових будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради (запис № 9) та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника (особовий рахунок № 03-1210-1). Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист її спадкових прав.

Outcome: approved