Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після смерті якого за місцем постійного проживання померлого відкрилась спадщина на все належне спадкодавцю майно, включаючи його частку у житловому будинку [ADDRESS] та у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером 612587700:02:001:0250, площею 0.09 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за тією ж адресою. За життя померлий заповіту не склав. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] за заявою дружини померлого [PERSON] заведена спадкова справа № 27/2020. Водночас, спадщину за законом після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняла його дочка [PERSON] , оскільки на момент смерті постійно спільно проживала з померлим. 17 березня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за № 2183, на 1/4 частку житловою будинку із надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Однак оформити у нотаріальному порядку свої спадкові права на частку померлого у праві спільної власності на земельну ділянку із кадастровим номером 612587700:02:001:0250, площею 0.09 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивачка не може, оскільки остання перебуває у праві спільної сумісної власності без визначення часток. З урахуванням викладеного, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частку земельної ділянки із кадастровим номером 612587700:02:001:0250, площею 0.09 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 22 червня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки, адвокат Фільварочна О. Б. в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. [PERSON] народилася [INFO] , батьки [PERSON] , [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 травня 1980 року ЧернелевоРуською сільською радою Тернопільського району. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 1999 року Ступківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] та [PERSON] одружилися 26 серпня 1999 року, прізвища після одруження: [PERSON] , [PERSON] . 13 квітня 2001 року видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, згідно якого виконком Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області засвідчив, що 1/4 част. житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. 13 квітня 2001 року видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, згідно якого виконком Ступківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області засвідчив. що 1/4 част. житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 січня 2008 року у справі № 27376/07 продовжено строк прийняття спадщини та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що належала померлій [INFO] [PERSON] в порядку спадкування за законом. Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 295792, виданого 26 вересня 2011 року, [PERSON] , яка проживає в с. Ступки Тернопільського рну Тернопільської обл. на підставі рішення сесії Ступківської сільської ради від 11 квітня 2003 року № 68 є власником земельної ділянки площею 0,0900 га. У додатку до акту серії АА № 267546 зазначено список співвласників земельної ділянки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частки у спільній власності не визначено. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ6112306072020 від 04 лютого 2020 року земельна ділянка із кадастровим номером 612587700:02:001:0250, площею 0.09 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02 грудня 2019 року виконавчим комітетом Ступківської сільської ради Тернопільського району тернопільської області. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л. В. № 1158/0231 від 20 травня 2021 року при розгляді поданих [PERSON] документів для видачі свідоцтва про право на спадщину виявлено, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток, що унеможливлює видачу свідоцтва. Тому [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 17 березня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л. Г. видано свідоцтво на право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна [PERSON] , 1949 року народження, який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із: 1/4 (однієї четвертої) частки житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Ступківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 13 квітня 2001 року на підставі рішення виконкому сільської ради № 19 від 24 січня 2001 року, та зареєстрованого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 13 квітня 2001 року та записаний в реєстрову книгу за № 1, за реєстровим №21. На земельній ділянці розташований житловий будинок з підвалом з цегли та каменю літ. «А», загальною площею 76,7 кв. м., в тому числі житловою площею 53,3 кв. м., хлів з цегли та каменю літ. «Б», літня кухня з підвалом і тамбуром літ. «В», вбиральня цегляна літ. «Г», огорожа сорт, залізо, металопроф. № 1,2,45, септик з/бет. кільця № 6, криниця з/бет. кільця № 7, вимощення бруківка, кам`яні плити І, II. Як вбачається із витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 4469 від 27 травня 2021 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 612587700:02:001:0250, площею 0.09 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: с. Ступки. Тернопільський рн, Тернопільська обл. становить 129\~195,00 грн. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~125\~Земельного кодексу\~України (далі\~ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 ст.\~86\~ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до положень ст.\~89\~ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку; співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Згідно частин 45 ст.\~89\~ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У частині 1 статті 355\~ЦК України наведено загальне визначення поняття права спільної власності, яке стосується тих випадків, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам (суб`єктам права власності) одночасно. У такому разі між вказаними суб`єктами виникає спільна власність. Право спільної власності це право двох чи більше осіб на один об`єкт (на одну річ або сукупність речей). При цьому, відповідно до положень ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Головною ознакою сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в об`єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» від\~30\~травня 2008\~року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372\~ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. Судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності. Крім того, статтею 372\~ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою мас позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до свідоцтва на право особистої вланості на житловий будинок, виданого Ступківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 13 квітня 2001 року на підставі рішення виконкому сільської ради № 19 від 24 січня 2001 року та зареєстровано Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 13 квітня 2001 року та записаний в реєстрову книгу за № 1 за реєстроваим № 21, 1/4 частка житлового будинку з належеними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] належала померлому [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом серія НМР №509668, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори 17 березня 2021 року після смерті [PERSON] , належну йому 1/4 частину житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами успадкувала його дочка [PERSON] . З огляду на викладене, беручи до уваги, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] , виходячи із положень ч. 4 ст. 120 ЗК України, враховуючи що частки у праві власності на земельну ділянку відповідають часткам у спільній частковій власності на житловий будинок, розмір частки земельної ділянки із кадастровим номером 612587700:02:001:0250, площею 0.09 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] становить 1/4. Оскільки частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку між її власниками не визначались і єдиною підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було те, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток, позивачка не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Власник майна, як це передбачає ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частку земельної ділянки із кадастровим номером 612587700:02:001:0250, площею 0.09 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі наведеного,

Outcome: approved