Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання її тітки [PERSON], [INFO], недієздатною. В обгрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] вже тривалий час хворіє різними захворюваннями, в звязку з чим неодноразово проходила лікування. Крім цього, тітка вже протягом кількох років забуває цілком очевидні речі, часто відповідає невпопад, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З плином часу її стан все погіршується. Протягом 2012-2013 років [PERSON] проходила стаціонарне і амбулаторне лікування і виписках з її медичної картки зазначено про порушення памяті. В грудні 2013 року січні 2014 року тітка перебувала на стаціонарному лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, покликаючись на мотиви такої і доповнили, що психічне здоровя [PERSON] не покращується, через психічний розлад вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду та допомоги. Просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності, заяву підтримала, не заперечила проти задоволення такої. Заслухавши пояснення заявника та її представника, а також представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно п.1 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. У відповідності до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. На підставі ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Зі змісту ст. 240 ЦПК України вбачається, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Як вбачається із розяснень, даних в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 28 березня 1972 року рішення суду в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним повинно відповідати вимогам ст.203 ЦПК. В резолютивній частині рішення слід зазначати лише висновок суду про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним або про відмову в задоволенні заявлених про це вимог. Вирішення інших питань (наприклад, про призначення опікуна або піклувальника) до компетенції суду не входить. Після набрання рішенням законної сили суд повинен надіслати копію його органові опіки та піклування для призначення опікуна або піклувальника, а також у разі потреби надіслати копію рішення за місцем роботи чи проживання особи, визнаної обмежено дієздатною, для організації і здійснення контролю за її поведінкою. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.42), а заявник [PERSON] є її племінницею, яка здійснює за тіткою постійний догляд і надає необхідну допомогу. Із витягів з медичної карти та з історії хвороби стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] протягом останніх 20 років хворіє остеохондрозом поперекового відділу хребта, кардіосклерозом, гіпертонічною хворобою серця, дисциркуляторною енцефалопатією, з приводу чого неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у стаціонарі Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих (а.с.3-9, 21-31). Крім цього, останні роки у [PERSON] виявляються розлади психічного здоров'я. вона забуває цілком очевидні речі, часто відповідає невпопад. Із відповіді КЗ ЛОКПЛ №1694/01-43 від 24.11.2014 року на запит суду вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 26.12.2013 року 17.04.2014 року з діагнозом тривожно-параноїдний розлад органічного ґенезу (а.с.44). Як вбачається звисновку судово-психіатричної експертизи № 126 від 02.02.2015 року, [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у формі судинної деменції, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки (а.с.48-50). Враховуючи вищенаведене, та те, що [PERSON] за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому заяву [PERSON] слід задовольнити, визнати [PERSON] недієздатною.

Outcome: approved