Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним додаткової угоди до договору будівельного підряду. В позові посилається на те, що 21 жовтня 2014 року, між нею та Товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» був укладений договір будівельного підряду №275 щодо інвестування будівництва нежилих приміщень загальною площею 580 кв.м у житловому будинку по вул. Героїв Майдану, 150. в м. Чернівці. Згідно умов договору, відповідач зобов'язався своїми силами і засобами та за рахунок коштів замовника організувати спорудження житлового будинку і передати замовнику конкретні нежитлові приміщення у цокольному поверсі цього будинку (секція 6) площею 580 кв.м. Згідно Додаткової угоди №1 від 21.10.2014 року до договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року сторони погодили, що вартість 1 кв.м. приміщень складає 6000 грн. Відповідно до Додаткової угоди №2 від 17.07.2015 року до договору будівельного підряду №275, на підставі виданого ЧМБТІ технічного паспорту будинку від 10.07.2015р. про фактичні обміри та нумерацію приміщень, сторонами було уточнено предмет договору та встановлено, що замовнику має бути передано чотири приміщення: №143а, №144а, №145а, №146а, які знаходяться на цокольному поверсі будинку, 6-га секція. Після фактичних обмірів будинку Чернівецьким міським БТI, згідно плану багатоквартирного (багатоповерхового) будинку №150 літера «А» по вулиці Героїв Майдану в м. Чернівці загальна фактична площа побудованих приміщень №143а, .V144а, №145а, № 146а склала всього 559,7 кв.м. а саме приміщення: №143а, загальна площа 319,9 кв.м. Складається з приміщень № 143а-1 пл. 173,8кв.м.; №143а-2 пл. 67,1кв.м.; №143а-3 пл. 45,2кв.м.; №143а-4 пл. 16,9кв.м.; та №143а-5 пл. 16,9кв.м.). №144а-1 загальна площа 73,1 кв.м. № 145а-1, загальна площа 67,1 кв.м. №146а, загальна площа 96,6 кв.м. Складається з приміщення №146а-1 пл.80,1 кв.м., та №146а-2 пл.19,5 кв.м.). В процесі виконання договору будівельного підряду №275, вона за погодженням з відповідачем відступила громадянину [PERSON] право на набуття у власність приміщення №145а-1. площею 67,1 кв.м.. яке було предметом договору підряду №275 від 21.10.2014р.. і [PERSON] самостійно здійснював сплату за вищевказане приміщення, та відповідно набув права власності на нього, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також довідкою про оплату. Вказала, що враховуючи відступлене нею на користь [PERSON] право на приміщення №145а-1, пл.67,1 кв.м., фактична площа приміщень, які вона повинна була профінансувати згідно договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року склала всього 492.6 кв.м., а саме: приміщення №143а площею 319.9 кв.м; приміщення № 144а - площею 73.1 кв.м. та приміщення № 146а - площею 99.6 кв.м. Згідно довідки ТДВ «Чернівецька ПМК 76» за підписом директора вона протягом 2014-2016 рр. сплатила відповідачу 972 190 грн.. що в розрахунку 6000 грн. за 1 м.кв. відповідає 495,3 кв.м., та перевищує суму, яку їй необхідно було сплатити відповідачу за приміщення №143а, №144а. №146а заг.пл.492,6 кв.м. Тобто, вона повністю розрахувалась за приміщення згідно договору будівельного підряду. На виконання умов договору підряду відповідач згідно Акту прийому-передачі від 22.01.2016 року передав їй нежитлове приміщення №143а площею 319,9 кв.м. (вартістю - 1919400 грн. із розрахунку 6000 грн. за 1 м.кв.). і позивач оформила на себе право власності на вищевказане приміщення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, в процесі виконання умов договору будівельного підряду №275, вона на прохання відповідача підписала Додаткову угоду №3 про розірвання з 09.06.2016 р. договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014р. Така угода за твердженням відповідача мала укладатися лише про людське око без наміру створити юридичні наслідки, а лише з метою створення привабливості обєкта будівництва та залучення додаткових коштів від нових інвесторів, у зв'язку із фінансовими проблемами відповідача для погашення заборгованості перед кредиторами, зокрема, ПАТ «Енергобанк». Враховуючи довірливі відносини з відповідачем, та у зв'язку із сімейними проблемами з її чоловіком - [PERSON], які могли призвести до розлучення та подальшого розподілу між ними майна набутого по Договору будівельного підряду №275 вона прийняла пропозицію про підписання 09.06.2016 року фіктивної угоди про нібито розірвання договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року в частині нежитлових приміщень №144а, та №146а з метою тільки створити видимість припинення договору будівельного підряду, що надавало можливість залучити додаткові кошти від нових інвесторів, а їй убезпечити майно від можливого його розподілу з чоловіком. Вказала, що чоловік наполягав на тому, щоб вона дофінансувала у повному обсязі вартість нежитлових приміщень №144а, та №146а, а він в свою чергу після повної оплати обіцяв надати їй відповідні документи для оформлення права власності на приміщення. Відповідно до твердження відповідача, що укладається фіктивний правочин про розірвання, а не реальний, вона продовжувала сплачувати відповідачу кошти за приміщення та користуватися ними вкладаючи кошти в ремонт приміщення га приведення його в придатний для експлуатації стан, а відповідач продовжував приймати платежі та не вимагав звільнення приміщень, а в листопаді 2016 року після направлення нею на вимогу чоловіка [PERSON] листа щодо оформлення права власності на приміщення №144а та №146а відповідач листом №211 від 15.11.2016 р. повідомив, що договір підряду №275 від 21.10.2014р. розірваний з мотивів його невиконання. Вищевказані обставини стали підставою звернення чоловіком до суду з позовом до ТДВ «ПМК-76» та неї про визнання недійсною додаткової угоди №3 від 09.06.2016 року до договору будівельного підряду №275 з підстав її фіктивності. Зазначила, що під час розгляду цивільної справи №727/2156/17 Шевченківським районним судом м. Чернівці, відповідач - ТДВ «ПМК-76» всупереч запевненням її, що Додаткова угода №3 від 09.06.2016 року до договору будівельного підряду №275 укладається без наміру створення правових наслідків, одразу після укладення даної Додаткової угоди №3 від 09.06.20Іброку, підписав з іншою особою - [PERSON] договір будівельного підряду, датований 07.07.2016 року. предметом якого виступило те саме приміщення №144а. площею 73.1 кв.м., будівництво якого фінансувалось нею. Вважає, що Додаткова угода №3 від 09.06.2016 року до договору будівельного підряду №275 підлягає визнанню недійсною в судовому порядку як така, що укладена під впливом обману зі сторони відповідача, який скористався її довірливістю, та вирішив двічі продати одне і теж приміщення. Укладаючи спірну Додаткову угоду №3 від 06.09.2016 року про розірвання Договору будівельного підряду №275 вона, виходячи із запевнення відповідача. вважала, що укладає фіктивний правочин, а не реальний, тобто помилялася щодо правової природи правочину та його правових наслідків. Факт того, що її воля була спрямована на укладення фіктивного правочину, а умисел відповідача був спрямований на спонукання укласти таку угоду підтверджується наступним: правові наслідки, які притаманні угоді про розірвання договору відсутні. Незважаючи на нібито розірвання основного договору будівельного підряду №275 спірною угодою жодним чином не вирішувалося питання про повернення їй надлишку сплачених коштів, який на 09.06.2016 року складав близько 270 000 грн., а навпаки після укладення спірної угоди від 09.06.2016 року про нібито розірвання Договору будівельного підряду №275. Вона продовжувала до 02.11.2016 року систематично сплачувати відповідачу кошти за майно, яке було предметом договору будівельного підряду №275, а Відповідач продовжував приймати такі кошти, і не повертав їх як помилково зараховані, хоча відповідач знав розрахунковий рахунок, так як частина коштів відправлялася з її банківського рахунку. При цьому, сума доплати після 09.06.2016 року склала більше 800 тис. грн., а загальна переплата по договору склала більше 1,1 млн. грн. 3 моменту укладення спірної угоди від 09.06.2016 року про нібито розірвання Договору будівельного підряду №275, вона продовжувала також користуватися приміщеннями №144а та №146а, які були предметом нібито розірваного Договору будівельного підряду №275. та продовжувала за власні кошти здійснювати в них внутрішні та зовнішні ремонтні роботи, вартість яких склала більше півмільйона гривень. Відповідач в свою чергу не заперечував щодо цього, не вимагав звільнити приміщення, не вимагав припинити внутрішні та зовнішні ремонтні роботи, які проводила вона. Тобто всі дії, які вчинялися нею та відповідачем були притаманні чинному договору, а не припиненому, шляхом його розірвання. Однак, як виявилося пізніше, відповідач навмисно ввів в її оману, що спірна угода від 09.06.2016 року укладається без наміру створити правові наслідки, для того щоб мати можливість двічі продати одне і теж приміщення, що підтверджується тим, що 07.07.2016 року відповідач підписав з іншою особою - [PERSON] договір будівельного підряду, предметом якого виступило те саме приміщення №144а. площею 73,1 кв.м., будівництво якого фінансувалось [PERSON]. та одночасно в один і той самий період часу відповідач отримував від двох різних осіб ([PERSON] та [PERSON]С.) кошти за одне і те ж саме приміщення, що свідчить про явну недобросовісність та обман з боку відповідача. Обман відповідача полягає в тому, що він скористався її становищем, а саме її сімейними проблемами з чоловіком, запевнив її, що укладається фіктивний правочин тільки для створення привабливості об'єкта будівництва з метою залучення додаткових коштів від нових інвесторів для погашення заборгованості відповідача перед кредиторами, розуміючи, що при інших обставинах вона ніколи б не погодилися на реальне розірвання договору будівельного підряду, схилив її на укладення спірної угоди від 09.06.2016 року, маючи на меті двічі продати одне і теж приміщення, і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст.230 ІІК України підстави для визнання правочину недійсним. Просить визнати недійсною додаткову угоду №3 від 09.06.2016 року до договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року про розірвання договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року в частині приміщень №144а та №146а. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, підтвердивши обставини викладені в позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов та додатково пояснив, що сама [PERSON], укладаючи спірну Додаткову угоду №3 від 09.06.2016 року до Договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014, керувала вищевказаним недобросовісним мотивом та намагалася ввести в оману свого чолові щодо розірвання договору будівельного підряду, що спростовує її доводи про умисні дії відповідача спрямовані на спонукання її укласти таку угоду. Відповідач ТДВ Чернівецька пересувна механізована колона №76 не мае жодного стосунку до сімейних відносин позивача з її чоловіком [PERSON] та не обізнаний з ними, вчинена ним спірна угода з позивачем [PERSON] була спрямована припинення з нею цивільних прав та обов'язків за договором підряду, а позивач укладаючи спірну Додаткову угоду №3 від 09.06.2016 до Договору будівельне підряду №275 від 21.10.2014 про розірвання цього договору, не могла не розуміти юридичне значення та наслідки цієї угоди. Спірна угода була укладена за взаємною згодою сторін і відповідач укладаючи угоду діяв добросовісно та не мав жодних прихованих намірів. Доводи позивача про введення її в оману відповідачем ТДВ Чернівецька пересувна механізована колона №76 щодо укладення спірної Додаткової угоди №3 від 09.06.2016 року без наміру створити правові наслідки та про інші недобросовісні дії відповідача є голослівними та не підтверджуються жодними доказами. Доводи позивача на підтвердження того, що її воля була спрямована на укладення фіктивного правочину (відсутність правових наслідків, які притаманні угоді про розірвання договору; сплата позивачем коштів після укладання спірної Додаткової угоди №3 від 09.06.2016 про розірвання Договору будівельного підряду №275; користування приміщеннями, які були предметом розірваного договору після укладання цієї Додаткової угоди №3) вже були предметом оцінки судом в межах іншої цивільної справи №727/2156/17. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17.11.2017 по справі №727/2156/17 в задоволенні позову [PERSON] до ТДВ «ПМК-76» про визнання додаткової угоди №3 від 09.06.2016 до договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили. Скасовуючи рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.11.2017, яким було задоволено позов, і постановивши нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд вказав, що висновки суду першої інстанції про відсутність волевиявлення ТДВ «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] на настання правових наслідків, притаманних угоді про розірвання договору, не відповідають обставинам справи, а висновки суду першої інстанції про те, що додаткова угода від 09.06.2016 №3 до договору між цими сторонами будівельного підряду від 21.10.2014 №275 є фіктивною зроблені з порушенням норм матеріального права. Крім того, відповідач ТДВ ПМК-76 18.05.2017 оформив право власності на нежитлове приміщення №144а-1 в будинку по вул. Героїв Майдану, 150 в м. Чернівці, площею 73,1 кв.м., номер запису про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №20557373 від 18.05.2017. Вказане право власності є чинним. Суд, заслухавши пояснення сторін. дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 жовтня 2014 року між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» був укладений договір будівельного підряду №275 щодо інвестування будівництва нежилих приміщень загальною площею 580 кв. м у житловому будинку по вул. Героїв Майдану, 150 в м. Чернівці. Згідно умов договору, відповідач зобов'язався своїми силами і засобами та за рахунок коштів замовника організувати спорудження житлового будинку і передати замовнику конкретні нежитлові приміщення у цокольному поверсі цього будинку (секція 6) площею 580 кв. м. Згідно Додаткової угоди №1 від 21.10.2014 року до договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року сторони погодили, що вартість 1 кв.м. приміщень складає 6000 грн. Також товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] укладено додаткову угоду 17 липня 2015 року №2 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275. Пунктом 1.1 наведеної додаткової угоди внесено зміни до пункту 1.7 договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275, визначено об»єкт фінансування цокольний поверх секція 6 нежитлові приміщення №143а, 144а, 145а, 146а, загальна площа 625 кв.м. Після чого товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] укладено додаткову угоду від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275. За змістом п.1.1 правочину у зв»язку із порушенням замовником умов договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 зобов»язання вважаються розірваними в частині нежитлових приміщень №144а, №146а по вул. Героїв Майдану,150 м. Чернівці. В позові [PERSON] вказує, що додаткова угода №3 від 09.06.2016 року до договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року про розірвання договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року в частині приміщень №144а та №146а є фіктивною, оскільки була укладена із-за сімейних проблем з чоловіком. Вважає, що відповідач навмисно ввів її в оману, а саме що спірна угода від 09.06.2016 року укладалася без наміру створити правові наслідки, а саме двічі продати одне і теж приміщення. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до положень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N9 від 06.11.2009 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Виходячи із змісту позовних вимог [PERSON] укладала додаткову угоду №3 від 09.06.2016 року до договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року про розірвання договору будівельного підряду №275 від 21.10.2014 року з метою убезпечити набуте майно від можливого його розподілу між подружжям. Тобто сама позивачка укладаючи дану угоду керувалася недобросовісним мотивом та намагалася ввести в оману свого чоловіка щодо розірвання договору будівельного підряджу, що спростовує доводи позивача про умисні дії відповідача, спрямовані на спонукання останньої укласти таку угоду. Спірна угода була укладена за взаємною згодою сторін і відповідач укладаючи угоду діяв добросовісно та не мав жодних прихованих намірів. Доводи [PERSON] про введення її в оману відповідачем ТДВ Чернівецька пересувна механізована колона №76 щодо укладення спірної Додаткової угоди №3 від 09.06.2016 року без наміру створити правові наслідки та про інші недобросовісні дії відповідача не підтверджуються жодними доказами. Щодо твердження [PERSON], що її воля була спрямована на укладення фіктивного правочину, то дані обставини були предметом розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання недійсним додаткової угоди до договору будівельного підряду. Де рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 09 листопада 2018 року у позові [PERSON] до товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76», [PERSON] про визнання додаткової угоди від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 недійсною відмовлено. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин підстав для визнання додаткової угоди від 9 червня 2016 року №3 до договору між товариством з додатковою відповідальністю «Чернівецька пересувна механізована колона №76» та [PERSON] будівельного підряду від 21 жовтня 2014 року №275 недійсною внаслідок укладення під випливом обману зі сторони відповідача немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed