Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. 02.11.2012 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 382. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2020, шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, має окрему кімнату, яка обладнана усім необхідним для його розвитку і виховання. Крім того, дитина навчається у 2-А класі Запорізького багатопрофільного ліцею №62 Запорізької міської ради та займається спортивною гімнастикою в ДЮСШ №1. У зв`язку із тим, що відповідач переїхав до м. Києва, останній проявляє намір забрати дитину до себе. Однак, зазначені вище обставини свідчать про те, що життя дитини [PERSON] тісно пов`язане з м. Запоріжжя, а переїзд в інше місто може мати для нього негативні наслідки. Враховуючи, що дійти згоди з відповідачем щодо місця проживання неповнолітньої дитини не вдалося, позивач змушена звернутися до суду із цим позовом, у якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за місцем її постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . 30.11.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує проти позову та зазначає, що він отримує значно більшу заробітну плату, ніж позивач, має можливість надати сину гідні умови проживання, та беручи до уваги той факт, що позивач сама залишила сина проживати разом із відповідачем, коли пішла із родини до іншого чоловіка, в інтересах їхньої дитини якнайкраще буде визначити місце проживання разом із батьком. 18.01.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району; орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, у якій зазначено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2012 до 07.04.2020. Під час перебування у шлюбі, [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Ініціатором розірвання шлюбу була [PERSON] , яка залишила позивача за зустрічним позовом проживати разом із сином за адресою: [ADDRESS] . Вихованням дитини та її фінансовим забезпеченням займався виключно позивач. Відповідач матеріально не допомагала в утриманні сина, лише інколи його відвідувала. З жовтня 2020 у зв`язку із працевлаштуванням на роботу в Державному агентстві розвитку туризму України, позивач переїхав до м. Київ. Через те, що дитина навчалась у школі, щоб не переривати освітній процес, позивач залишив її на деякий час проживати з матір`ю. Проте, у зв`язку із хворобою відповідача на COVID-19, 09.11.2020 дитина [PERSON] разом із усіма своїми речами терміново переїхав до батька у м. Київ, де позивач винаймає квартиру, в якій у дитини є власна кімната з належними умовами. Позивач також зазначає, що 20.10.2020 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до відповідачки про стягнення аліментів на утримання сина. Позовна заява була обґрунтована тим, що дитина проживає з батьком, а мати не надає кошти на її утримання. Коли позивач дізналась про наявність зазначеного позову про стягнення з неї аліментів, задля уникнення наслідків, 06.12.2020 приїхала у м. Київ та сказавши позивачу, що бере дитину на прогулянку, вивезла її без речей до м. Запоріжжя. Враховуючи викладене просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його батька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 04.02.2021 від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти зустрічного позову та просить відмовити в його задоволенні. Зазначає, що стала ініціатором розірвання шлюбу через те, що їй приходилось самій утримувати родину, позивач не працював та нерідко її принижував. Вважає, що саме через матеріальну зацікавленість, позивач намагається визначити місце проживання їхнього спільного сина разом із ним. Зазначене підтверджується тим фактом, що [PERSON] вже звертався до суду для отримання аліментів від відповідача на утримання дитини. Відповідач просить суд врахувати, що вона приділяє сину багато уваги, турбується про його здоров`я, займається його вихованням, створила всі необхідні умови для гармонійного розвитку дитини, має постійний дохід та всі необхідні житлово-побутові умови для проживання сина. Ухвалою суду від 26.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи, зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надати висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 25.11.2020 до участі у цій справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району та орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надати висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.03.2021 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району; орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, для спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району; орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним, встановлено учасникам процесу строки для подання відповідних заяв за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 18.05.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] заперечували, просили відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав викладених у відзиві. Підтримали вимоги зустрічної позовної заяви, наполягали на їх задоволенні. Від третьої особи - представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в особі спеціаліста відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи та прийняття рішення в інтересах дитини з урахуванням висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 05.02.2021 № 17.05/01-27/94. Від третьої особи представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист, у якому зазначає, що висновок органу опіки та піклування підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без присутності у судовому засіданні представника Служби та прийняти рішення якнайкраще в інтересах дитини. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 02.11.2012, актовий запис №382, сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 02.11.2012 перебували у шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2020 розірвано (т. 1 а.с. 7, 10). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 21.02.2013, актовий запис №110. (т. 1 а.с. 11). Також встановлено, що сторони у справі разом не проживають з 2019 року, та після розірвання відносин з лютого 2019 року по жовтень 2020 року, їх син [PERSON] проживав разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У період з грудня 2019 року по жовтень 2020 року їх син [PERSON] проживав як з матір`ю так і з батьком. З жовтня 2020 року по листопад 2021 - проживав разом із матір`ю [PERSON] . З листопада 2021 по день ухвалення рішення - проживає разом із батьком [PERSON] . Вказані обставини не заперечуються сторонами. Відповідно до наданих позивачем та досліджених у судовому засіданні належних доказів [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності батькам її цивільного чоловіка [PERSON] , де разом із нею проживає дитина. У даній квартирі облаштована усім необхідним окрема кімната для проживання дитини. Вказане підтверджується: довідками з місця проживання; інформацією про нерухомість; фотознімками квартири та кімнати для дитини; показаннями свідка [PERSON] та його заявою, відповідно до якої останній надає згоду на проживання [PERSON] та її дитини [PERSON] у даній квартирі, яка посвідчена нотаріально, тощо. (т.1 а.с.16, 17, 140-146, 242). Встановлено, що на теперішній час, дитина [PERSON] навчається у Запорізькому навчально-виховному комплексі №109 Запорізької міської ради Запорізької області з 08.12.2020, що підтверджується довідкою від 29.09.2020. (т.1 а.с.14). Відповідно до наданих доказів відповідачем [PERSON] вбачається, що останній мешкає у [ADDRESS] , яку орендує, проживає разом із цивільною дружною, та в якій створено необхідні умови для проживання дитини, що підтверджується копією договору оренди приміщення від 28.10.2020 та копією акту обстеження умов проживання від 04.12.2020. (т.1 а.с.107-108, 153). Відповідно до довідки середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №182 м. Києва від 06.12.2021 за №126, зазначено, що [PERSON] буде прийнятий на навчання у 2021 - 2022 роках до 3-го класу вказаної школи за наявності особової справи та медичної довідки. У ході судового розгляду досліджені надані сторонами письмові докази (відповідні довідки: з місця роботи батьків; з місця навчання та з місця відвідування різних секцій дитиною, письмові пояснення вихователів та тренерів щодо участі батьків у вихованні дитини, інформація про майно, про місце проживання сторін, характеристики, платіжні доручення та квитанції щодо оплати за покупки дитячих речей та інших речей необхідних для дитини, оплати за лікування дитини, оплати за надання послуг спортивного тренера для дитини, платіжні доручення щодо відвідування кафе, акти обстеження умов проживання батьків, фото щодо проведення відпочинку, подорожей з дитиною, скріншоти переписок дитини з мамою, тощо), які суд приймає до уваги як належні докази, та відповідно до яких встановлено, що сторони у справі (батьки дитини) офіційно працевлаштовані та отримують відповідні доходи, приділяють дитині достатньо уваги і часу для розвитку, виховання, кожен окремо, турбуються про її здоров`я, кожним із батьків створено необхідні умови для проживання та виховання дитини за їх місцем проживань. Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] за №17.05/01-27/94 від 05.02.2021, вбачається, що вказане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Як вбачається з висновку, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком громадянином [PERSON] , [INFO] (т. 2 а.с. 11-12). Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини за №103/2036/41/3 від 12.03.2021, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (т. 2 а.с. 56-57). При дослідженні судом вказаних висновків органів опіки вбачається, що визначаючи за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] , комісія Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, зокрема, виходила з того, що було заслухано думку дитини [PERSON] , який виявив бажання проживати з батьком. При цьому, встановлено, що висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.03.2021 містить аналогічний виклад обставин та висновок про можливість визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , в якому також враховано думку дитини [PERSON] , який виявив бажання проживати з батьком та яку було заслухано 05.02.2021 на іншому засіданні комісії Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району. Тобто, комісія органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, особисто думку дитини [PERSON] не заслуховувала. Отже, оцінюючи вказані висновки органів опіки та піклування, враховуючи викладені у них обставини та підстави, суд не примає їх до уваги (відступає від висновків про визначення місця проживання разом із батьком), виходячи з наступного. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина, в силу свого віку, не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. З матеріалів справи вбачається, що як у батька, так і у матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю, фахівцями не виявлено, дитина однаково любить як батька так і матір, батьки приймають активну участь у вихованні та навчанні дитини. Разом з тим, між батьками малолітнього [PERSON] існує тривалий конфлікт з приводу місця проживання дитини, що негативно відображається на психіці [PERSON] , враховуючи його вік. За такого, суд не може прийняти до уваги вищевказані висновки органів опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки вони є неповними та зроблені без врахування усіх встановлених обставин, з огляду на їх поверхневість та відсутність у них належного мотивування, а тому є недостатньо обґрунтованими та такими, що не повністю враховують інтереси дитини. Між тим, суд враховує позицію, викладену у постанові ВС від 9.11.2020 у справі №487/7241/18, відповідно до якої зазначено, що, визначаючи місце проживання дитини, суд може враховувати її думку. Проте згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору щодо її виховання, місця проживання (у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав або їх поновлення), а також спору щодо управління її майном. Однак така думка не матиме прямої дії на рішення суду. Існування між батьками малолітнього [PERSON] тривалого конфлікту з приводу місця проживання дитини, наслідки якого негативно відображаються на психологічному стані [PERSON] , також підтверджується висновками психологів та долученими сторонами аудіо та відео матеріалами, дослідженими у судовому засіданні, з яких зокрема вбачається конфлікт між батьками, який відбувся 08.11.2011 у присутності дитини. Крім того, на думку суду, як вбачається з матеріалів справи, посилення конфліктних ситуацій, наслідок яких негативно відображається на дитині, створюється батьками шляхом вчинення дій щодо дитини без будь якої згоди та узгодження між останніми. У судовому засіданні досліджено висновок від 14.01.2021 за результатами психологічної роботи за зверненням [PERSON] разом з сином [PERSON] з метою з`ясування емоційного стану малолітнього [PERSON] та його ставлення до обох батьків, проведено психологічне дослідження дитини психологом [PERSON] . Дослідження проводилось у денний час у кімнаті для психологічних консультацій у присутності матері [PERSON] . За результатами проведеного дослідження зроблені наступні висновки. Зовнішній вигляд та рівень психічного розвитку дитини свідчить про дбайливе ставлення матері до процесу догляду та виховання дитини. Мати задовольняє всі потреби дитини, забезпечує можливість повноцінного гармонійного розвитку. Психологічне ставлення хлопця до стосунків з матір`ю характеризуються прийняттям її, як джерела безпеки і надійного захисту в невідомих умовах, як до джерела цікавого і живого спілкування і втілення особистих бажань. Результати тестування показали, що персона матері викликає у дитини позитивні почуття, [PERSON] продемонстрував щире ставлення до матері, присутність емоційно теплих почуттів. Проживання разом з матір`ю послугує надалі гармонійному розвитку дитини, відчуттю благополуччя, формуванню адекватного рівня домагань і вимог до навколишнього світу, благотворно позначяться на її індивідуально-психологічних особливостях, і формуванні характеру. Тривала розлука дитини з матір`ю може вкрай негативно позначитися на її психіці і на подальшому психологічному розвитку, підірвати базову довіру дитини до світу, сприйняття останнього як ворожого і загрозливого, ненадійного, що так само може проявлятися в психосоматичних і поведінкових розладах. Розповідає, «… больше всего я хочу чтобы суд (вирішення місця проживання дитини) длился три года, и потом, чтобы я вырос и меня бы спросили в суде и я бы сказал, чтобы родителей не разводили…». При цьому, [PERSON] виявляє любов до матері та до батька, дуже сумує щодо ситуації їх розлучення. Хлопець зазначає, що найбільше за все він бажає, щоб батьки знову були разом, але це не можливо і він хоче проживати з мамою, а до батька їздити в гості. Відзначено, що при дорослішанні дитини необхідна участь і присутність обох батьків для повноцінного і всебічного розвитку дитину. Зазначено, що батькам необхідно прийти до спільної сумісної стратегії взаємодії з дитиною, дотримуючись послідовності і узгодженості у вихованні сина. Також, психологом надані відповіді на запитання щодо стосунків дитини з цивільними партнерами батьків (сторін у справі). ( т. 1 а.с. 231-235). Відповідно до висновку психолога - психоаналітика щодо психологічного дослідження малолітнього [PERSON] № 31 від 19.04.2021 (Запорізька обласна ГО «Взаємодія», психолог - психоаналітик І.Куратченко), в ході проведення обстеження [PERSON] , [INFO] з`ясовано: індивідуальний розвиток дитини відповідає віковій нормі для дітей даного віку. [PERSON] самостійно, послідовно і усвідомлено описував події, обставини, які відбувалися в його житті, висловлював власну думку щодо дій, подій, обставин, а також, щодо людей, з якими вони пов`язані. Так, дитина самостійно висловила своє бажання у подальшому проживати з матір`ю. У разі зміни проживання дитини існує значний ризик формування несприятливих наслідків у вигляді деформації розвитку, формування невротичних комплексів, травми прив`язаності та відмови, формування позиції жертви чи агресора порушення статево-рольової ідентифікації та засвоєння гендерних ролей, процесів соціалізації розвитку почуття невпевненості тощо. ( т. 2 а.с. 99- 106). Доводи представника відповідача [PERSON] щодо визнання вказаних висновків психологів не належними та не допустимими доказами, суд вважає необгрунтованими та такими, що не свідчать про наявність підстав для визнання цих висновків не належними та недопустимими доказами, оскільки обстеження дитини та складання висновків проведено відповідними фахівцями (спеціалістами), які мають відповідну спеціальність (підтверджено матеріалами справи) для таких досліджень, яке проведено за зверненням матері дитини, та вказані висновки свідчать зокрема про психологічний стан малолітнього [PERSON] , враховуючи його вік та ситуацію щодо розірвання відносин між батьками, які поживають окремо та його відношення до цих обставин. Отже, суд приймає до уваги вказані висновки психологів щодо психологічного стану малолітнього [PERSON] як належні та допустимі докази. Також, у судовому засіданні були допатані свідки, які надали наступні показання. Свідок [PERSON] , мати [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що з моменту народження дитини, завжди допомагала дочці у догляді за дитиною. Зазначила, що батько не приділяв достатньої уваги сину. Після розлучення, довгий час виникали розбіжності між батьками щодо визначення місця проживання малолітнього сина. Її дочка [PERSON] завжди приймала участь в житті та вихованні дитини. [PERSON] любить обох батьків та хоче щоб батьки примирились, проте вважає, що батько здійснює на нього моральний вплив. Також, свідок зауважила, що коли дитина проживала разом із батьком, їй чинили перешкоди у спілкуванні з нею. Крім того, зазначила, що, на відміну від матері, батько не дотримувався режиму у вихованні дитини. Свідок [PERSON] , батько [PERSON] , у судовому засіданні надав покази аналогічні показам свідка [PERSON] . Розповів суду, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] , задля уникнення психологічної травми у дитини, [PERSON] залишила сина проживати на деякий час разом із батьком. Увесь цей час батько здійснював на дитину психологічний тиск, казав що мати погана, не дозволяв бачитися з онуком. Згодом дитина проживала то з батьком, то з матір`ю. На сьогоднішній день, дитина постійно проживає разом із матір`ю, яка її повністю утримує матеріально та займається її вихованням. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є подругою [PERSON] , вони знайомі приблизно 6-7 років. Пояснила суду, що позивачка дуже уважна та турботлива матір, з дитиною у неї дуже добрі стосунки, вони проводять багато часу разом. Позивачка багато уваги приділяє розвитку дитини, завжди піклується про її психологічний стан. Навіть після розлучення, [PERSON] , діючи в інтересах дитини, залишила її проживати разом із батьком, щоб не змінювати різко життя сина. Вона хотіла мирним шляхом вирішити всі питання, проте не очікувала, що [PERSON] буде перешкоджати у спілкуванні з дитиною. Крім того, [PERSON] добре заробляє та здатна сама утримувати себе та дитину. Свідок вважає, що для дитини буде краще проживати разом із матір`ю у м. Запоріжжі, оскільки в цьому місті в неї сприятливіші для гармонійного розвитку умови та поруч всі родичі. Свідок [PERSON] , цивільний чоловік позивача за первісним позовом [PERSON] , у судовому засіданні показав, що проживає з [PERSON] близько двох років. Зазначає, що мати створила усі умови, необхідні для проживання та виховання дитини. Вони проживають у квартирі, яка належить батькам свідка. В зазначеній квартирі є окрема кімната для дитини, яка обладнана усім необхідним. Після розлучення батьків [PERSON] проживав як з батьком, так із матір`ю. Свідок зауважив, що після спілкування з батьком, [PERSON] стає агресивним по відношенню до матері. В інший час, син добре ставиться до матері, у них добрі відносини. З вересня 2020 року по теперішній час дитина постійно проживає з матір`ю. [PERSON] займається вихованням дитини, водить сина на різні гуртки. Сам [PERSON] говорить, що не хоче обирати між батьками та висловлювати свою думку з приводу того з ким би він хотів проживати. Свідок [PERSON] , матір відповідача за первісним позовом [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] з`явилась в їх родині в 2012 році. [INFO] народився [PERSON] . На протязі всього часу сумісного проживання позивача та відповідача однією родиною і по сьогоднішній день [PERSON] допомагала їм фінансово та морально. Наприкінці 2018 року - початку 2019 року, [PERSON] прийняла рішення піти з родини. Після чого між [PERSON] та [PERSON] відбулася розмова, в ході якої вони домовилися про те, що дитина залишиться проживати разом із батьком. Свідок пояснила, що дитина дуже любить свого батька та бажає проживати разом із ним. Пояснила суду, що ніколи не бачила щоб позивачка залишалась сама з дитиною, їй завжди допомагала матір. А коли, [PERSON] почала вести бізнес, то взагалі припинила займатися дитиною. Тому свідок вважає, що найкращим варіантом для дитини буде визначення її місця проживання разом із батьком у м. Києві. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знайома з [PERSON] з 2019 року. Її син [PERSON] перебуває у дружніх стосунках із [PERSON] , сином [PERSON] . На протязі 2019 - 2021 років їхні діти часто разом гуляли. Свідок зазначила, що [PERSON] (дитина) завжди перебував з батьком, вона ніколи не бачила дитину разом із матір`ю. Пізніше, почула від [PERSON] , що його мати пішла в іншу родину. Наразі, [PERSON] відомо, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Свідок [PERSON] , цивільний чоловік [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, що після розриву [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] проживав з батьком, який ним займався. Коли [PERSON] переїхав до м. Києва, дитина тимчасово залишилася проживати разом із позивачкою. Через те, що [PERSON] захворіла, [PERSON] переїхав до батька у м. Київ. Пізніше, [PERSON] забрала сина до себе у м. Запоріжжя, не повідомивши про це батька. На думку [PERSON] , у дитини набагато більше можливостей в м. Києві для його розвитку, вважає, що батько в змозі утримувати сина та піклуватися про нього, а він у свою чергу згоден їм допомагати. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. За вимогами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18). Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. Отже, враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, надаючи належну оцінку усім обставинам справи, а саме: добросовісне виконання як матір`ю, так і батьком дитини батьківських обов`язків; створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку; забезпечення усім необхідним; однакову прихильність дитини до обох батьків, приймаючи до уваги вік дитини, якнайкращі інтереси дитини щодо її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку у ситуації, яка склалась між її батьками після їх розлучення, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з одним із сторін, суд враховуючи інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, приймаючи до уваги тривалість проживання малолітньої дитини [PERSON] у м. Запоріжжі, де для нього звичні умови, спокійне та стійке середовище, де дитина навчається у школі, відвідує гуртки, має сталі соціальні зв`язки з однолітками, та враховуючи що переїзд до іншого міста позбавить дитину спілкування з близькими родичами, суд доходить достатньо обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю, приймаючи до уваги емоційну прив`язку малолітнього сина до матері. При цьому суд зазначає, що питання про розлучення батька та дитини не вирішується оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не може бути обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дитини з матір`ю батько не позбавляється можливості спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні та утриманні. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Outcome: approved