Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління освіти молоді та спорту Лозівської районної державної адміністрації у Харківській області, в якому посилалася на те, що працювала на посаді вчителя іноземної мови в Петрівському навчально-виховному комплексі Лозівської районної ради Харківської області та була звільнена 14.06.2016 року наказом № 117 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. У звязку з тим, що відповідач не повідомив її про нараховані їй суми до виплат; не провів виплату всіх сум, що їй належала, в день її звільнення; не виплатив вихідну допомогу, щорічну грошову винагороду та допомогу на оздоровлення, виплатив грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки лише за 40 днів, в той час як зобовязаний виплатити таку компенсацію за 56 днів, просила стягнути з відповідача на її користь суму вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, суму щорічної грошової винагороди у розмірі одного посадового окладу, суму допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу, суму не донарахованої грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, середній заробіток за час затримки розрахунку з моменту звільнення до часу ухвалення рішення у справі. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Поряд із цим, позивач повідомила, що відповідачем сплачено на її користь суму вихідної допомоги, у звязку із чим в цій частині вона претензій не має. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що дійсно при звільненні позивачу не було сплачено вихідну допомогу, але вона виплачена у повному обсязі на момент розгляду справи в суді. Щорічна грошова винагорода у розмірі одного посадового окладу, виплачується працівнику, який звільняється, у випадку коли наказ про надання винагороди цьому працівнику був виданий до його звільнення, але наказ щодо виплати грошової винагороди позивачу виданий не був. Крім цього, відповідач не погодилася з вимогами позову про стягнення допомоги на оздоровлення, оскільки позивачу не надавалася відпустка. При звільненні позивач отримала компенсацію за невикористану відпустку за 44 дні, у звязку із чим вимоги сплати компенсації за 56 днів є необґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши надані сторонами докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом Управління освіти молоді та спорту Лозівської районної державної адміністрації у Харківській області від 14.06.2016 року № 117-к [PERSON], вчителя іноземної мови в Петрівському навчально-виховному комплексі Лозівської районної ради Харківської області звільнено 21.06.2016 року у звязку з ліквідацією Петрівського навчально-виховного комплексу Лозівської районної ради Харківської області за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Виплачено грошову компенсацію за невикористані 44 дні щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи з 01.09.2015 року по 21.06.2016 року. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної в п. 1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідачем було виплачено позивачеві суму вихідної допомоги після предявлення позову, під час знаходження справи в провадженні суду 30.09.2016 року, що визнано сторонами в судовому засіданні та не підлягає доказуванню згідно вимог ст. 61 ЦПК України, у звязку чим вимоги [PERSON] про стягнення суми вихідної допомоги, яка вже є виплаченою до ухвалення рішення, задоволенню не підлягають. Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Відомості трудової книжки [PERSON] свідчать про те, що остання працювала педагогічним працівником в Петрівському навчально-виховному комплексі Лозівської районної ради Харківської області понад 10 місяців. Отже, при звільненні [PERSON] повинна була виплачуватися відповідачем грошова компенсація за не використані нею дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості, а не за відпрацьований позивачкою період роботи з 01.09.2015 року по 21.06.2016 року. Доводи [PERSON] про виплату їй грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 40 днів не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. За довідкою про нарахування відпускних від 02.12.2016 року № 654 [PERSON] було нараховано грошову компенсацію за невикористані 44 дні щорічної основної відпустки у розмірі 4046,24 грн. [PERSON] не оспорювала отримання від відповідача суми у вказаному розмірі. З урахуванням положень ст. 24 Закону України «Про відпустки» вимоги [PERSON] про стягнення суми не донарахованої грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки судом задовольняються частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума не нарахованої та невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 12 днів (56 дні - 44 дні = 12 днів), з розрахунку, що середньоденна заробітна плата для розрахунку компенсації за невикористану відпустку складає 91,96 грн., тобто у розмірі 1103,52 грн. ((56 днів * 91,96 грн.) (44 дні*91,96грн.). Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача допомоги на оздоровлення, то допомога на оздоровлення виплачується один раз на рік при наданні працівникові відпустки. В цій частині позовних вимог суд відмовляє в задоволенні з огляду на те, що позивачці відпустка відповідачем не надавалася, позивачка не перебувала у відпустці, а отримала грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки. Відповідно до п. 6 Положення про надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам управління освіти, молоді та спорту Лозівської районної державної адміністрації у Харківській області у разі звільнення педагогічного працівника йому виплачується грошова винагорода у випадку, коли наказ про надання винагороди цьому працівнику був виданий до його звільнення. В судовому засіданні судом встановлено та не оспорювало ся сторонами, що наказ про надання винагороди [PERSON] не був виданий до її звільнення, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відвідача щорічної грошової винагороди у розмірі одного посадового окладу. Згідно ст. 47 ч. 1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Статтею 116 ч. 1 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~ За статтею 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, в день звільнення позивачці не були виплачені відповідачем вихідна допомога та в належному обсязігрошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки. Згідно довідки про доходи [PERSON] її середньоденна заробітна плата скаладє 155,66 грн. У звязку з тим, що виплата всіх сум, що підлягали сплаті позивачці, не була проведена в день її звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України в межах заявлених [PERSON] вимог стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 22.06.2016 року по день ухвалення рішення 06.12.2016 року в розмірі 18056,56 грн.(116 днів*155,66 грн.). У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. На підставі ст.ст. 40, 44, 47, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213-215, 234, 256 ЦПК України, суд

Outcome: partial