Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Турійського районного нотаріального округу Гута В.П. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що на підставі рішення приватного нотаріуса Турійського районного нотаріального округу Гута В.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30169954 від 23 червня 2016 року внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 0725500000:01:004:0276, площею 0.15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 червня 2016 року. Вказуючи, що заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року, що набрало законної сили, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 червня 2016 року, отже, відпали підстави для реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , позивач просила скасувати рішення приватного нотаріуса Турійського районного нотаріального округу Гута В.П. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] (а. с. 20-21). Ухвалою суду від 26 травня 2021 року замінено у справі первісного відповідача приватного нотаріуса Турійського районного нотаріального округу Гута В.П. на належного відповідача [PERSON] ; залучено приватного нотаріуса Турійського районного нотаріального округу Гута В.П. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 55). У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак 30 червня 2021 року представник позивача подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглядати без її участі та за відсутності позивача (а. с. 71). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 67), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Турійського районного нотаріального округу Гут В.П. у судове засідання не з`явився, 6 липня 2021 року подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його (а. с. 72). Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 2 грудня 1996 року позивачу [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0725500000:01:004:0276, площею 0.15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі рішення приватного нотаріуса Турійського районного нотаріального округу Гута В.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30169954 від 23 червня 2016 року (а. с. 8). При цьому підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 червня 2016 року. Заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року, що набрало законної сили, визнано недійсним, зокрема, свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0.15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що видане 17 червня 2016 року [PERSON] (а. с. 6-7). Звертаючись із цим позовом до суду, позивач посилалася на те, що із набранням законної сили заочним рішенням суду від 11 липня 2017 року відпали підстави для реєстрації права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . У внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку позивачу відмовлено (а. с. 50-51). Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення. З наведеного видно, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Таким чином, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, відповідно до пункту 97 якої рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. З матеріалів справи видно, що свідоцтво про право на спадщину за законом, що видано 17 червня 2016 року відповідачу [PERSON] , яке стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем, визнано недійсним заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 11 липня 2017 року, що набрало законної сили. За таких обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідно до зазначених вище норм матеріального права та враховуючи, що відпали підстави для реєстрації права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , то суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових і фактичних підстав для задоволення позову і скасування рішення приватного нотаріуса Турійського районного нотаріального округу Гута В.П. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] . У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Враховуючи, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи (а. с. 5), то відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень. Цивільна справа за позовом [PERSON] прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, до виключної підсудності не належить, у зв`язку з чим відповідно до вимог частини другої статті 31 ЦПК України розглянута Турійським районним судом Волинської області. На підставі викладеного, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статей 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та

Outcome: approved