Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Мукачівської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. Квартира розташована на першому поверсі житлового будинку до якої належить підвал, площею 12,90 кв.м. Підвал, який наданий у користування позивача знаходиться під квартирою [NUMBER] власниками якої є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з якими не досягнуто домовленості щодо користування підвалом. У зв'язку з чим просить суд визнати право власності на нерухоме майно - підвальне приміщення, позначене літерою «І», площею 12,90 кв.м., в будинку [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило. Причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] складається з чотирьох квартир та допоміжних приміщень. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.2015 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка розташована на першому поверсі будинку позначеного на плані під літерою «А» Квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 39,50 кв.м, загальна площа становить 63,10 кв.м. Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2015 року. Відповідно до технічної характеристики на квартиру вбачається, що до квартири [ADDRESS] також належить підвал площею 12,90 м.кв. Як стверджується інформаційною довідкою від 22.12.2014 року № 4292, виданою КП «Мукачівське МБТІ та ЕО», згідно з даними інвентарної справи на [ADDRESS] підвальне приміщення «І» площею 12,90 кв.м. належить до комунальної власності. Також відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] до квартири також належить підвал площею 12,90 м.кв. Крім того встановлено, що власниками квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також власником квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS] є [PERSON] Власником квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS] є [PERSON] Зазначене стверджується відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. Як визначено ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 345 ЦК України передбачено, що однією із підстав набуття права власності є приватизація державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ч. 2 ст. 10 цього ж Закону власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до офіційного тлумачення, яке дав Конституційний Суд України в Рішенні від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Таким чином встановлено, що [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] до якої закріплено підвальне приміщення, на підтвердження права власності якого, не вимагається здійснення додаткових дій. Додатково також враховує, що у ч. 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 368 ЦК України). З огляду на вказані положення законодавства, підвальні приміщення знаходяться у спільній сумісній власності позивача та відповідачів. Статтею 370 ЦК України надано право співвласникам на виділ натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, у порядку встановленому ст. 364 ЦК України. Згідно з ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі зазначеного вище, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, а також враховуючи те, що протягом тривалого часу між позивачем та власниками квартир в будинку [ADDRESS] склався порядок володіння та користування підвальними приміщеннями, а також те, що спірне майно є відокремленим, що підтверджується копією технічного паспорту, в підвалі немає інженерних мереж загального користування, а також визнання за позивачем права власності на приміщення та припинення спільної сумісної власності не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно - підвальне приміщення, позначене літерою «І», площею 12,90 кв.м., в будинку [ADDRESS]

Outcome: approved