Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн., завданої неправомірними діями [PERSON] В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є співвласниками будинку по вул. Б. Хмельницького, 7 в с.Байківці Тернопільського району. На городі знаходяться будівельні матеріали. [PERSON] протягом літа із території її подвіря брала відрами пісок та щебінь. Вважає, що вказаними діями відповідача їй завдано матеріальних збитків на суму 1000 грн. Посилаючись на наведене, просить стягнути із [PERSON] в її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 1000 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, зіславшись на доводи викладені у позові. [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідача була присутня у попередніх судових засідання 15 січня 2018 року, 29 січня 2018 року позов не визнала. Попередньо подала відзив на позов. Зазначила, що [PERSON] є рідною сестрою її покійного чоловіка [PERSON] та володіє частиною будинку, в якому вона проживає разом із своєю дочкою, зятем та двома малолітніми онуками. Між нею та [PERSON] склались неприязні відносини. [PERSON] проживає в м. Тернополі. Однак, періодично приходить в село та приносить харчові відходи, які викидає у помийну яму біля її паркану. В теплу пору року, коли температура повітря висока, із ями йде неприємний запах. З метою його усунення, вона засипаю пісок та щебінь у яму. Відтак, будь-якого майна з її господарства не вкрала. Наведений позивачем розмір завданих матеріальних збитків вважає необґрунтованим та безпідставним. Посилаючись на наведене, просить відмовив у позові. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вул. Б. Хмельницького, 7 в с. Байківці, що визнається сторонами спору та підтверджується договором про порядок користування житловим будинком, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу від 14 травня 2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 3343. Відповідно до договору про порядок користування житловим будинком від 14 травня 2002 року, в користування [PERSON] переходить: коридор «І» пл. 7,5 кв.м.; коридор-кухня 1-1 пл. 8,7 кв.м.; житлова кімната 1-2 пл.15,8 кв.м.; житлова кімната 1-3 пл. 22,3 кв.м.; вбиральня під літ. «Б»; огорожа «1», що становить 12/25 частин будинковолодіння. В користування [PERSON] переходить: житлова кімната 1-4 пл. 16,3 кв.м; житлова кімната 1-5 пл. 22,7 кв.м.; тимчасова господарська будівля під літ. «В», яка раніше рахувалася теплиця літ. «В»; підвал під літ. «Пд», що становить 13/25 частин будинковолодіння. Пунктом 2 даного договору сторони погодили, що прибирання подвіря і тротуару власники проводять відповідно до своїх частин будинку. [PERSON] є дружиною [PERSON] та проживає в будинку по вул.Б.Хмельницького,7 в с.Байківці Тернопільського району. Згідно листа начальника районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області за №5902/115/4/04 від 12 вересня 2017 року, [PERSON] повідомлено, що її повідомлення прийнято та зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за №3747 від 11 вересня 2017 року. Під час проведення перевірки слідчим відділом Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області будь-яких порушень, передбачених КК України виявлено не було та підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. З [PERSON] була проведена профілактична бесіда. Відповідно до листа начальника районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області за №6806/115/5/01 від 01 листопада 2017 року, [PERSON] повідомлено, що її повідомлення прийнято та зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за №4155 від 09 жовтня 2017 року, №4175 від 10 жовтня 2017 року. Під час проведення перевірки слідчим відділом Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області будь-яких порушень, передбачених КК України виявлено не було та підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Одночасно проінформовано, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, звільнено її від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення та провадження у справі закрито. У постанові суду вказано, що 20 жовтня 2017 року [PERSON] із території господарства [PERSON], що в с. Байківці по вул. Б. Хмельницького,7 таємно викрала одне відро гранітного щебіня, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 51 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Із довідки ФОП [PERSON] від 25 січня 2018 року вбачається, що станом на 25 січня 2018 року вартість щебіню марки фракції (гранітний) становить 125 гривень за 50 кг., за пісок 100 кг. 100 гривень. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. В силу вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.ч.1, 2\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до розяснень викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст.1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Положеннями ч. 3\~ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З наведеного вбачається, що обов'язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК). Згідно з вимогами\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у даному спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення. При цьому, позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні та позивачем на надані будь-які належні та достовірні докази на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди. Позивачем не обґрунтовано та не підтверджено, з яких саме міркувань та доводів остання виходила визначаючи саме такий розмір матеріальної шкоди. Суд критично оцінює твердження позивача щодо визнання розміру матеріальних збитків на суму 1000 грн., оскільки вони ґрунтуються на припущених та жодними належними доказами не підтвердженні. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що одне відро вміщає від 20-30 кг. піску чи щебіня, оскільки вони ґрунтуються на припущення та жодними належними доказами не підтвердженні. Постанова Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2017 року, якою відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджує лише вину [PERSON] у вчиненні діяння, а саме у таємному викраденні відра гранітного щебіня 20 жовтня 2017 року із території господарства [PERSON] та жодним чином не підтверджує розмір завданих позивачу матеріальних збитків. Суд не приймає до уваги долучені позивачем фотоматеріали на підтвердження обставин викладених у позові, зокрема на підтвердження факту завдання матеріальних збитків, як неналежні, недопустимі та не достатні. Будь-яких інших належних та достовірних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди позивачем суду не надано. Відповідно до\~вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд аналізуючи в сукупність доводи позивача, наявні у справі докази, приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних належних, обґрунтованих доказів на підтвердження завдання позивачу матеріальної шкоди на суму 1000грн. у звязку з викраденням із її господарства щебеню та піску . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди\~слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed